Справа № 127/9911/19
Провадження № 2/127/1404/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Іщук Т.П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину. Позов мотивований тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.08.2017 в справі №127/11186/17 шлюб між сторонами розірваний. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказує, що дитина проживає з нею, вона і несе витрати, пов`язані з розвитком дитини, її побутовими потребами та лікуванням. Розмір цих витрат склав 17129,00 грн. Позивач зазначає, що має незначний дохід, відповідач же не виконує своїх батьківських обов`язків та не бере участі в додаткових витратах на дитину. З огляду на викладене, позивач, керуючись ст.185 СК України, просить стягнути з відповідача половину цих витрат, а саме 8 564,00 грн.

Відповідач подав відзив на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи таку свою позицію зазначає, що надані позивачем документи на підтвердження понесених витрат на медичний огляд та лікування дитини не містять інформації про особу, якій надані такі послуги, а також не відповідають вимогам до первинних документів бухгалтерського обліку, тому не можуть вважатися достовірними та достатніми доказами. Також зазначає, що перелік ліків, призначений лікарями, є значно меншим, а ніж зазначений позивачем. Окрім того вказує, що позивач перешкоджає у вихованні та побаченні з сином, не надає йому інформації про стан здоров`я дитини, самостійно обирає медичний заклад для лікування сина, на його ж думку, у разі погіршення стану здоров`я сина звертатися необхідно до сімейного лікаря. Стверджує про належне виконання ним рішення суду щодо сплати аліментів та неможливість через його фінансовий стан, стан здоров`я нести додаткові витрати на дитину у визначених позивачем розмірах.

Своїм правом на відповідь на відзив позивач не скористалася.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 травня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в справі.

У підготовчому засіданні позивач збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача 9 403,00 грн у зв`язку з додатковими витратами. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області віл 30 травня 2019 року (без винесення окремого процесуального документа) вказана заява прийнята до розгляду.

У судовому засіданні позивач та її представник свої вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. При цьому позивач зазначає, що її звернення до приватного центру викликане переходом їхнього лікаря працювати до цього центру, а також наголошувала, що особа вільна у виборі лікаря.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов..

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані норами СК України щодо участі батьків в додаткових витратах на дитину.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21 лютого 2013 року.

Шлюб між сторонами розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2017 року по справі №127/11186/17.

Дитина проживає з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою МКП ЖЕК №12 від 03 жовтня 2018 року №5622.

Позивач працевлаштована, її середньомісячний дохід становить 3800 гривень (довідка ТОВ «Айбексайті» від 03.12.2018 року).

Відповідач мешкає окремо, відомості про його доходи за даними з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків відсутні.

Як повідомив відповідач та слідує з даних ЄДРСР, а також підтверджується позивачем, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2019 року з відповідача на користь позивачки на утримання сина стягуються аліменти в розмірі 1500,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 27 грудня 2018 року ( справа №127/33170/18).

З наданих відповідачем доказів, судом установлено, що останній здійснював переказ коштів ОСОБА_1 : 29 березня 2019 року - 2040,00 грн, 26 квітня 2019 року - 2000,00 грн, 20 травня 2019 року - 2000,00 грн.

Як слідує з консультаційних висновків, наданих позивачем, дитина має хронічне захворювання та досить часто хворіє на різні захворювання. Дитині встановлені відповідні діагнози та призначалося лікування.

Згідно наданого позивачем розрахунку сума понесених нею додаткових витрат на лікарські засоби, огляди та консультації лікарів, товари для розвитку творчості та витрат на побутові потреби загалом становить 18808,66 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, танців, певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 в справі № 6-1489цс17).

У п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Позивач зазначає, що нею понесені додаткові витрати на лікування, а саме огляди лікарем Цирульник А.Н. та ТОВ «Алергоцентр-КПП», лікування у стоматолога та медичному центрі ПМП «Центр-В» в загальній сумі становлять 17974,12 грн та надає цьому квитанції та рахунки по оплаті.

Витрати, пов`язанні з лікуванням дитини, суд вважає витратами викликаними особливими обставинами, а саме зумовленими станом здоров`я дитини та його хронічним захворюванням.

Однак суд вважає, що позивачем не доведено несення додаткових витрат саме у такому розмірі. Так, зазначений ОСОБА_1 перелік придбаних медичних препаратів не повністю відповідає обсягу призначення згідно консультативних висновків лікарів, а їх дійсне придбання лише частково підтверджене відповідними платіжними документами. Надана позивачем калькуляція оплати огляду у лікаря Цирульник А.Н. без відповідних квитанцій не може засвідчувати дійсне несення таких витрат, а її документальне оформлення взагалі викликає сумніви у достовірності даного виду документа, істинного проходження такого огляду і проведених витрат (а.с. 32-33). Не доведеними також залишаються витрати на гематолітичний аналіз (хоча про такий зазначає позивач (а.с.6), по оплаті рахунків № 2376 від 02 листопада 2018 року у стоматології (а.с.34) та від 27 вересня 2018 року №431 у ТОВ «Алергоцентр-КПП» (а.с.29). Окрім того, суд не враховує понесені позивачем витрати на проведення лабораторних досліджень від 02 березня 2019 року у сумі 1095,00 грн, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що проведення було необхідним та проведеним за направленням лікаря (а.с. 42, 46), як і витрати на придбання ліків, які не підтвердженні призначенням лікарів (а.с.12,13,22,81). Посилання позивача про знаходження цілого ряду документів ( лікарських призначень, платіжних документів тощо) в матеріалах іншої цивільної справи суд не бере до уваги, зважаючи, що відповідно до ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Щодо заперечень відповідача про неналежність доказів понесених витрат на проходження лікування у лікаря-стоматолога та невідповідність наданих доказів положенням Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», суд вважає, що в даному випадку недотримання третьою особою положень вказаного закону та наявність певних помилок щодо оформлення платіжних документів не свідчить про не сплату позивачем цих коштів.

Отже, враховуючи проведені медичні огляди, призначене та проведене медичне лікування, в тому числі і стоматологічне, придбані за призначенням лікарські препарати, підтверджені належними та допустимими доказами в їх сукупності, суд дійшов висновку, що розмір понесених позивачем додаткових витрат на дитину загалом становить 12703,04 грн (а.с. 12, 17-22, 30, 37-40, 44, 46-49, 50, 52, 53, 57, 78-81, 120-121).

Доводи відповідача щодо безпідставності проведення лікування дитини у приватному медичному закладі без звернення до сімейного лікаря на увагу не заслуговують, зважаючи на необхідність в першу чергу забезпечення найвищих інтересів дитини, гарантованих, зокрема, Конституцією України та Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року.

У той же час суд не бере до уваги та розрахунку аргументи і докази позивача щодо понесених нею витрат на придбання речей побутового вжитку та товарів для розвитку і творчості для дитини, що в сукупному становлять, за розрахунками ОСОБА_1 , 834,54 грн. Позивачем не доведено, що такі витрати дійсно були зумовлені особливими обставинами та є додатковими в контексті статті 185 СК України.

Отже, за явної необхідності у додаткових витратах на дитину для її лікування, відповідач не виконує добровільно цей свій обов`язок, що зумовлює необхідність вирішення даного питання у судовому порядку та стягнення з нього половини понесених додаткових витрат на дитину, що становитиме 6351,52 грн, на часткове задоволення позову.

При цьому суд критично оцінює доводи відповідача про неможливість нести додаткові витрати на дитину, оскільки як вбачається із матеріалів справи та наданих ним самим доказів, він, незважаючи на відсутність доходу та офіційного працевлаштування, все ж сплачує аліменти на дитину у відповідному розмірі на належне виконання рішення суду, та проходить лікування теж у приватному медичному закладі. Щодо його твердження про перешкоджання позивачки його участі у вихованні дитини та побаченні з нею, то вказана обставина не може бути підставою для звільнення особи від участі в додаткових витратах на дитину та не позбавляє його права вирішити питання його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною в порядку, визначеному чинним законодавством.

Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, а позов задоволений частково з відповідача на користь держави підлягає стягненню 519,04 грн. Питання розподілу витрат на правничу допомогу, суд вирішує з урахуванням положень ч.8 ст.141, ч.7 ст.265 ЦПК України.

На підстав викладеного, керуючись ст. 180, 185 СК України, ст. 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , 6351,52 грн (шість тисяч триста п`ятдесят одну гривню 52 коп) додаткових витрат на утримання дитини.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 519,04 грн судового збору на користь держави.

Встановити позивачу ОСОБА_1 п`ятиденний строк після ухвалення рішення для подання доказів щодо розміру понесених витрат на правничу допомогу.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати (витрати на правничу допомогу) в цій справі на 14.30 год. 07 серпня 2019 року в залі судових засідань № 6 Вінницького міського суду Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний тест рішення складений 05.08.2019.

Суддя: