Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 691/1178/16-ц

провадження № 61-24973св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2017 року у складі судді Подороги Л. В. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 31 травня 2017 року у складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Василенко Л. І., Карпенко О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати будинок та надвірні споруди по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за нею право забудовника на 1/2 частину цього будинку та надвірних споруд з правом отримання на її ім`я документів, що посвідчують право власності; виділи їй в натурі 1/2 частину будинковолодіння, а саме: коридор (4.1), житлову (4.11), кухню (5), ванну (3), погріб під частиною будинку (літера І), погріб з шийкою (літера М), гараж (літера Б), літню кухню (літера В), сарай (літера Г), навіс (літера Д), сарай (літера Е), сарай (літера Є), навіс (літера Ж), вимощення II - 1/2 частини, яму вигрібну (№ 3) - 1/2 частини, яму вигрібну (№ 4) - 1/2 частини, яму вигрібну (№ 5) - 1/2 частини, яму вигрібну (№ 6) - 1/2 частини, літню кухню (літера К), веранду (літера Л), колодязь питний № 1 - 1/2 частини, убиральню (літера З) - 1/2 частини; та стягнути з відповідача компенсацію різниці вартості часток будинковолодіння, як другому співвласнику за першим варіантом поділу, у розмірі 2 513 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з вересня 1990 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який у січні 2007 року між ними розірвано.

За час подружнього життя вони побудували житловий будинок з надвірними побутовими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , однак право власності на нього оформлено не було.

Вказує, що відповідач не надає їй дозволу на проведення державної реєстрації цього будинку і сам не бажає її проводити, чим порушує її права співвласника.

Більше того, відповідач створив нестерпні умови для її проживання у спірному будинку, у зв`язку з чим вона вимушена на даний час проживати у будинку дочки.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 31 травня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано будинок та надвірні споруди по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право забудовника на 1/2 частину будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_1 , а саме: коридор (4.1), житлову (4.11), кухню (5), ванну (3), погріб під частиною будинку (літера І), погріб з шийкою (літера М), гараж (літера Б), літню кухню (літера В), сарай (літера Г), навіс (літера Д), сарай (літера Е), сарай (літера Є), навіс (літера Ж), вимощення II - 1/2 частини, яму вигрібну (№ 3) - 1/2 частини, яму вигрібну (№ 4) - 1/2 частини, яму вигрібну (№ 5) - 1/2 частини, яму вигрібну (№ 6) - 1/2 частини, колодязь питний № 1 - 1/2 частини, убиральню (літера З) - 1/2 частини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію в різниці вартості частки будинковолодіння АДРЕСА_1 в сумі 2 513 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Залишено за ОСОБА_2 право забудовника на 1/2 частину будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_1 , а саме: кухню (1.1), коридор (1.2), ванну (1.3), топочну (2.1), житлову (8), житлову (7), ганок, підвал під житловим будинком (літера Н), веранду (літера а), огорожу (№ 7), вимощення ІІ- 1/2 частини, яму вигрібну (№ 3) - 1/2 частини, яму вигрібну (№ 4) - 1/2 частини, яму вигрібну (№ 5) - 1/2 частини, яму вигрібну (№ 6) - 1/2 частини, літню кухню (літера К), веранду (літера Л), колодязь питний № 1 - 1/2 частини, убиральню (літера З) - 1/2 частини.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що вказаний будинок побудований сторонами під час перебування в шлюбі, а отже є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ якого здійснюється, виходячи із засади рівності часток подружжя, оскільки питання про зміну їх розміру сторонами не ставилося.

При цьому, оскільки на час розгляду справи у сторін була відсутня можливість оформити право власності на спірний будинок, суди дійшли висновку про необхідність визнати за позивачем право забудовника на її частку в будинку.

В той же час, відхиляючи доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності, суди виходили з того, що про порушення своїх прав позивач дізналася з моменту, коли відповідач почав чинити їй перешкоди у користуванні спільним майном (2015-2016 роки), а з позовом про поділ майна подружжя звернулася у жовтні 2016 року, тобто в межах встановленого законом трирічного строку.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 31 травня 2017 року, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення суди безпідставно відмовили у застосуванні наслідків спливу позовної давності, оскільки фактично про порушення своїх майнових прав на будинок позивач дізналася ще у травні 2009 року, коли вперше звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя, який за її ж заявою у листопаді 2010 року було залишено без розгляду.

Окрім цього, вважає, що суди не мали права визнавати за позивачем право забудовника на 1/2 частину будинку та надвірних споруд, так як до моменту реєстрації права власності на будинок об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, поділ яких суд вправі провести за позовом дружини, члена сім`ї забудовника, які спільно будували будинок.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано її матеріали з Городищенського районного суду Черкаської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 травня 2018 року справу № 691/1178/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Від ОСОБА_1 надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких вона просить залишити її без задоволення, а рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 31 травня 2017 року без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що у період з 1990 року по 2007 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час перебування у шлюбі сторони збудували житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту готовності об`єкта до експлуатації будівельно-монтажні роботи у цьому будинку проводилися з квітня 1991 року по лютий 1999 року.

Рішенням виконкому Хлистунівської сільської ради «Про видачу свідоцтва на право власності на об`єкти нерухомого майна» № 87 від 20 серпня 2009 року ОСОБА_2 надано дозвіл на оформлення права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Рішенням виконкому Хлистунівської сільської ради № 152 від 22 серпня 2012 року дозволено оформити право власності на будинок АДРЕСА_1 на ОСОБА_2

Технічний паспорт на зазначений будинок виготовлений 20 вересня 2012 року за замовленням ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою Городищенського виробничого відділку КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 29 серпня 2016 року станом на 01 січня 2013 року домоволодіння по АДРЕСА_1 не зареєстроване на праві особистої власності.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 18 листопада 2016 року по справі було призначено судово-будівельну експертизу.

Згідно з висновком судового експерта № 22-16 від 03 січня 2017 року ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , складає 145 610 грн. Експертом запропоновано два варіанта його розподілу в частках 1/2 до 1/2.

Рішенням виконкому Хлистунівської сільської ради «Про надання дозволу на перепланування житлового будинку гр. ОСОБА_1 .» № 2 від 19 квітня 2017 року, ОСОБА_1 надано дозвіл на перепланування житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , з метою перетворення його на дві окремі квартири.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма частин третьої та четвертої статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті

63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

За загальним правилом застосування презумпції згідно зі статтею 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

За змістом норм статтей 181, 331 ЦК України новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Встановивши, що за час шлюбу за спільні кошти подружжя сторони побудували будинок з надвірними спорудами, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно вважав це майно об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки сторін в якому є рівними, оскільки на обставини для відступлення від загальних засад їх рівності вони не посилалися.

При цьому, встановивши, що спірний об`єкт незавершеного будівництвафактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на поділ цього майна, оскільки право власності на нього у встановленому законом порядку не зареєстроване, суди дійшли обґрунтованого висновку про визнання за нею права забудовника на 1/2 частину вказаного будинковолодіння.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не справі були визнавати за позивачем право забудовника на спірну частину будинку колегія суддів не бере до уваги, оскільки розглядаючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, а тому підлягає застосуванню.

Щодо доводів касаційної скарги про пропуск позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

За правилами статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Згідно з частиною першою статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини другої статті 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права (у разі його порушення, невизнання або оспорювання) та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суди встановили, що після припинення шлюбних відносин між сторонами позивач продовжувала користувалася набутим за час шлюбу спільним майном і до 2016 року відповідач не чинив їй у цьому перешкод, що не було ним спростовано, а тому висновок судів про те, що позивач звернулася до суду в межах строку позовної давності є обґрунтованим та таким, що відповідає закону.

При цьому, наведені в касаційній скарзі твердження заявника про те, що про порушення своїх майнових прав на будинок позивач дізналася ще у травні 2009 року, коли вперше звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя, колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки з наявної в матеріалах справи копії позовної заяви ОСОБА_1 , датованої 11 травня 2009 року, не вбачається, що вона зверталася до суду з позовними вимогами саме про поділ спірного будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 31 травня 2017 року без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов