КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7778/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргуКомунального підприємства «Київпастранс» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 березня 2019 року (суддя Савицький О.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановила:

у грудні 2018р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 13 885грн 65коп., які складаються з 10 822грн 46коп. вартості ремонту, за вирахуванням суми страхового відшкодування з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних; 3 000грн моральної шкоди; 35грн комісії банку по оплаті експертного автотехнічного дослідження; 28грн 19коп. комісії банку по оплаті правничої допомоги, та судові витрати у сумі 7 728грн 80коп., які складаються з 1 409грн 60коп. судового збору; 3 500грн витрат на проведення експертного автотехнічного дослідження та 2 819грн 20коп. витрат на правничу допомогу.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 5 грудня 2017р. на вул. Білоруській, 1 у м. Києві з вини водія транспортного засобу «ЛАЗ» ОСОБА_2, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить КП «Київпастранс», сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений належний йому на праві власності автомобіль «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 .

Вина водія КП «Київпастранс» - ОСОБА_2 підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 5 грудня 2017р. (європротоколом).

Згідно звіту № 917-2017 від 18 грудня 2017р. про оцінку колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault» складає 28 098грн 71коп., а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 15 145грн 35коп.

Позивач зазначав, що ПрАТ «СК «Брокбізнес», в якому була застрахована його цивільно-правова відповідальність, 11 січня 2018р. перерахувало на рахунок станції технічного обслуговування 15 145грн 35коп., ремонт автомобіля було проведено за 25 251грн 26коп., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 109 від 1 лютого 2018р., тому відповідач повинен сплатити різницю між страховим відшкодуванням та завданою шкодою у сумі 10 105грн 91коп.

Позивач стверджував, що 12 січня 2018р. та повторно 15 лютого 2018р. звертався до відповідача з вимогою про відшкодування шкоди, однак відповідач відмовив у відшкодуванні шкоди.

Висновком експертного автотехнічного дослідження № 95/18 від 30 жовтня 2018р. встановлена невідповідність дій водія КП «Київпастранс» ОСОБА_2 п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху в Україні, що стало причиною скоєння ДТП. Вартість проведення експертизи склала 3 500грн.

Позивач зазначав, що також поніс додаткові витрати по сплаті комісії банку за оплату експертного автотехнічного дослідження у сумі 35грн, правничої допомоги у сумі 2 819грн 20коп. та комісії банку за оплату правничої допомоги у сумі 28грн 19коп.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те , що зазнав значних моральних страждань у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу, зокрема: порушення звичайного ритму життя, втрата сну, виникнення головного болю та нервових зривів, тому він просить відшкодувати йому моральну шкоду, розмір якої визначив у 3 000грн.

У зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 березня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 18 551грн 26коп. та 2 000грн на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі КП «Київпастранс» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, не врахування тієї обставини, що позивач мав можливість звернутися до ПрАТ «СК «Брокбізнес» з вимогою про доплату страхового відшкодування, оскільки ліміт відповідальності страховика позивача згідно полісу № АМ/0173392 складає 100 000грн.

Також відповідач посилається на те, що транспортний засіб «ЛАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , був застрахований у ПАТ «СК «Універсальна» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АК/7409172, тому КП «Київпастранс» є неналежним відповідачем по справі.

Крім того, відповідач зазначає, що судом не враховано, що в акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) включені роботи, які виходять за межі ремонтно-відновлювальних робіт, що не були передбачені в ремонтній калькуляції № 917-2017, долученої до звіту № 917-2017 про оцінку колісного транспортного засобу.

Відповідач не погоджується із стягненням на користь позивача моральної шкоди, оскільки останній не надав належних та допустимих доказів її наявності; вважає неправомірним стягнення інфляційних втрат та 3 % річних; а також витрат на професійну правничу допомогу, так як позивачем не надано розрахунку витрат на правничу допомогу, дана справа є малозначною та може розглядатися за участю представника, який не є адвокатом.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 5 грудня 2017р. на вул. Білоруській, 1 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля

«Renault Scenic», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та автобуса «ЛАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія КП «Київпастранс» ОСОБА_2 , що призвело до пошкодження автомобіля.

5 грудня 2017р. учасниками ДТП було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (євро протокол), згідно якого ОСОБА_2 визнав свою вину у скоєнні ДТП (с.с. 17).

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0173392 від 2 червня 2017р. цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Renault Scenic», державний номерний знак НОМЕР_2 , на час ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Брокбізнес», з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 100 000грн (с.с.15).

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7409172 від 16 серпня 2017 року цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ЛАЗ А183D1 застрахована в ПАТ «СК «Універсальна» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 100 000грн (с.с.16).

Відповідно до звіту № 917-2017 від 18 грудня 2017р. про оцінку колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Scenic», державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 28 098грн 71коп., а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 15 145грн 35коп. (с.с.32-39).

25 березня 2016 року між страховиками-членами Моторного (транспортного) страхового бюро України, у тому числі ПАТ «СК «Універсальна» і ПрАТ «СК «Брокбізнес», та МТСБУ була укладена угода про пряме врегулювання збитків, згідно якої кожен страховик надає кожному іншому страховику повноваження по виконанню його зобов`язань за внутрішнім договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні події, яка має ознаки страхового випадку, в тому числі по виконанню робіт, пов`язаних із здійсненням страхових відшкодувань, оформлення всіх необхідних документів для виплат страхових відшкодувань.

5 грудня 2017 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Брокбізнес» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із пошкодженням його автомобіля у ДТП 5 грудня 2017 року (с.с.31).

11 січня 2018 року ПрАТ «СК «Брокбізнес» перерахувало на рахунок станції технічного обслуговування ФОП ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 15 145грн 35коп.

Згідно акту № 109 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 1 лютого 2018р., складеного ФОП ОСОБА_3 , вартість ремонту автомобіля «Renault Scenic», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 25 251грн 26коп. (с.с.40, 113).

1 лютого 2018р. позивач здійснив доплату ФОП ОСОБА_3 за ремонт автомобіля у розмірі 10 105грн 91коп., що підтверджується квитанцією № 6 від 1 лютого 2018р. (с.с.41).

Згідно висновку експертного автотехнічного дослідження від 30 жовтня 2018р. № 95/18, складеного судовим експертом Скороходом К.М. , ДТП сталася у зв`язку із невиконанням водієм автомобіля «ЛАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху (с.с.47-52).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наданими доказами підтверджено заподіяння позивачу матеріальної та моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на норах матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

При цьому потерпілий повинен надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Під час судового розгляду представник відповідача не заперечував, що автобус «ЛАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , належить КП «Київпастранс», а на момент ДТП ОСОБА_2 виконував свої трудові обов`язки.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів вини саме ОСОБА_2 у ДТП і вказана вина повинна бути підтверджена тільки судовим рішенням, колегія суддів вважає безпідставним.

Частиною 2 статті 1166 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, а відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Однак, під час розгляду справи судом першої інстанції представник відповідача не надав доказів у спростування тверджень позивача про винність ОСОБА_2 у ДТП.

Разом з цим, позивачем наданий суду висновок експертного автотехнічного дослідження від 30 жовтня 2018 року, згідно якого саме ОСОБА_2 не дотримався Правил дорожнього руху, що привезло до ДТП, у результаті якої був пошкоджений належний позивачу автомобіль.

Крім того, сам ОСОБА_2 визнав свою вину у ДТП, зазначивши про це у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколі).

Вказані докази представником відповідача під час розгляду справи судом першої інстанції спростовані не були, а посилання на те, що ОСОБА_2 не мав повноважень на складання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (євро протокол), не ґрунтуються на нормах матеріального права, про що обґрунтовано зазначено у судовому рішенні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що відповідно до ст. 1172 ЦК України відповідальність за шкоду, заподіяну з вини ОСОБА_2 , повинен нести його роботодавець - відповідач по справі.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення

пошкодженої речі.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Позивачем у підтвердження розміру завданої йому шкоди наданий звіт № 917-2017 від 18 грудня 2017р. про оцінку колісного транспортного засобу, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Scenic», державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 28 098грн 71коп., а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 15145грн 35коп.

Також позивачем були надані належні докази у підтвердження того, що повна вартість ремонтних робіт автомобіля становить 25 251грн 26коп., а ним доплачено 10 105грн 91коп.

Надані позивачем докази у підтвердження заданої йому матеріальної шкоди відповідачем у визначений законом спосіб спростовані не були, також представником відповідача не було заявлено клопотання про призначення відповідної судової експертизи у разі не визнання розміру матеріальної шкоди, тому суд першої інстанції правомірно прийняв надані позивачем докази, як належні та допустимі.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що позивачем заявлені вимоги про відшкодування витрат, які не пов`язані із пошкодженням автомобіля у ДТП, колегія суддів вважає безпідставними, так як мийка автомобіля, діагностика розвал/сходження здійснюються перед виконанням ремонтних робіт, антикор, обробка рем. деталей, викликана необхідністю здійснювати ремонт пошкоджених деталей, а поліровка корпусу зовнішнього дзеркала викликана його пошкодженням, про що зазначено у акті огляду транспортного засобу (пункт 7) від 5 грудня 2017 року.

Виконуючи вимоги ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова компанія перерахувала на ремонт автомобіля 15 145грн 35коп.

Доводи апеляційної скарги, що позивач повинен був звернутися до страхової компанії, де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, колегія суддів

вважає безпідставним, враховуючи наявність угоди про пряме врегулювання збитків, яку 25 березня 2016 року підписали ПАТ «СК «Універсальна», де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, і ПрАТ «СК «Брокбізнес», яка здійснила виплату страхового відшкодування.

Крім того, відповідачем суду першої інстанції не надано доказів, що договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який був укладений між КП «Київпастранс» та ПАТ «СК «Універсальна», передбачав виплату страхового відшкодування без врахування фізичного зносу.

Таким чином, відсутні правові підстави вважати, що ПАТ «СК «Універсальна» здійснила би виплату страхового відшкодування у повному обсязі, без врахування положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Посилання у апеляційній скарзі на правову позицію, висловлену Великою палатою Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц, колегія суддів вважає необґрунтованим, так як фактичні обставини справи у вказаній справі відрізняються від фактичних обставин справи та предмету спору у даній справі.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з КП «Київпастранс», працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема й факту завдання майнової шкоди іншій особі. Отже, з огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України.

Будучи обізнаним про те, що позивачу завдана матеріальна шкода винними діями працівника підприємства, та отримавши від позивача докази у підтвердження того, що фактична вартість ремонтних робіт перевищує розмір страхового відшкодування і вказана різниця була сплачена позивачем, відповідач неправомірно відмовив позивачу у виплаті завданої шкоди, а відтак суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги про відшкодування завданої шкоди з врахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦПК України, і посилання у апеляційній скарзі на відсутність підстав для стягнення інфляційних втрат та

3% річних від простроченої суми є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Аналіз норм ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (правовий висновок Верховного Суду України у справі 6-108цс13).

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Під час судового розгляду було встановлено, що автомобіль позивача був пошкоджений у результаті винних дій працівника відповідача, який не відшкодував позивачу завдані матеріальні збитки, що стало підставою для звернення позивача за захистом своїх порушених прав до суду.

Крім того, позивач зазначав, що пошкодженням автомобіля був порушений звичний ритм його життя, необхідність здійснювати ремонт автомобіля та неможливість певний час користування ним, відтак суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, а визначаючи її розмір, врахував вимоги розумності та справедливості, тому доводи апеляційної скарги про неправомірне стягнення моральної шкоди є безпідставними.

Твердження апеляційної скарги про не надання позивачем розрахунку витрат на правничу допомогу з детальним описом робіт, виконаних адвокатом, спростовуються матеріалами справи, так як до позовної заяви додано копію договору про надання правничої допомоги № 84-10/18 від 26 жовтня 2018 року, укладеного ОСОБА_1 з адвокатським бюро «Куксюка», копію додатку №1 до договору про надання правничої допомоги № 84-10/18 від 26 жовтня 2018 року, копію акту здачі-приймання наданих послуг від 26 листопада 2018р., які містять перелік наданих адвокатом послуг та їх вартість, копію витягу з договору від 26 жовтня 2018 року та оригінал квитанції про сплату ОСОБА_1 2 819грн 20коп. за надання юридичних послуг (с.с.57-61). Крім того, віднесення даної справи до категорії малозначних не позбавляє права сторони на отримання професійної правничої допомоги для

кваліфікованого захисту своїх порушених прав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані сторонами докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київпастранс» залишити без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк