ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Херсон

справа № 663/796/19

провадження № 22-ц/819/1416/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.
секретарГеленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 нарішення Скадовського районного суду Херсонської областіу складі судді Клімченка М.І. від 11 липня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі- АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом, у якому зазначило, що 19 травня 2010 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач зазначив, що за умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у розмірі 2 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов?язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 13 лютого 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 23 172,62 грн., з яких: 7 403,74 грн заборгованість за тілом кредиту, 5 708,93 заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 7 543, 53 грн нарахована пеня за прострочене зобов?язання, 936,77 пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також 500 грн штрафу (фіксована частина), 1079,65 грн штрафу ( процентна складова).

Посилаючись на викладене АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за кредитним договором від 19 травня 2010 року.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 11 липня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором загальною сумою 21 592,97 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» сплачені судові витрати у сумі 1790 грн. 05 коп.

В стягненні з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 500 грн. (фіксованої частини) та штрафу 1079,65 грн (процентної складової), на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати частково та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та збільшеної суми тіла кредиту.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що банком не надано суду першої інстанції належних та допустимих доказів укладення з позичальником договору про надання банківських послуг, що складається з заяви, Пам?ятки клієнта, Тарифів банку, Умов та Правил надання банківських послуг, на тих умовах, які містяться у Тарифах банку, Умовах та Правилах надання банківських послуг у Приватбанку. Сторони не дійшли згоди по суттєвим умовам Договору, а саме: ціна, розмір процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також не дотримано вимог передбачених ч.2 ст. 11 Закону № 1023- XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, посилаючись на правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в частині стягненні стягнення судом нарахованої банком заборгованості по простроченому тілу кредиту в розмірі 5 708,93 грн та пені за прострочене зобов`язання в розмірі 7543,53 грн. та 936,77 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

Судом встановлено, що 19 травня 2010 року між банком і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 2 000 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua./terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком, за вказаним кредитним договором станом на 13 лютого 2019 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 23 172,62 грн., з яких: 7 403,74 грн заборгованість за тілом кредиту, 5 708,93 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 7 543,53 грн пеня за прострочене зобов?язання, 936,77 грн пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також 500 грн штрафу (фіксована частина), 1079,65 грн штрафу ( процентна складова) та судові витрати по справі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У заяві позичальника від 19 травня 2010 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за пеню і штрафи (фіксована частина і процентна складова).

Законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови у стягненні нарахованого банком штрафу судом апеляційної інстанції не перевіряється, як таке, що в цій частині сторонами не оскаржується.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, а саме розмір і порядок нарахування пені, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 висловила правову позицію про те, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону N 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Враховуючи, що згідно зі ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, та зважаючи на те, що позичальник, отримавши грошові кошти в кредит, зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого допустив заборгованість, колегія суддів вважає, що банк відповідно до ст. 1050,1054 ЦК України правомірно вимагає від позичальника повернення заборгованості по кредиту, втому числі і заборгованості за простроченим тілом кредиту.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення боргу по тілу кредиту в розмірі 7 403,74 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 5 708,93 грн..

Зазначений розмір заборгованості підтверджений належними та допустимим доказами, який відповідачкою не спростований.

Разом з тим, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, яка згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України повинна враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідачки на користь АТ КБ "ПриватБанк" пені суд неправильно послався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а тому рішення суду в частині задоволення заявлених вимог про стягнення заборгованості по сплаті пені є необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по нарахованій пені.

Посилання відповідачки на неотримання та невикористання грошових коштів є безпідставними, оскільки банком надана виписка по рахунку грошових коштів позичальника, з якої вбачається, що відповідачка використовувала основну карту, отримала грошові кошти.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Враховуючи, що рішення в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та заборгованості за простроченим тілом кредиту ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині відсутні, але зважаючи на те, що заявлені вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають з наведених вище підстав, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскарженій частині, а саме, щодо визначеного розміру стягнення кредитної заборгованості слід змінити, зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 19 вересня 2010 року з 21 592,97 грн. до 13 112,67 грн. ( 7403,74 грн. по тілу кредиту + 5 708,93 грн.. за простроченим тілом кредиту).

Відповідно до частини другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають перерозподілу стягнуті судом витрати понесені позивачем з 1790,05 грн. до 1091,93 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 11 липня 2019 року в оскарженій частині скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення зобов?язання в розмірі 7 543,53 грн та пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн в розмірі 936,77 грн відмовити.

Це ж рішення суду в частині визначеної судом до сплати заборгованості за кредитним договором та визначеного розміру судових витрат змінити, зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», який знаходиться в м. Києві, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, заборгованості за кредитним договором з 21 592,97 грн до 13 112,67 грн, судові витрати з 1790, 05 грн до 1091,93 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Пузанова

І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року

Суддя Т.Г. Чорна