ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1252/19 Справа № 205/1704/18 Суддя у 1-й інстанції - Шавула В.С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради про зобов'язання відповідача укласти із нею договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Позов мотивований тим, що позивачка проживає за адресою: АДРЕСА_2 власником якої вона являється. Також, позивачка є споживачем послуг, які надає відповідач. Відповідач надавав, а позивачка споживала надані послуги без врегулювання їх якості, зазначення періоду їх надання на умовах договору, згідно типового договору Правил затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року. В жовтні 2017 року позивачка зверталась до відповідача із письмовою пропозицією укласти договір №1/13 від 17.10.2017 року про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, на яку відповідач не надав відповіді, а тому вважає, що відсутність договірних відносин із відповідачем на умовах встановлених Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 від 24.06.2004 року, та на основі типового договору, не додержання норм ЦК України і Закону України «Про захист прав споживачів», є порушенням її прав та інтересів, у зв'язку із чим, вона вимушена звернутися до суду із даним позовом та просила зобов'язати КП «Теплоенерго» ДМР в особі директора підприємства укласти із ОСОБА_1 договір №1/13 від 17.10.2017 року «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води», за адресою: 49000, АДРЕСА_1, узгоджений на основі Типового договору затвердженого Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, який є діючим на підставі ст.ст. 641, 642 ЦК України, з урахуванням ч.4 ст.13 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з безпідставності, необґрунтованості та недоведеності позовних вимог ОСОБА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила вказане рішення суд скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що вона не пропонувала свій договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а лише звернулася до відповідача з пропозицією укласти договір, де виклала у формі оферти чіткий намір, яким запропонував правовідношення на основі Типового договору, затвердженого Постановою КМУ від 21 липня 2005 року№630, з урахуванням положень ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року та Додатку №1 Порядк, затвердженого Постановою КМУ від 17 лютого 2010 року№151. На підставі цих нормативних актів були розроблені положення запропонованого позивачкою Договору №1/13 від 17 жовтня 2017 року "Про надання послуг з надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води".

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради надає послуги централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення за адресою: АДРЕСА_1, за якою проживає ОСОБА_1, яка є споживачем послуг.

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 зверталась до КП «Теплоенерго» ДМР із заявою про пропозицію укласти договір №1/13 від 17.10.2017 року про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Пунктом 1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року встановлено, що споживач зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Пунктом 3 частини 2 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведені норми закону, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що обов'язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг законодавцем покладено як на споживача, так і на виконавця.

Положеннями ч. 5 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.

Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору, пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Законодавством передбачений двосторонній обов'язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення та задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки зобов'язання відповідача укласти договір порушує принципи цивільного законодавства щодо договорів, передбаченого ст.627 ЦК України.

Доводи апелянта в скарзі про те, що вона не пропонувала свій договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а лише звернулася до відповідача з пропозицією укласти договір, де виклала у формі оферти чіткий намір, яким запропонувала правовідношення на основі Типового договору, затвердженого Постановою КМУ від 21 липня 2005 року№630, з урахуванням положень ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року та Додатку №1 Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 17 лютого 2010 року№151, на підставі цих нормативних актів були розроблені положення запропонованого позивачкою Договору №1/13 від 17 жовтня 2017 року "Про надання послуг з надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води", - є необґрунтованими, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки сторони є вільними в укладенні договору, а тому зобов'язати відповідача укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до компетенції суду не входить та суперечить чинному законодавству.

Інші доводи ОСОБА_1 колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і надав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. Повний текст постанови виготовлений 28.01.2019 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко