КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/1072/2019 Головуючий у 1-й інстанції - Корнієнко С.В.
362/5270/14-ц Доповідач: Чобіток А.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В. , Ящук Т.І.

секретар - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи: Васильківська міська рада Київської області, Васильківська міська державна нотаріальна контора Київської області, ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на частку нерухомості у спільній власності та за позовом ОСОБА_1 до Васильківської міської ради Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання майна спільною власністю, виключення майна із спадкової маси та визнання права власності, -

у с т а н о в и в :

У листопаді2014 року ОСОБА_2 пред'явив позов до ОСОБА_3 та з урахуванням уточнення позовних вимог просив визнати за ним право власності на ј об»єкта незавершеного будівництва - будинок АДРЕСА_1. Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, з житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки площею 0,06 га в АДРЕСА_1.Він фактично прийняв спадщину, оскільки на момент смерті батька проживав разом з ним та своєю матір»ю- відповідачем ОСОБА_3, за вищевказаною адресою, володіє спадковим майном (має ключі від будинку, доступ до господарства, можливість там вільно перебувати та проживати), але не може оформити спадщину в нотаріальній конторі, оскільки на будинок відсутні правовстановлюючі документи. За такими документами він звернувся до своєї матері, але вона відмовила йому в їх наданні, мотивуючи це тим, що вона останні 12 років проживала з його батьком без реєстрації шлюбу, але однією сім'єю як чоловік та дружина, допомагала йому по господарству, тому має намір оформити будинок на себе, так як уважає його своїм. Однак, як йому відомо, указаний будинок будувався батьком особисто, уофіційному шлюбі він у цей час не перебував, тому вважає, що цей будинок був його особистою власністю і він входить до складу спадщини після смерті батька.

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом, у якому з урахуванням уточнення вимог, просила встановити факт її проживання зі ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з липня 2002 року до серпня 2014 року, визнати недобудований будинок за адресою АДРЕСА_1, їх спільною сумісною власністю, визнати за нею право власності на 1/2 даного обєкта незавершеного будівництва, та виключити цю частку із спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_5. Зазначала, що з кінця вісімдесятих років вона перебувала у близьких відносинах із ОСОБА_5 , так як він був одружений, то на той час їхні стосунки носили відповідний характер, але вони мали намір їх продовжувати та в майбутньому одружитися. 23 вересня 1994 року він розлучився із своєю дружиною, проте через певні обставини та проблеми вони не зареєстрували з ним шлюб, оскільки ОСОБА_5 дуже хворів, отримав інвалідність. У липні 2002 року він переїхав до неї у квартиру в м. Василькові, де вони прожили разом з ним до серпня 2014 року. Водночас, хочашлюб із ОСОБА_5 вони і не укладали, проте з липня 2002 року по серпень 2014 року вони проживали разом однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний побут, разом формували сімейний бюджет, визначали та виконували взаємні права та обов'язки, разом відпочивали та проводили вільний час.

У березні 2016 року ОСОБА_1 (за матеріалами справи вона же «ОСОБА_1» та «ОСОБА_1») звернулась до суду з позовом, у якому просила:

визнати недобудований будинок в АДРЕСА_1, що побудований в період з 1990 по 1991 роки спільною власністю її та померлого ОСОБА_5 , виключити зі спадкової маси 1/2 частки будівельних матеріалів, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, визнати право власності за нею на 1/2 будівельних матеріалів як гарантованої частки позивача в спільному майні її та померлого ОСОБА_5, які розташовані в АДРЕСА_1, виключити зі спадкової маси 1/2 частки будівельних матеріалів які розташовані в АДРЕСА_1;

визнати права власності за позивачем на 1/2 будівельних матеріалів як гарантованоїчасткипомерлого ОСОБА_5 в спільному майні позивача та померлого, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, визнати право власності за позивачем на 1/2 будівельних матеріалів як гарантоване частки померлого ОСОБА_5 в її спільному майні та померлого, на підставі домовленості померлого з нею в звязку з самостійним утриманням позивачем спільної дочки відповідача за первісним позовом - ОСОБА_4, після фактичного припинення шлюбних відносин.

Зазначала, що вона з жовтня 1986 року по вересень 1994 року зі ОСОБА_5, який помер у 2014 році, перебувала в зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання вона та померлий на підставі рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради народних депутатів Київської області від 16.10.1989 року отримали земельну ділянку площею 600 кв. м. для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1. Померлий ОСОБА_5 на час будівництва будинку (1989-1991 роках) ніде не працював, тому гроші на будівництво заробляла лише вона, працюючи на Васильківському дослідно-експериментальному механічному заводі. Будівельні матеріали були придбані на підприємстві, де вона працювала, а саме: цегла, шифер, панельні блоки для перекриття, що можуть підтвердити свідки. Обґрунтовуючи необхідність звернення до суду та строку позовної давності, зазначала, що про порушення свого права дізналась з матеріалів справи за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу зі ОСОБА_5.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2017 року об'єднано цивільну справу № 362/5270/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4, треті особи Васильківська міська рада Київської області та Васильківська міська державна нотаріальна контора Київської області, ОСОБА_1, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на частку нерухомості у спільній власності з цивільною справою № 362/145/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Васильківської міської ради, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про виключення майна із спадкової маси та визнання права власності на частку майна.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2право власності на 1/4 об'єкта незавершеного будівництва - будинок АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.Встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнанооб'єкт незавершеного будівництва - будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5. Визнаноза ОСОБА_3 упорядку поділу спільної сумісної власності право власності на 1/2 об'єкта незавершеного будівництва - будинок АДРЕСА_1.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині визнання об'єкта незавершеного будівництва - будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5; визнання за ОСОБА_3 в порядку поділу спільної сумісної власності права власності на 1/2 об'єкта незавершеного будівництва - будинок АДРЕСА_1; відмови в задоволенні позову ОСОБА_1. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Уважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що надані докази позивачем за зустрічним позовом не підтверджують факт спільного проживання як подружжя ОСОБА_3 з померлим ОСОБА_5. У матеріалах справи відсутні докази того, що спірне нерухоме майно придбано, побудовано спільною працею або за спільні кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Відповідно до будинкової книги та акту депутата Васильківської міської ради Агеєва О. В. від 17.04.2015 року, ОСОБА_5 проживав за адресою: АДРЕСА_3. У матеріалах справи також є Довідка виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 1559 від 11.09.2014 року про те, що ОСОБА_5 був зареєстрований за вищезазначеною адресою. Також під час написання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області, його спадкоємці - ОСОБА_2 Єrop Миколайович, позивач, та ОСОБА_4, відповідач, - документально підтвердили, що спадкодавець ОСОБА_5 постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_3. Також даний факт підтверджує брат померлого, ОСОБА_8, який також звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. При цьому ОСОБА_3 проживала за адресою: АДРЕСА_4. Надані ОСОБА_3 докази не дають змоги встановити факт спільного проживання однією сім'єю без шлюбу, ведення спільного господарства, побуту, а свідчать лише про періодичний спільний відпочинок, використання поштової адреси для листування з книжковим клубом, купівлю «курочок» ОСОБА_5, пральної машини Zanussi ОСОБА_3, укладання останньою договорів тощо. Наявних доказів абсолютно недостатньо для доказу факту спільного проживання як подружжя протягом визнаних у рішенні суду десяти років поспіль, а також подані докази не мають причинно-наслідкового зв'язку між їх існуванням та фактом, який необхідно довести, встановити. Одним із доказів у даній судовій справі є висновок експерта №СЕ-1-1-419.16 Судової незалежної експертизи України 26.08.2016 року, яким установлено 85 % готовності об'єкта; початок будівництва визначено «початок 1990-х років, приблизно 1992 рік». Нею ( ОСОБА_1) до матеріалів справи надано витяг з рішення від 16.10.1989 року № 421 «Про дозвіл на добудову та перебудову житлових будинків громадян, будівництво господарських споруд та гаражів, виділення земельних ділянок під індивідуальне будівництво будинків», згідно з яким «ОСОБА_5, склад сім'ї якого 2 особи: ОСОБА_5. ОСОБА_1. 1965 р.н.. - дружина...» (ОСОБА_1) виділено земельну ділянку за місцем знаходження спірного об'єкту нерухомого майна; технічний паспорт від 22.10.2014 року, виготовлений Комунальним підприємством Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації», інвентаризаційна справа № 7464, де рік побудови житлового будинку зазначений 1991.

Крім того зазначає, що як у рішенні суду першої інстанції, так і у висновку експерта наявні розбіжності у визначенні адреси спірного об'єкта. Зазначена адреса спірного об'єкта: будинок АДРЕСА_1 не відповідає дійсності, оскільки за даною адресою зареєстроване право власності на об'єкт нерухомого майна за іншим власником - ОСОБА_10, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Місцезнаходженням спірного об'єкту є: будинок АДРЕСА_1.

Під час перебування в зареєстрованому шлюбі (даний факт є встановленим та не потребує доведення) подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 побудували житловий будинок до стадії готовності 85%. Даний факт також підтверджується висновком експерта, технічним паспортом на житловий будинок.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначила, що відсутність поштової адреси чи розбіжності у визначенні будівельної адреси ніяк не могли вплинути на суть справи та законність судового рішення , а подані нею докази, які містяться у справі і на підставі яких у їх сукупності суд першої інстанції дійшов висновків про обґрунтованість та необхідність задоволення її позовних вимог, є достовірними й належними. Технічний паспорт та сама інвентарна справа не містять жодних документів, які б давали можливість встановити фактичні обставини будівництва спірного будинку, лише підробні документи та твердження самої замовниці (ОСОБА_1). По факту такий техпаспорт міг замовити хто завгодно і вписати в нього будь- яку інформацію, а тому твердження апелянта, що будинок було побудовано до того стану, у якому він знаходився на момент розгляду справи, ще в 1991 року є абсолютно безпідставними. Представником позивача ОСОБА_2 у суді першої інстанції заявлялося про необхідність застосування судом строків позовної давності як підстави для відмови ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог (наприклад, заява від 20.12.2017 р.), однак суд першої інстанції з невідомих причин не зазначив цю підставу в своєму рішенні.

ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу просить суд апеляційної інстанції вийти за межі доводів апеляційної скарги та змінити рішення суду першої інстанції, застосувавши до позовних вимог ОСОБА_1 строк позовної давності, оскільки про це було заявлено стороною в суді першої інстанції, та відмовити їй в позові саме з цієї підстави.

Васильківська міська рада Київської області у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 підтримала останню та аргументи викладені нею.

При розгляді даної справи судом першої інстанції установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданого повторно 26 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області (т.1 а.с.5).

Відповідно до типового договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 30 жовтня 1989 року Васильківська міськрада народних депутатів на підставі рішення виконкому ради народних депутатів № 421 від 16.10.1989 року про відведення земельної ділянки ОСОБА_5 в безстрокове користування для будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с.23-25).

Як убачається з довідки депутата Васильківської міської ради VІ скликання Гурєєва В.В. від 15 жовтня 2014 року, за свідченнями сусідів: ОСОБА_12 АДРЕСА_5, ОСОБА_13 та ОСОБА_24 АДРЕСА_6, ОСОБА_14 та ОСОБА_25 АДРЕСА_7, ОСОБА_3 та померлий ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, з липня 2002 року проживали сумісно в одній квартирі та спільно виховували їх дитину - сина ОСОБА_2, 1992 року народження (т.1 а.с.73).

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 30 липня 1991 року батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 є: ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (позивач ОСОБА_1.) (т.1 а.с.94).

Як убачається зі свідоцтва про шлюб, виданого 08 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_16, та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4 (т.1 а.с.95).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 є ОСОБА_5 та ОСОБА_3(т.1 а.с.99).

Згідно з довідкою відділу реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області від 09 квітня 2004 року №42 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (позивач ОСОБА_1 18 жовтня 1986 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 378, 23 вересня 1994 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Васильківського міського управління юстиції Київської області зареєстровано розірвання зазначеного шлюбу, актовий запис №140 (т.1 а.с.133)

З довідки депутата Васильківського міської ради Київської області Агеєва О.В. вбачається, що ОСОБА_5 від 17 квітня 2015 року проживав в АДРЕСА_8, але ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер (т.1 а.с.150).

Відповідно до п. 3 архівного витягу із рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради народних депутатів від 16.10.1989 року № 421 виділено земельну ділянку із земель земфонду під будівництво індивідуальних житлових будинків ОСОБА_5, склад сім'ї якого 2 особи: ОСОБА_5, ОСОБА_1 (позивач ОСОБА_1), 1965 року народження - дружина, що проживають по АДРЕСА_3, площею - 600 кв.м. по АДРЕСА_1, під будівництво індивідуального житлового будинку по типовому проекту Ко-5К-М6 жилою площею - 66 кв.м., загальною 101,66 кв.м.(т.1 а.с. 184).

Згідно з висновком експерта ТОВ «Судова незалежна експертиза України» № СЕ-1-1-419.16 від 26.08.2016 року за результатами проведеної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи встановлено, що ступінь готовності обстежуваного будинку АДРЕСА_1, станом на момент проведення обстеження складає-85%. Вартість будинку АДРЕСА_1 станом на момент проведення експертизи без урахування земельного компоненту та з урахуванням фізичного зносу складає 474688грн. (чотириста сімдесят чотири тисячі шістсот вісімдесят вісім грн). Перелік,об'єм (кількість) та вартість будівельних матеріалів, які були використані на будівництві будинку АДРЕСА_1, станом на момент проведення експертизи з ПДВ та без урахування фізичного зносу складає 503700 грн.(п'ятсот три тисячі сімсот грн.).

Співставляючи результати дослідження документів, а саме: копії Викопіровки з проекту планіровки і землекористування м.Василькова станом на 1989р., копії Плану забудови земельної ділянки індивідуального житлового будинку м. Василькова Васильківського району по АДРЕСА_1, копії плану забудови земельної ділянки індивідуального житлового фонду м. Василькова Васильківського району по АДРЕСА_1, площею 600м2 та копії викопіровки з проекту планіровки і землекористуванням Василькова Васильківського району, з результатами візуального обстеження домоволодінь, розташованих суміжно із досліджуваним будинком, враховуючи те, що земельна ділянка, на якій зведений досліджуваний будинок, розташована між домоволодіннями №126 та №126 б, приймаючи до уваги місце розташування та послідовність адрес домоволодінь, представлених на інтернеткарті «Візіком», а також, виходячи з математичної послідовності чисел в цілому, логічності нумерації будинків, експерт прийшов до висновку про те, що найбільш вірогідною фактичною адресою досліджуваного будинку є: АДРЕСА_1.Встановити початок будівництва основних конструктивних елементів будинку АДРЕСА_1 (фундаменту,стін та даху) і як наслідок з якого часу він відбувся технічно неможливо. При цьому, приймаючи до уваги копії документів щодо купівлі будівельних матеріалів для будівництва спірного будинку АДРЕСА_1, на яких вказане прізвище замовника ОСОБА_5:копія накладної №3207 на відпускання матеріалів на сторону від 07.10.1992р. на ПК8-48-12(3шт.) - плити перекриття; копія накладної №6712 на відпускання матеріалів на сторону від12.12.1992 р. на ФБС24-5-6(30шт) - фундаментні блоки; копія товарно-транспортної накладної від 03.06.1999 р. на пиломатеріали (2,7м3), на якій також вказано, що вантажоотримувач ОСОБА_5, пункт розвантаження Васильків; копія накладної №245від 10.03.2003 р. на шифер (70 шт.), при умові достовірності наданих вищевказаних накладних та при умові, що дійсно будівельні матеріали, вказані у накладних були використані при будівництві досліджуваного будинку в той же час, що й були придбані можна припустити, що орієнтовний час початку будівництва початок 1990-х років, приблизно 1992 рік (т.1 а.с.223-268).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 264, 265 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду та зміст рішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що вони є обґрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки ОСОБА_2 не може оформити спадщину після смерті свого батька.

Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_3 суд уважав, що останньою надано обґрунтовані та беззаперечні докази на підтвердження факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 у період з липня 2002 року до серпня 2014 року, факт ведення ними спільного господарства та будівництва спірного будинку по АДРЕСА_1, а тому позов підлягає до задоволення, але часткового, оскільки діючим законодавством факт проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу встановлений лише з 1 січня 2004 року.

Вимоги позову ОСОБА_1 суд уважав недоведеними, а тому прийшов до висновку, що в його задоволенні необхідно відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та її представника, ОСОБА_3, представника ОСОБА_2, представника ОСОБА_4, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, суд апеляційної інстанції уважає, що рішення суду в його оскаржуваній частині щодо позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не можна визнати законним та обґрунтованим з огляду на ст.ст. 264-265 ЦПК України, оскільки воно не містить фактичних обставин справи, мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, зокрема і щодо наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_3 та відмови в задоволенні позову ОСОБА_1.

Рішення суду першої інстанції містить лише посилання на висновок експерта ТОВ «Судова незалежна експертиза України» № СЕ-1-1-419.16 від 26.08.2016 року за результатами проведеної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи , без зазначення фактичних обставин та аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті доказів і доводів сторін, якими вони обґрунтовували свої вимоги.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції частково у відповідній частині з ухваленням нового судового рішення з наступних підстав.

Установлено, що 18.10.1986 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1, на даний час ОСОБА_1, зареєстрували шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася донька - ОСОБА_4, яка після реєстрації шлюбу у 2009 році змінила прізвище на ОСОБА_4 ( а.с. 133 том 1, а.с.16 справи № 362/1645/16-ц).

Також ОСОБА_5 мав сина ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 та матір'ю якого є ОСОБА_3 (на даний час ОСОБА_3) (а.с.4 том 1).

16.10.1989 року виконавчий комітет Васильківської міської Ради народних депутатів Київської області прийняв рішення № 421 про виділення земельної ділянки із земель земфонду під будівництво індивідуальних житлових будинків ОСОБА_5, склад сім'ї якого 2 особи: ОСОБА_5, ОСОБА_1( на даний час ОСОБА_1), 1965 р.н. - дружина, що проживають по АДРЕСА_3, земельну ділянку площею - 600 кв.м по АДРЕСА_1, під будівництво індивідуального житлового будинку по типовому проекту Ко-5К-М5, жилою площею - 66 кв.м, загальною - 101,66 кв.м. (а.с. 81-84 том 1, а.с.8 справи №362/1645/16-ц).

30.10.1989 року виконавчий комітет Васильківської міської Ради народних депутатів Київської області та ОСОБА_5 (Забудовник), уклали Типовий договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності, за умовами якого останньому надавалась земельна ділянка в безстрокове користування для будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 600 кв.м. На зазначеній ділянці ОСОБА_5 зобов'язувався побудувати житловий цегляний будинок, житловою площею 66,0 кв.м загальною площею 101,66 кв.м; надвірні господарські та побутові будівлі і спорудження: гараж, сарай, помийна яма, сміттєвий ящик, туалет ( п. 2 Договору).

Відповідно до п. 4 Договору до зведення будівлі Забудовник зобов'язаний приступити протягом одного року і вести будівельні роботи з таким розрахунком, щоб усе будівництво повністю було закінчено не пізніше трьох років з дня підписання даного договору (тобто до серпня 1992 року) (а.с.23-25, 154-155, а.с. 7-10 справи №362/1645/16-ц).

14.11.1989 року представником госпрозрахункового проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро при відділі архітектури та містобудування м. Василькова складено Акт про те, що 14.11.1989 року відповідно до рішення виконавчого комітету Васильківської міської Ради народних депутатів № 421 від 16.10.1989 року, інженер ГПВ АПБ ОСОБА_20 зробив в натурі відвід земельної ділянки загальною площею 600 кв.м., розташований в АДРЕСА_1 в користування ОСОБА_5 і дана земельна ділянка, разом з закріпленими на ній геодезичними знаками, передана присутньому при відводі ОСОБА_5( а.с. 10 зворот №362/1645/16-ц).

Шлюб між подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ( на даний час ОСОБА_1) розірвано 23.09.1994 року за актовим записом №140 ( а.с. 133 том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що складено відповідний актовий запис № 395 (а.с.5).

Діти померлого ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які є спадкоємцями першої черги, звернулись до Васильківської міської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_5, про що 17.09.2014 року заведено спадкову справу. Також із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 звернувся його брат ОСОБА_8 (а.с.84-105 том 1).

Спадковим майном, щодо якого відкрилась спадщина після померлого ОСОБА_5, є незавершене будівництво, яке розташоване на земельній ділянці по АДРЕСА_1, яка була надана останньому на підставі рішення 16.10.1989 року виконавчого комітету Васильківської міської Ради народних депутатів Київської області № 421 про виділення земельної ділянки із земель земфонду під будівництво індивідуальних житлових будинків на склад сім'ї якого 2 особи: ОСОБА_5, ОСОБА_1( на даний час ОСОБА_1), 1965 р.н. - дружина.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи, проведеної ТОВ «Судова незалежна експертиза України» № СЕ-1-1-419.16 від 26.08.2016 року, ступінь готовності обстежуваного будинку АДРЕСА_1, станом на момент проведення обстеження складає - 85%.Встановити початок будівництва основних конструктивних елементів будинку АДРЕСА_1 (фундаменту,стін та даху) і як наслідок з якого часу він відбувся технічно неможливо. При цьому, приймаючи до уваги копії документів щодо купівлі будівельних матеріалів для будівництва спірного будинку АДРЕСА_1 ( перелік викладений у висновку) при умові достовірності наданих вищевказаних накладних та при умові, що дійсно будівельні матеріали, вказані у накладних були використані при будівництві досліджуваного будинку в той же час, що й були придбані можна припустити, що орієнтовний час початку будівництва початок 1990-х років, приблизно 1992 рік (т.1 а.с.223-268).

ОСОБА_3, пред'явивши вищевказаний позов до свого сина ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_1, які є дітьми ОСОБА_5, зазначала, що з липня 2002 року до серпня 2014 року, проживала однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу зі ОСОБА_5 і в цей час вони вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки. І саме за час спільного проживання побудували спільний будинок, який не встигли ввести в експлуатацію та отримати право власності на нього.

ОСОБА_1, пред'явивши вищевказаний позов, указувала, що спірний будинок було побудовано під час її шлюбу із ОСОБА_5 на земельній ділянці, розташованій по АДРЕСА_1, яка була надана ОСОБА_5 на сім'ю з двох осіб - на нього та неї.

Після розлучення зі ОСОБА_5 вони майно не ділили.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, надані сторонами на підтвердження заявлених ними вимог, у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність заявлених вимог ОСОБА_3 та підставність вимог, заявлених ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на Ѕ частини незавершеного будівництва по АДРЕСА_1.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня2004 року.

Спірне майно придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи судам необхідно застосовувати положення КпШС України, якийбувчиннийна момент виникнення спірних правовідносин.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного

Суду України № 6-1662цс15 від 04.11.2015 року.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі,

якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Дана норма закону узгоджується і з положеннями ст. 60 СК України.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України також визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 16, 17 Закону України "Про власність", статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю).

В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Указана правова позиція викладена у постанові Верховного

Суду України № 6-66цс13 від 18.09.2013 року.

Відповідно до положень ст. 70 СК України, що відповідає положенням і ст. 28 КпШС України, передбачається, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Установлено, що ОСОБА_5, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1, у 1989 році отримав земельну ділянку на сім'ю із 2 осіб: себе та дружину (ОСОБА_1), площею 600 кв.м, розташовану по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку.

Перебуваючи у шлюбі, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 приблизно з початку 1990 року розпочали будівництво житлового будинку відповідно до умов Типового договору, що підтверджується квитанціями на ім'я ОСОБА_5 щодо придбання будівельних матеріалів, висновком експертизи судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи, проведеної ТОВ «Судова незалежна експертиза України» № СЕ-1-1-419.16 від 26.08.2016 року, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого на замовлення ОСОБА_1 КП Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» 22.10.2014 року ( а.с.203-207,213, 223-249 том 1, а.с.4-6 справи №362/1645/16-ц).

Указані докази відповідають пункту 4 Типового договору, укладеного ОСОБА_5 30.10.1989 року, яким визначено, що до зведення будівлі Забудовник зобов'язаний приступити протягом одного року і вести будівельні роботи з таким розрахунком, щоб усе будівництво повністю було закінчено не пізніше трьох років з дня підписання даного договору (тобто до серпня 1992 року), а тому є належними та допустимими щодо дати будівництва житлового будинку, ступінь готовності якого складає 85 %, тобто під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за життя майно не ділили, а отже, спірне незавершене будівництво є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому позивач ОСОБА_1 має право власності на 1/2 частку вказаного майна.

Даний висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією , висловленою Верховним Судом України у справі № 6-47цс16, за яким за позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

При цьому відповідно до Типового договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 30.10.1989 року, Акту про відведення земельної ділянки від 14.11.1989 року, ОСОБА_5 виділено земельну ділянку розташовану по АДРЕСА_1, а відповідно до технічного паспорту, виготовленого на замовлення ОСОБА_1 КП Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» 22.10.2014 року, житловий будинок збудовано також за вказаною адресою, отже суд першої інстанції помилково вважав, що спірна будівля розташована по АДРЕСА_1.

У постанові №6-258цс15 Верховний Суд України зазначив, що згідно зі статтею 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічним чином питання початку перебігу позовної давності визначений і в статті 261 ЦК України, згідно якої перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, що його порушило. Частиною третьою ст. 29 КпШС передбачалося, що для вимоги про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Згідно зі статтею 11 КпШС в тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічний порядок обчислення строку позовної давності визначені та частиною другою статті 72 СК. Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди повинні враховувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного з подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до закінчення трьох років від дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, що підтверджують заперечення права одного з подружжя на придбане в період шлюбу майно, зареєстроване за іншим чоловіком, не може свідчити про порушення прав і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Установлено, що після розірвання шлюбу із ОСОБА_1, ОСОБА_5 шлюб з будь-якою іншою жінкою не реєстрував, будь-яких доказів того, що ОСОБА_5 заперечував право ОСОБА_1 на спірний житловий будинок матеріали справи не містять, а отже відсутні підстави застосовувати до позову ОСОБА_1 строк позовної давності, як про це зазначає ОСОБА_3.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_3, задоволених судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частинами 1,2 ст. 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором .

Частиною 2 вказаної статті визначено, що на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Верховний Суд України в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, у постанові № 6-1026цс15 від 23.09.2015 року Верховний Суд України висловив наступну правову позицію: майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

На підтвердження факту проживання однією сім'єю зі ОСОБА_5 у належній їй квартирі за адресою : АДРЕСА_4 ОСОБА_3 надала конверт із зазначенням адресата ОСОБА_5 на адресу: АДРЕСА_4, датований 27.07.2012 роком, із вкладеним повідомленням від Electrolux Zanussi; товарний чек № 173634/37236 від 12.06.2012 року про придбання на адресу: АДРЕСА_4про придбання побутової техніки одержувач «ОСОБА_3»; листування з Книжковим клубом сімейного дозвілля із зазначенням адресата ОСОБА_5 на адресу: АДРЕСА_4; авіаквитки, договори страхування, ваучери, квитанції тощо, пов'язані з мандруванням ОСОБА_3 та ОСОБА_5 разом два рази у вересні 2012 року та вересні 2013 року; декілька фотокарток із зображенням ОСОБА_3 та ОСОБА_5 без зазначення дати знімання; накладні, квитанції на придбання «птиці» або «курочок» без зазначення дати або датовані в сукупності 2013-2014 роками та на яких стоїть прізвище ОСОБА_5; договір про надання послуг кабельного телебачення від 17.01.2008 року, укладений між ОСОБА_3 та TOB «ТРК Васильківські телевізійні мережі»; договір від 13.03.2013 року, укладений між КП «Васильківтепломережа» та ОСОБА_3; заява від імені ОСОБА_5 від 29.06.2006 року, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Васильківського МНО Київської області, про згоду на тимчасову поїздку дитини за межі України.

Аналізуючи надані ОСОБА_3 докази на підтвердження позовних вимог у сукупності з наведеними вище нормами закону, колегія суддів уважає, що наявні в матеріалах справи докази свідчать лише про факт їх знайомства та наявність спільного сина, ОСОБА_2, періодичне спільне проведення часу, купівлю ОСОБА_5 птиці, проте не свідчать, що між ОСОБА_3 та померлим ОСОБА_5 склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, оскільки докази того, що між ними існували права та обов'язки саме подружжя, матеріали справи не містять.

Колегія суддів не може взяти до уваги довідку від 15.10.2014 року, підписану депутатом Васильківської міської ради VІ скликання В.В.Гурєєвим про те, що за свідченнями сусідів: ОСОБА_12 АДРЕСА_5, ОСОБА_13 та ОСОБА_24 АДРЕСА_6, ОСОБА_14 та ОСОБА_25 АДРЕСА_7, ОСОБА_3 та померлий ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, з липня 2002 року проживали сумісно в одній квартирі та спільно виховували їх дитину - сина ОСОБА_2, 1992 року народження, оскільки вона суперечить іншим матеріалам справи, а саме:будинковій книзі, акту депутата Васильківської міської ради Агеєва О. В. від 17.04.2015 року, довідці виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 1559 від 11.09.2014 року, заявам спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3.

При цьому колегія суддів ураховує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 мають спільну дитину, що зобов'язувало їх як батьків вирішувати питання виховання їх дитини, а тому надані ОСОБА_3 докази є недостатніми для висновку про усталеність відносин, що притаманні подружжю.

Не доведено ОСОБА_3 і того, що будматеріали для будівлі спірного майна придбавались не ОСОБА_5 та/або ОСОБА_1 за його власні кошти, а внаслідок їх ( ОСОБА_5 та ОСОБА_3) спільної праці як сім'ї, оскільки саме обставини ведення спільного господарства, побуту та бюджету є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Не доведено ОСОБА_3 і того, що будівництво спірного майно розпочалось у 2002 році, а не в 1990 році та здійснювалось за її кошти.

Задовольнивши вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, як не звернув уваги і на правову позицію висловлену Верховним Судом України з даного питання у справі №6-210цс15, відповідно до якої згідно з існуючим на час спорудження спірного житлового будинку законодавством (ст.ст. 6, 30 ЗК України, ст.ст. 16, 17 Закону України «Про власність») індивідуальне житлове будівництво здійснювалося з метою забезпечення житловою площею тих громадян і членів їх сімей, яким у встановленому порядку надано право на земельну ділянку для будівництва будинку. У зв'язку з цим сама по собі участь інших осіб у спорудженні будинку не може слугувати підставою для визнання за такими особами права власності на частку у спорудженому будинку. Такі особи можуть лише вимагати відшкодування власником будинку понесених ними затрат. Лише у виняткових випадках, якщо з урахуванням всіх обставин справи та в результаті з'ясування істинних правовідносин сторін буде встановлено, що сторонні особи брали участь у спорудженні будинку на підставі укладеної із забудівником та членами його сім'ї угоди про створення спільної власності на будинок з метою забезпечення зазначених осіб жилими приміщеннями, за особами, які, не будучи членами сім'ї забудівника, брали участь у спорудженні будинку, може визнаватися право на частку в будинку.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення суду в частині встановлення факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, визнання об'єкту незавершеного будівництва - будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5, визнання за ОСОБА_3 у порядку поділу спільної сумісної власності прававласності на 1/2 об'єкта незавершеного будівництва - будинок АДРЕСА_1 з постановленням нового про залишення вказаних вимог ОСОБА_3 без задоволення.

Також підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на Ѕ незавершеного будівництва за адресою АДРЕСА_1 з постановленням нового рішення про задоволення вказаної вимоги, розподіливши судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, сплачений нею судовий збір відповідно до задоволених вимог у розмірі 13 793,52 грн..

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2018 року скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_3 та в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1, в зазначеній частині постановити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи: Васильківська міська рада Київської області, Васильківська міська державна нотаріальна контора Київської області, ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на частку нерухомості у спільній власності.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: невідомий) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_9, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 13 793, 52 грн..

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т. І. Ящук