Провадження №: 2/752/2174/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Рєзнік В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на житлове приміщення шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням,-

встановив:

26.07.2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що у її власності перебуває квартира АДРЕСА_1 відповідно до договору дарування від 23.06.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васютенко А.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1110. З 20.02.2003 року на цій житловій площі був зареєстрований її рідний брат, ОСОБА_2 , 1962 року народження який фактично з моменту реєстрації не проживав у спірній квартирі, має інше постійне місце проживання в м . Києві . Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має та взагалі квартирою не цікавиться, а лише використовує її виключно як об`єкт нерухомості при оформленні багаточисленних кредитів у різних банках, а тому вона, як власник житлового приміщення, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки ОСОБА_2 добровільно знятися з реєстрації місця проживання не бажає, що створює їй проблеми фінансового характеру і є перепоною для розпорядою своїм майном, а тому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її адвокат Хоменко І.П. підтримали заявлені до ОСОБА_2 позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просили задовольнити.

Будучи присутнім у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечував, з тих підстав, що позбавлений можливості зареєструвати своє місце проживання за іншою адресою, оскільки не має у власності будь-якого житлового приміщення. Однак визнав, що з моменту реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 не проживав, перешкоди у користуванні йому не створювалися.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , яка проживає за адресою АДРЕСА_3 підтвердила, що відповідач фактично не проживає за адресою реєстрації місця проживання, однак декілька разів приїжджав до батьків, які проживали за цією ж адресою. Крім того, зазначила, що їй невідомо, щоб відповідачу створювались будь-які перешкоди у користуванні квартирою.

Заслухавши учасників судового розгляду, допитавши свідка ОСОБА_3 , дослідивши докази наявні у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням ОСОБА_2 підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 відповідно до договору дарування від 03.06.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васютенко А.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1110 (а.с. 7).

За даними довідки про реєстрацію місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 , виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації 04.04.2018 року за №100-5269, у квартирі зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на житловій площі за цією ж адресою зареєстровано з 29.05.2008 року по теперішній час (а.с. 9).

За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Верховний Суд, у постанові від 17.10.2018 у справі № 521/17805/16-ц, вказав, що відповідно до положення ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка стверджує, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрований у квартирі, яка належить їй на праві власності, однак останній з моменту реєстрації фактично не проживає у квартирі без поважних причин, стверджувала, що перешкоди у користуванні квартирою останньому не здійснюються.

Зазначені позивачкою обставини, як підстави позову підтверджені листом голови правління ЖБК «Молодіжний-16» відповідно до якого ОСОБА_4 дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , однак за зазначеною адресою не проживав, тільки провідував покійну матір яка проживала за цією ж адресою. Крім того, зазначено, що за адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_4 фактично проживають позивачка ОСОБА_1 , її син з дружиною та дочкою (а.с.35).

Крім того, факт непроживання відповідача на спірній житловій площі без поважних причин підтверджено свідком ОСОБА_3 та визнано самим відповідачем у судовому засіданні, а відтак твердження останнього, що він не має на праві власності житлового приміщення де міг би зареєструвати своє місце проживання не можуть бути прийняті до уваги при вирішенні заявленого спору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Зважаючи на те, що відповідач у справі не проживає на житловій площі за місцем реєстрації без поважних причин, а наявність будь-яких інших домовленостей між сторонами у справі щодо можливостей проживання відповідача у належному на праві власності позивачці житловому приміщенні судом не встановлено, його місце реєстрації проживання створює перешкоди для використання власником зазначеного приміщення на власний розсуд, чим порушуються її ж законні права та інтереси, крім того приймаючи до уваги, що відповідач у судовому засіданні визнав той факт, що він не проживав за зазначеною вище адресою з моменту реєстрації, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 325 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 213, 224 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на житлове приміщення шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою - АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк