ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/254/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 310000000 Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.

за участі секретарів Анкудінова О.І., Винник І.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ;

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ;

особи, які подають апеляційні скарги - представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2019 року, постановлене під головуванням судді Токової С.Є. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси о 17 год. 20 хв. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним майном подружжя та його розподіл., -

в с т а н о в и в :

30 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 серпня 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Вона вказує, що за час спільного проживання з відповідачем ОСОБА_6 у шлюбі, було придбано спільне майно, орієнтована вартість якого складає 241 106 грн.

Позивач в позовній заяві про поділ спільного майна подружжя вказує наступне майна, яке просить суд визнати об`єктом спільної сумісної власності за нею та відповідачем ОСОБА_6 : шафа купе орієнтовна вартість 5000 грн., бойлер 3700 грн., пральна машина 5000 грн., диван 5000 грн., письмовий стіл з тумбочкою 3000 грн., принтер 3000 грн., монітор Самсунг 2000 грн., системний блок 3000 грн., аудіо система до комп`ютера 2000 грн., плазмовий телевізор 6000 грн., обідній стіл разом зі стільцями 3500 грн., диван 3500 грн., два барних стільці 1200 грн., мікрохвильова піч 1200 грн., холодильник двокамерний 6000 грн., морозильна камера 5000 грн., духова шафа 4700 грн., варочна поверхня 4000 грн., витяжка 2500 грн., електрочайник 300 грн., фритюрниця 600 грн., блендер 500 грн., тостер 300 грн., соковижималка 700 грн., кухня 6100 грн., ліжко двоспальне 5000 грн., шафа купе 1500 грн., пилосос 300 грн., відеокамера 2400 грн., гараж в авто кооперативі «Дніпро» орієнтовна вартість 2000 доларів США, що є еквівалентом 56 102,40 гривень, причіп до машини 5 000 грн., машина Лада-калина 2006 року, орієнтовна вартість 3000 доларів США, що є еквівалентом 84 153,60 гривень станом на день подачі заяви до суду згідно сайту АВТО РІО, бетономішалка 2000 грн., електролобзик 1000 грн., шуруповерт 2 шт. 800 грн., електропилка 450 грн., бензопилка 2 300 грн., зварювальний апарат 800 грн., електроміксер 1500 грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на гараж в авто кооперативі «Дніпро», причіп до автомобіля, автомобіль марки ЛАДА КАЛИНА 2006 року, бетономішалку, електролобзик, шуруповерт, електропилку, бензопилу, сварочний апарат, електроміксер на загальну суму 154 106 гривень.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на побутові предмети, що знаходяться у квартирі, а саме : шафа купе, бойлер, пральна машина, диван, письмовий стіл з тумбочкою, принтер, монітор Самсунг, системний блок, аудіо система до комп`ютера, плазмовий телевізор, обідній стіл разом зі стільцями, диван, два барних стільці, мікрохвильова піч, холодильник двохкамерний, морозильна камера, духова шафа, варочна поверхня, витяжка, електрочайник, фритюрниця, блендер, тостер, соковижималка, кухня, ліжко двоспальне, шафа купе, пилосос, відеокамера на загальну суму 87 000 гривень.

У зв`язку з тим, що вартість майна відповідача ОСОБА_2 значно перевищує розмір загальної вартості майна позивача, а саме різниця становить 67 106 грн., тому за доцільне вважає стягнути з відповідача на її користь додаткову грошову компенсацію, яка становить 33 553 грн. Тому позивач просить провести розподіл майна згідно до запропонованого нею варіанту розподілу та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 33 553 гривень, вартість витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. та понесені судові витрати.

04 жовтня 2018 року ОСОБА_2 подав суду зустрічний позов, який ним обґрунтовується тим, що в період з 08 серпня 1998 року по 03 серпня 2018 року він з ОСОБА_1 проживали у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання та ведення спільного господарства ними як подружжям було придбано майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, загальна вартість якого становить 131 475 грн.

ОСОБА_2 зазначає, що всім цим майном користується виключно відповідач ОСОБА_1 . Згода з приводу виділення у власність конкретного майна, а також розміру компенсації на користь іншого за втрачену частку у праві спільної сумісної власності між ними не досягнута. За таких обставин, він вважає, що єдиним захистом його цивільних прав та інтересів є звернення до суду з даним позовом. Тому ОСОБА_2 з урахуванням рівності часток кожного з колишнього подружжя у спільному сумісному майні, особистого внеску кожного подружжя у придбанні, та, враховуючи фактичне користування деяким майном, просить суд визнати об`єктами спільної сумісної власності позивача та відповідача таке майно: шафа купе орієнтовна вартість 5000 грн., бойлер 3700 грн., пральна машина 5000 грн., диван 5000 грн., письмовий стіл з тумбочкою 3000 грн., принтер 3000 грн., монітор Самсунг 2000 грн., системний блок 3000 грн., аудіо система до комп`ютера 2000 грн., обідній стіл разом зі стільцями 3500 грн., диван 3500 грн., два барних стільці 1200 грн., мікрохвильова піч 1200 грн., холодильник двокамерний 6000 грн., морозильна камера 5000 грн., духова шафа 4700 грн., варочна поверхня 4000 грн., витяжка 2500 грн., електрочайник 300 грн., фритюрниця 600 грн., блендер 500 грн., тостер 300 грн., соковижималка 700 грн., кухня 6100 грн., ліжко двоспальне 5000 грн., шафа купе 1500 грн., пилосос 300 грн., відеокамера 2400 грн., жалюзі вертикальні 2х3 метри вартість 500 грн., кухонний куточок та обідній стіл вартість 4000 грн., телевізор Грол 37 вартість 799 грн., кріплення до ТВ настінне вартість 300 грн., витяжка кухонна вартість 600 грн., мікрохвильова піч LG вартість 700 грн., електрична плита вартість 1700 грн., стінка Мілана 2,7 м. п., колір Ольха вартість 1700 грн., кухня кутова, колір Ольха вартість 1700 грн., обігрівач у ванну кімнату вартість 600 грн., обігрівач масляний вартість 400 грн., кріплення до ТВ LG вартість 300 грн., люстра каскадна на 4 плафони вартість 3600 грн., світильник квадратний вартість 1000 грн., люстра кухонна вартість 400 грн., люстра каскадна на 3 плафони вартість 700 грн., цифровий фотоапарат марки Nikon D3100 вартість 7000 грн., мотоблок Zubr вартість 22 000 грн., відеомагнітофон Панасонік вартість 400 грн., планшет Prestigio вартість 976 грн.

ОСОБА_2 просить поділити майно в натурі та виділити ОСОБА_2 на праві власності наступне майно: обідній стіл разом зі стільцями 3500 грн., мікрохвильова піч 1200 грн., морозильна камера 5000 грн., духова шафа 4700 грн., варочна поверхня 4000 грн., кухня 6100 грн., ліжко двоспальне 5000 грн., шафа купе 1500 грн. Разом майна на загальну суму 31 000 грн.

Поділити майно в натурі та виділити ОСОБА_1 на праві власності наступне майно: шафа купе орієнтовна вартість 5000 грн., бойлер 3700 грн., пральна машина 5000 грн., диван 5000 грн., письмовий стіл з тумбочкою 3000 грн., принтер 3000 грн., монітор Самсунг 2000 грн., системний блок 3000 грн., аудіо система до комп`ютера 2000 грн., диван 3500 грн., два барних стільці 1200 грн., холодильник двокамерний 6000 грн., витяжка 2500 грн., електрочайник 300 грн., фритюрниця 600 грн., блендер 500 грн., тостер 300 грн., соковижималка 700 грн., пилосос 300 грн., відеокамера 2400 грн., жалюзі вертикальні 2х3 метри вартість 500 грн., кухонний куточок та обідній стіл вартість 4000 грн., телевізор Грол 37 вартість 799 грн., кріплення до ТВ настінне вартість 300 грн., витяжка кухонна вартість 600 грн., мікрохвильова піч LG вартість 700 грн., електрична плита вартість 1700 грн., стінка Мілана 2,7 м. п., колір Ольха вартість 1700 грн., кухня кутова, колір Ольха вартість 1700 грн., обігрівач у ванну кімнату вартість 600 грн., обігрівач масляний вартість 400 грн., кріплення до ТВ LG вартість 300 грн., люстра каскадна на 4 плафони вартість 3600 грн., світильник квадратний вартість 1000 грн., люстра кухонна вартість 400 грн., люстра каскадна на 3 плафони вартість 700 грн., цифровий фотоапарат марки Nikon D3100 вартість 7000 грн., моноблок Zubr вартість 22 000 грн., відеомагнітофон Панасонік вартість 400 грн., планшет Prestigio вартість 976 грн. Разом майна на загальну суму 100 475 грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю вартості отриманого у власність ОСОБА_1 майна в сумі 34 737 грн. Припинити право спільної сумісної власності на рухоме та нерухоме майно, що придбане у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2019 року первісний позов задоволено частково.

Розділено спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнано за ОСОБА_1 право власності на: шафу-купе, вартістю 5000 грн.; бойлер вартістю 3700 грн.; пральну машину вартістю 5000 грн.; диван - вартістю 5000 грн.; письмовий стіл з тумбочкою вартістю 3000 грн.; принтер вартістю 3000 грн.; монітор «Самсунг» - вартістю 2000 грн.; системний блок - вартістю 3000 грн.; аудиосистема до комп`ютера вартістю 2000 грн.; плазмовий телевізор вартістю 6000 грн.; два барних стільці вартістю 1200 грн.; холодильник двокамерний вартістю 6000 грн.; диван вартістю 3500 грн.; пилосос вартістю 3000 грн.; витяжка вартістю 2400 грн.; електрочайник вартістю 300 грн.; фритюрниця вартістю 600 грн.; блендер вартістю 500 грн.; тостер вартістю 300 грн.; соковижималка вартістю 700 грн.; відеокамера вартістю 2400 грн., а всього на загальну суму 56 000 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «ВАЗ 11123», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 84 153 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову різницю у вартості 1/2 частини майна 25 029 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково, визнано за ОСОБА_2 право власності на майно подружжя: стіл зі стільцями вартістю 3500 грн.; мікрохвильова піч вартістю 1200 грн.; морозильна камера вартістю 5000 грн.; духова шафа вартістю 4700 грн.; варочна поверхня вартістю 4000 грн.; кухня вартістю 6100 грн.; ліжко двоспальне вартістю 5000 грн.; шафа-купе вартістю 1500 грн. Всього майна на суму 31 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 08 серпня 2019 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_4 оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, тому рішення суду не відповідає обставинам справи та наявним доказам, є невірним по своїй суті. Скаржник вказує, що суд дійшов висновку про визнання за останнім права власності на автомобіль марки ВАЗ «11123» (вірно ВАЗ «11183»), 2007 року випуску, вартість якого за згодою сторін складає 84 153 грн., однак згоду на ціну автомобіля в сумі 84 153 грн. ОСОБА_2 не було надано. Крім того, суд не врахував, що телевізор LG42LA615V був подарований ОСОБА_2 , не було враховано все майно до спільного сумісного майна, яке було зазначено ОСОБА_2 у зустрічному позові, яким користується відповідач ОСОБА_1 . Скаржник вказує, що суд першої інстанції не врахував все майно, яке підлягає розподілу як спільне сумісне майно подружжя, зазначене ОСОБА_2 у зустрічному позові, а саме: жалюзі вертикальні 2 х 3 метри, кухонний куточок та обідній стіл, телевізор Грол 37, кріплення до ТВ настінне, витяжка кухонна, мікрохвильова піч LG, електрична плита, стінка Мілана 2,7 м. п., колір Ольха, кухня кутова, колір Ольха, обігрівач у ванну кімнату, обігрівач масляний, кріплення до ТВ LG, люстра каскадна на 4 плафони, світильник квадратний, цифровий фотоапарат марки Nikon D3100, відеомагнітофон Панасонік, планшет Prestigio. Письмові докази щодо даного майна не були в повному обсязі надані суду першої інстанції ОСОБА_2 з не відомих йому на те причин, які будуть надані в суд апеляційній інстанції.

ОСОБА_2 просить суд скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2019 року частково. Визнати за ОСОБА_1 право власності на: шафу купе орієнтовна вартість 5000 грн., бойлер 3700 грн., пральну машину 5000 грн., диван 5000 грн., письмовий стіл з тумбочкою 3000 грн., принтер 3000 грн., монітор Самсунг 2000 грн., системний блок 3000 грн., аудіо система до комп`ютера 2000 грн., два барних стільці 1200 грн., холодильник двокамерний 6000 грн., диван 3500 грн., пилосос 300 грн., витяжка 2500 грн., електрочайник 300 грн., фритюрниця 600 грн., блендер 500 грн., тостер 300 грн., соковижималка 700 грн., відеокамера 2400 грн., жалюзі вертикальні 2 х 3 метри вартість 500 грн., кухонний куточок та обідній стіл вартість 4000 грн., телевізор Грол 37 вартість 799 грн., кріплення до ТВ настінне вартість 300 грн., витяжка кухонна вартість 600 грн., мікрохвильова піч LG вартість 700 грн., електрична плита вартість 1700 грн., стінка Мілана 2,7 м.п., колір Ольха вартість 1700 грн., кухня кутова, колір Ольха вартість 1700 грн., обігрівач у ванну кімнату вартість 600 грн., обігрівач масляний вартість 400 грн., кріплення до ТВ LG вартість 300 грн., світильник квадратний вартість 1000 грн., люстра каскадна на 3 плафони чек на одну частину становить 1 641 грн., цифровий фотоапарат марки Nikon D3100 вартість 7 000 грн., відеомагнітофон Панасонік вартість 400 грн., планшет Prestigio вартість 976 грн., а всього на загальну суму 73 216 грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «ВАЗ 11183», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 47 200 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору за подання зустрічної позовної заяви в сумі 704, 80 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 1057, 21 грн., а всього 1762, 01 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 08 серпня 2019 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Руденко Ю.В. оскаржила рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, є таким, що підлягає зміні.

Скаржник вказує, що, виходячи з прийнятого судом рішення, загальна вартість спільного майна подружжя складає 171 153 грн., тобто частина кожного з подружжя має скласти 85 576, 50 грн., в той же час частка ОСОБА_1 складає 81 029 грн., а частка ОСОБА_2 складає 90 124 грн. Суд першої інстанції при поділі спільного майна подружжя не врахував наступне майно: причіп до автомобіля («КАРЗ-6 ПФ-01 Фермер» д.н.з. НОМЕР_4) вартістю 5000 грн., бетономішалку - вартістю 2000 грн., бензопилку - вартістю 2300 грн. Скаржник категорично не погоджується з тим, що суд першої інстанції визнав за ОСОБА_2 право власності на кухню вартістю 6100 грн., духову шафу вартістю 4700 грн., варочну поверхню вартістю 4000 грн., оскільки судом не враховано той факт, що в квартирі постійно проживають 2 жінки : ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , та зазвичай проводять багато часу на кухні із метою приготування їжі. В той же час, вказує скаржник, ОСОБА_2 в квартирі постійно не проживає, з`являється періодично, приготуванням їжі не займається.

ОСОБА_1 просить суд рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2019 року змінити, та поділ майна викласти в наступній редакції:

Визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 причіп до автомобіля («КАРЗ-6 ПФ-01 Фермер» д. н. з. НОМЕР_4) вартістю 5000 грн., бетономішалку - вартістю 2000 грн., бензопилку - вартістю 2300 грн.

Розподілити спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на: шафу купе вартістю 5000 грн., бойлер вартістю 3700 грн., пральну машину вартістю 5000 грн., диван вартістю 5000 грн., письмовий стіл з тумбочкою вартістю 3000 грн., принтер вартістю 3000 грн., монітор Самсунг вартістю 2000 грн., системний блок вартістю 3000 грн., аудіо система до комп`ютера вартістю 2000 грн., плазмовий телевізор вартістю 6000 грн., два барних стільці вартістю 1200 грн., холодильник двокамерний вартістю 6000 грн., диван вартістю 3500 грн., пилосос вартістю 300 грн., витяжка вартістю 2500 грн., електрочайник вартістю 300 грн., фритюрниця вартість 600 грн., блендер вартістю 500 грн., тостер вартістю 300 грн., соковижималка вартістю 700 грн., відеокамера вартістю 2400 грн., кухня вартість 6100 грн., варочна поверхня вартість 4000 грн., духова шафа вартістю 4700 грн. Всього на загальну суму 70 800 грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «ВАЗ 11183», 2007 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1 , вартістю 84 153 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову різницю у вартості 1/ 2 частини майна 19 426 грн. 50 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково, визнати за ОСОБА_2 право власності на майно подружжя: стіл зі стільцями вартістю 3500 грн., мікрохвильова піч вартістю 1200 грн., морозильна камера вартістю 5000 грн., ліжко двоспальне вартістю 5000 грн.; шафа-купе вартістю 1500 грн.; причіп до автомобіля «КАРЗ-6 ПФ-01 Фермер» д.н.з. НОМЕР_4 вартістю 5000 грн., бетономішалка вартістю 2000 грн., бензопилка вартістю 2300 грн., всього майна на суму 25 500 грн.

23 серпня 2019 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 . У відзиві зазначається, що скаржник ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі не наводить жодного обґрунтування своїх доводів щодо порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права судом першої інстанції. Скаржником не наводиться жодна із зазначених у ст. 376 ЦПК України підстав, яка б вказувала на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться в основному до незгоди з ухваленим рішенням суду.

У відзиві ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.06.2019 року - залишити без задоволення, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.06.2019 року скасувати з тих підстав, які викладені в апеляційній скарзі, поданій в інтересах ОСОБА_2 .

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача та її представника, відповідача та його представника, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону, висновки суду не відповідають, викладеним в рішенні суду обставинам справи, судом допущено порушення норм процесуального права, тому рішення суду не може залишатись в силі.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення як первісного позову про поділ спільного майна подружжя, так і зустрічного позову про визнання майна спільним майном подружжя та його розподіл, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог лише в частині майна, яке визнано спільним сумісним майном подружжя та підлягає розподілу. Судом встановлено перелік майна, що придбали за період шлюбу сторони, яке судом визнано спільним майном подружжя, за наявними в матеріалах справи доказами, наданими сторонами. Тому суд першої інстанції, оцінивши їх належність, допустимість та достовірність, взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог сторін частково, розділивши між подружжям придбане ними у шлюбі майно, визнавши за кожним із ним право власності на майно, розділивши майно реально, припинивши право спільної сумісної власності, та стягнувши компенсацію різниці вартості виділеного позивачу майна з відповідача, якому виділено майна на більшу суму, ніж виділено позивачу.

Суд мотивував у рішенні відмову у задоволенні решти позовних вимог щодо поділу майна, оскільки вважав недоведеними вимоги про його наявність та розподіл, так як кожна із сторін не визнавала певне майно, і що таке майно є в наявності, тому суд дійшов висновку лише про часткове задоволення позовних вимог, відмовивши у розподілі майна сторін, яке не підтверджено належними доказами, тому не підлягає розподілу між сторонами.

Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, судом допущено порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям нової постанови, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом 08 серпня 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану Черкаського міськвиконкому, актовий запис № 1066. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.08.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Вказаним рішенням суду встановлено, що з 04 лютого 2018 року сторони не проживають однією сім`єю та не ведуть спільне господарство.

Під час розгляду судом встановлено, що в період перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали наступне майно: автомобіль марки «ВАЗ «11183», 2007 року, вартістю 84 153 грн., обідній стіл разом зі стільницями вартістю 3500 грн., ліжко двоспальне вартістю 5000 грн., шафа купе вартістю1500 грн., два барних стільці вартістю 1200 грн., мікрохвильова піч вартістю 1200 грн.,морозильна камера вартістю 5000 грн., духова шафа вартістю 4700 грн., варочна поверхня вартістю 4000 грн., кухня вартістю 6100 грн., шафа купе вартістю 5000 грн., бойлер вартістю 3700 грн., пральна машина вартістю 5000 грн., диван вартістю 5000 грн., письмовий стіл з тумбочкою вартістю 3000 грн., принтер вартістю 3000 грн., монітор Самсунг вартістю 2000 грн., системний блок вартістю 3000 грн., аудіо система до комп`ютера вартістю 2000 грн., диван вартістю 3500 грн., електрочайник вартістю 300 грн., холодильник двокамерний вартістю 6000 грн., витяжка вартістю 2500 грн., фритюрниця вартістю 600 грн., блендер вартістю 500 грн., тостер вартістю 300 грн., соковижималка вартістю 700 грн., пилосос вартістю 300 грн., відеокамера вартістю 2400 грн., кухонний куточок та обідній стіл вартістю 4000 грн., обігрівач у ванну кімнату вартістю 600 грн., кріплення до ТВ LG вартістю 300 грн., люстра каскадна на 4 плафони вартістю 3600 грн., світильник квадратний вартістю 1000 грн., люстра кухонна вартістю 400 грн., люстра каскадна на 3 плафони вартістю 700 грн., цифровий фотоапарат марки Nikon D 3100 вартістю 7000 грн., планшет Prestigio вартістю 976 грн., жалюзі вертикальні 2х3 метри вартістю 500 грн., плазмовий телевізор вартістю 6000 грн.

Під час розгляду справи судом першої інстанції та перегляду справи за апеляційними скаргами сторін судом апеляційної інстанції встановлено, що перелік майна, вказаний позивачем ОСОБА_1 , а саме : гараж в кооперативі «Дніпро» орієнтовною вартістю 2000 доларів США, що еквівалентно 56102,40 гривень, причіп вартістю 5000 гривень, бетономішалка вартістю 2000 гривень, електролобзик 1000 гривень, шуруповерт 2 шт. - 800 гривень, електропилка 450 гривень, бензопила 2300 гривень, зварювальний апарат 800 гривень, електроміксер 1500 гривень в її позовній заяві, не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідачем ОСОБА_2 не визнається, що вказане майно належить подружжю, придбане ними в шлюбі, оскільки відсутні докази наявності вказаного переліку майна, а гараж та причіп не зареєстровані ні за одним із подружжя на праві власності. Позивачем ОСОБА_1 не надано належних доказів, які б підтвердили, що дане майно було придбано в шлюбі, та знаходиться у користуванні однієї із сторін або у третіх осіб, тому підлягає поділу як спільне майна подружжя.

Також відповідачем ОСОБА_2 заявлено вимоги за зустрічним позовом про визнання спільною сумісною власністю та поділ наступного майна, а саме: мікрохвильова піч LG вартістю 700 грн., кріплення до ТВ настінне вартістю 300 грн., електрична плита вартістю 1700 грн., витяжка кухонна вартістю 600 грн., телевізор Грол 37 вартістю 799 грн., відеомагнітофон Панасонік, стінка Мілана 2,7 м.п., колір Ольха вартістю 1700 грн., кухня кутова, колір Ольха вартістю 1700 грн., мотоблок Zubr, вартістю 22 000 грн., обігрівач масляний 400 гривень. Проте, вказаний перелік майна не підтверджено ОСОБА_2 належними та допустимими доказами. Позивач ОСОБА_1 не визнає, що вказане майно належить подружжю, придбане ними в шлюбі, а посилання відповідача на знаходження даного переліку майна по АДРЕСА_1 у заміському будинку позивача не підтверджено, оскільки відсутні докази наявності вказаного переліку майна саме у вказаному відповідачем будинку, як і відсутні дані кому саме належить вказаний будинок, хто є власником вказаного переліку майна не підтверджено. Наявність у відповідача ОСОБА_2 копій квитанцій на деяке із вказаного переліку майна, яке ним додається до зустрічного позову та до апеляційної скарги, не підтверджує, що вказане майно було придбано саме подружжям у період шлюбу, оскільки не визнається позивачем ОСОБА_1 , не доведено його наявність у позивача ОСОБА_1 , так як відповідач ОСОБА_2 вказує, що спірним майном користується позивач, але відсутні будь - які докази щодо наявності вказаного переліку майна у позивача, не надано ні акту опису майна, ні експертної оцінки спірного майна у місці його знаходження.

Також колегія суддів звертає увагу, що вказані копії квитанцій, надані відповідачем, не завірено належним чином, оригінали їх не пред`явлено суду, на даних квитанціях відсутні дані, хто саме придбав вказане майно, тому апеляційний суд не може прийняти до уваги вказаний вище перелік спірного майна відповідача, та вирішити питання про його поділ як спільне майно подружжя. Суд також враховує, що самим відповідачем ОСОБА_2 теж не визнається весь перелік спірного майна, вказаний позивачем, але він посилається, що вказане майно належить його батькам, або взагалі не визнає його наявність.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вказаний вище перелік майна сторін не підлягає розподілу як спільне майно подружжя, оскільки сторони не довели суду наявність у них вказаного майна та належність подружжю, як придбаного за спільні кошти в період шлюбу, та приймає до уваги позицію сторін щодо наявності та поділу спірного майна.

Отже, позовні вимоги сторін за первісним та зустрічним позовами про визнання майна спільним майном подружжя та розподіл майна підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи вищезазначену норму права, суд першої інстанції встановив, що спірне майно є спільною сумісною власністю сторін, оскільки набуто в період перебування у шлюбі.

Згідно зі статтею 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 CК України встановлено рівність прав дружини та чоловіка на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 65 CК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Статями 69, 70 СК України закріплено право дружини та чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою, а також правило про те, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

У п. 22 вищевказаної постанови роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Із змісту пунктів 23, 24 вказаної постанови вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями , що виникли в інтересах сім`ї.

В п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року встановлено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Колегія суддів, враховуючи вищевикладені обставини, та приведені норми закону, вважає доведеними обставини того, частки майна дружини та чоловіка є рівними при поділі спільної сумісної власності подружжя Допіро.

Згідно до розділу 4 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання й підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Колегія суддів, вважає, що, вирішуючи спір в частині позовних вимог про визнання гаража в автокооперативі «Дніпро» об`єктом спільної сумісної власності подружжя, під час розгляду справи встановлено та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що вказаний гараж знаходиться в авто кооперативі, членом якого є ОСОБА_2 , але гараж не перебуває у власності ОСОБА_2 . За таких обставин, гараж не може бути майном, яке підлягає розподілу. Позивачем ОСОБА_1 не надано належних доказів щодо підтвердження права власності на гараж та правовстановлюючих документів, які підтверджують, що дійсно гараж був придбаний в період шлюбу та належить на праві власності ОСОБА_2 .

Також в частині визнання причепа до автомобіля об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його розподілу, під час розгляду справи встановлено, що причіп незареєстрований ні за однією із сторін, тому позивачем ОСОБА_1 не доведено, що вказаний об`єкт підлягає розподілу між сторонами, оскільки на час розгляду справи він на обліку не перебуває, а коли, та в який період відповідач його переоформив на іншу особу, доказів суду сторони не надали, хоча у відзиві на позов ОСОБА_2 визнає автомобіль та причіп особистою приватною власністю.

У відповідності до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2 ) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 , що автомобіль марки «ВАЗ 11183», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , є його особистою власністю, оскільки був придбаний у борг на кошти, надані його матір`ю, що підтверджується розпискою. Оскільки, з огляду на вимоги ст.ст. 77,78 ЦПК України, матеріали справи не містять доказів, коли, і в якому розмірі повертались грошові кошти подружжям, чи особисто відповідачем, походження коштів, сплачених в рахунок погашення боргу та обізнаність ОСОБА_1 про договір позики. ОСОБА_1 стверджує, що автомобіль був придбаний в шлюбі за спільні кошти подружжя. Придбання автомобіля у період шлюбу підтверджується і даними довідки від 07.08. 2019 року № 32/ 23/ 41-1856, виданої ОСОБА_2 начальником МВС РСЦ МВС Черкаській області Територіальний сервісний центр № 7141, що станом на 06.08. 2019 року за ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль ВАЗ 11183, 2007 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 , дата реєстрації 26. 10. 2007 року ( а. с. 259 т. 1).

З огляду на вище викладене, приймаючи до уваги, що автомобіль марки «ВАЗ 11183» державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 , експлуатується саме ним, що підтверджено в судовому засіданні при розгляді справи, то колегія суддів апеляційного суду погоджується із судом першої інстанції, який дійшов вірного висновку, що даний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_8 , тому кожен із подружжя має права власності на 1/ 2 частину автомобіля та підлягає розподілу як спільне майно подружжя. Проте, суд першої інстанції невірно вказав марку автомобіля ВАЗ 11123, тоді як правильним є ВАЗ 11183.

Колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_2 не довів суду належними та допустимими доказами, що автомобіль є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , тому не повинен бути включений до складу майна, яке підлягає розподілу, а залишений йому у особистій власності. Також слід звернути увагу, що сам скаржник ОСОБА_2 , не погоджуючись повністю із прийнятим рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі вказує іншу вартість автомобіля 47200 гривень та просить суд визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «ВАЗ 11183», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 47 200 грн. Отже, відповідач погоджується, що автомобіль має бути врахований при поділі спільного майна подружжя, але за ціною значно нижчою, ніж було вказано у рішенні суду.

Проте, апеляційний суд не погоджується із доводами ОСОБА_2 щодо оцінки вартості автомобіля в суді апеляційної інстанції, оскільки ним при поданні апеляційної скарги подано новий доказ - висновок про ринкову вартість об`єкта оцінки автомобіля ВАЗ 11183, 2007 року випуску станом на 25 липня 2019 року, та вказано оцінку автомобіля 47200 гривень (а. с.171 т.1). При цьому, відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів поважності причин не надання такого висновку оцінювача під час розгляду справи судом першої інстанції, оскільки судом була прийнята оцінка вартості автомобіля, вказана позивачем, а відповідачем не було спростовано та не надано іншої оцінки. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що сторони погодили розмір вартості майна, яке підлягає розподілу, в тому числі, й автомобіля. Як позивач, так і відповідач мали під час розгляду справи в суді представників, їх інтереси та права представляли професійні адвокати, тому сторони були забезпечені належною правовою допомогою. Посилання відповідача ОСОБА_2 , що його адвокат не надав суду відповідних доказів щодо вартості автомобіля, і йому невідомі причини їх неподання, тому він подає докази суду апеляційної інстанції, не приймаються апеляційним судом, оскільки відсутні виняткові випадки щодо неможливості подання доказів суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 30.08.2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, вказавши у позові вартість автомобіля 84 153 грн. згідно сайту Авто Ріо.

04.10. 2018 року відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, однак він вказував лише, що автомобіль та причіп до нього є його особистою приватною власністю, оскільки придбані ним за кошти, отримані ним в борг від матері, та зареєстровані на його ім`я , але їх вартості ОСОБА_2 не вказував.

04.10.2018 року ОСОБА_2 також звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, вказавши перелік майна, та зазначивши його оцінку на загальну суму 131475 гривень. Однак, в даному переліку майна відсутній автомобіль гараж, причіп, будівельні інструменти та знаряддя, які просила поділити позивач, а відповідач жодним чином, не згадуючи про наявність такого майна у сторін, не надав доказів, що вказаний перелік майна є його особистою приватною власністю, та не підлягає розподілу, а відповідно і відсутня оцінка вартості спірного майна, вказаного позивачем, відповідачем ОСОБА_2 , який не включив дане майно до розподілу, як придбане в шлюбі за спільні кошти подружжя.

Як вбачається із матеріалів справи до винесення 18 червня 2019 року рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 не було подано до суду першої інстанції доказів, щодо спростування вартості спірного автомобіля ВАЗ «11183», 2007 року випуску чи надання іншого висновку щодо оцінки автомобіля.

Колегія суддів звертає увагу, що справа тривалий час розглядалася судом першої інстанції, та сторони мали можливість провести оцінку даного автомобіля, але клопотання ні про призначення експертизи щодо визначення ринкової вартості спірного автомобіля, ні інших клопотань щодо надання доказів самими сторонами про ринкову вартість автомобіля, чи висновку про оцінку автомобіля не було подано суду першої інстанції. Тому дані доводи скаржника ОСОБА_2 не підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині вимог щодо прийняття нового доказу у справі, висновку оцінки вартості автомобіля, не підлягають задоволенню, оскільки подані з порушенням вимог процесуального закону щодо подання доказів.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із судом першої інстанції, який прийшов до висновку про виділення автомобіля ВАЗ 11183, 2007 року випуску д.н.з НОМЕР_5 ОСОБА_2 , вартість якого визначено та погоджено сторонами у розмірі 84 153 грн., але суд невірно вказав марку автомобіля, який підлягає розподілу. Апеляційний суд приймає до уваги, що автомобіль є неподільною річчю, перебуває у постійному користуванні відповідача, тому має бути виділений при розподілі майна одному із подружжя, відповідачу ОСОБА_2 . Отже, позивачу підлягає виплата компенсації вартості 1/ 2 частини автомобіля або ж виділення іншого майна на суму різниці вартості майна, проти чого ОСОБА_1 не заперечувала в суді, погодившись, щоб автомобіль було виділено відповідачу ОСОБА_2 , а їй інше майно з доплатою різниці його вартості.

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Крім того ч. 2 ст. 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не навів поважних причин, які перешкодили подати йому вказані докази у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем ОСОБА_2 також не підтверджено належними доказами, що плазмовий телевізор є його особистим приватним майном, оскільки матеріали справи не містять доказів, що вказаний телевізор був подарований йому батьками, як і відсутні докази, що батьки відповідача подарували йому грошові кошти, за які був придбаний телевізор в період шлюбу, а тому апеляційний суд вважає, що даний плазмовий телевізор є спільним майном подружжя, і підлягає розподілу між подружжям.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

За вказаних обставин, враховуючи вимоги закону, перевіривши та дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами, доводи та вимоги апеляційних скарг сторін, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог сторін про визнання спільною сумісною власністю та поділ наступного майна, а саме: причепа до автомобіля вартістю 5000 гривень, бетономішалки вартістю 2000 грн., електролобзика вартістю 1000 грн., шуруповертів 2 шт. вартістю 800 грн., електропилки вартістю 450 грн., бензопили вартістю 2300 грн., зварювального апарату вартістю 800 грн., електроміксера вартістю 1500 грн., мікрохвильової печі LG вартістю 700 грн., кріплення до ТВ настінного вартістю 300 грн., електричної плити вартістю 1700 грн., витяжки кухонної вартістю 600 грн., телевізора Грол 37 вартістю 799 грн., відеомагнітофона Панасонік вартістю 400 грн., стінки Мілана 2,7 м.п., колір Ольха, вартістю 1700 грн., кухні кутової, колір Ольга вартістю 1700 грн., мотоблоку Zubr вартістю 22 000 грн., обігрівача масляного вартістю 400 грн.

Колегія суддів вважає, що сторони не надали доказів, та не підтвердили наявність вказаного вище переліку спірного майна у сторін, тому їх вимоги щодо поділу вказаного переліку спірного майна не підлягають задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні докази наявності такого майна у ОСОБА_2 чи у ОСОБА_1 , тому їх вимоги підлягають частковому задоволенню та поділу майна, яке судом визнано спільним майном подружжя.

Доводи скаржників ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 стосовно того, що судом першої інстанції з невідомих на те причин не було враховано все майно згідно переліку, вказаного позивачем та відповідачем до обсягу спільного сумісного майна подружжя, не знаходять свого відображення у відповідності до матеріалів справи та доказів щодо переліку майна, не відповідають дійсності, та є такими, що не ґрунтуються на нормах закону, тому не підлягають повному задоволенню вимог апеляційних скарг сторін колегією суддів.

Колегія суддів вважає, що вимоги апеляційних скарг підлягають частковому задоволенню, оскільки скаржники просили про зміну рішення суду першої інстанції та задоволення вимог апеляційних скарг позивача та відповідача в повному обсязі, але апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду та прийняття нового судового рішення про часткове задоволення вимог первісного та зустрічного позовів, оскільки судом не враховано всі норми матеріального права, так як в порушення вимог закону стягнуто компенсацію в різниці вартості виділеного майна у розмірі 25029 гривень з відповідача на користь позивача, тоді як сторони не давали згоди на грошову компенсацію та вирішено питання поділу майна без врахування вимог закону щодо рівності їх часток.

Згідно до вимог ч. 5 ст. 71 СК України присудження з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як вбачається із матеріалів справи ні одним із подружжя не вносились грошові кошти на депозитний рахунок суду, тому суд не звернув уваги на вказані вимоги закону та дійшов помилкового висновку про стягнення компенсації у такому значному розмірі 25029 гривень, не розділивши спільне майно подружжя відповідно до рівності часток кожного з них, тоді як перелік майна та його вартість дозволяли розділити спільне майно подружжя в натурі, зменшивши розмір різниці між частками подружжя до мінімального розміру.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що спільно набутим майном подружжя є наступне майно: автомобіль марки «ВАЗ «11183», 2007 року, вартістю 84 153 грн., обідній стіл разом зі стільницями вартістю 3500 грн., ліжко двоспальне вартістю 5000 грн., шафа купе вартістю 1500 грн., два барних стільці вартістю 1200 грн., мікрохвильова піч вартістю 1200 грн.,морозильна камера вартістю 5000 грн., духова шафа вартістю 4700 грн., варочна поверхня вартістю 4000 грн., кухня вартістю 6100 грн., шафа купе вартістю 5000 грн., бойлер вартістю 3700 грн., пральна машина вартістю 5000 грн., диван вартістю 5000 грн., письмовий стіл з тумбочкою вартістю 3000 грн., принтер вартістю 3000 грн., монітор Самсунг вартістю 2000 грн., системний блок вартістю 3000 грн., аудіо система до комп`ютера вартістю 2000 грн., диван вартістю 3500 грн., електрочайник вартістю 300 грн., холодильник двокамерний вартістю 6000 грн., витяжка вартістю 2500 грн., фритюрниця вартістю 600 грн., блендер вартістю 500 грн., тостер вартістю 300 грн., соковижималка вартістю 700 грн., пилосос вартістю 300 грн., відеокамера вартістю 2400 грн., кухонний куточок та обідній стіл вартістю 4000 грн., обігрівач у ванну кімнату вартістю 600 грн., кріплення до ТВ LG , вартістю 300 грн., люстра каскадна на 4 плафони вартістю 3600 грн., світильник квадратний вартістю 1000 грн., люстра кухонна вартістю 400 грн., люстра каскадна на 3 плафони вартістю 700 грн., цифровий фотоапарат марки Nikon D 3100 вартістю 7000 грн., плашет Prestigio вартістю 976 грн., жалюзі вертикальні 2х3 метри вартістю 500 грн., плазмовий телевізор вартістю 6000 грн.

Апеляційний суд вважає, що слід розподілити майно між подружжям наступним чином. Визнати право власності та виділити ОСОБА_2 наступне майно: автомобіль марки «ВАЗ «11183», 2007 року випуску вартістю 84 153 грн., обідній стіл разом зі стільницями вартістю 3 500 грн., ліжко двоспальне вартістю 5000 грн., шафу купе вартістю 1500 грн., два барних стільці вартістю 1200 грн. на загальну суму вартості майна 95 353 грн.

Визнати право власності та виділити ОСОБА_1 наступне майно: мікрохвильову піч вартістю 1200 грн., морозильну камеру вартістю 5000 грн., духову шафу вартістю 4700 грн.,варочну поверхню вартістю 4000 грн.,кухню вартістю 6100 грн., шафу купе вартість 5000 грн., бойлер вартістю 3700 грн., пральну машину вартістю 5000 грн., диван вартістю 5000 грн., письмовий стіл з тумбочкою вартістю 3000 грн., принтер вартістю 3000 грн., монітор Самсунг вартістю 2000 грн., системний блок вартістю 3000 грн., аудіо систему до комп`ютера вартістю 2000 грн., диван вартістю 3500 грн., електрочайник вартістю 300 грн., холодильник двокамерний вартістю 6000 грн., витяжку вартістю 2500 грн., фритюрницю вартістю 600 грн., блендер вартістю 500 грн., тостер вартістю 300 грн., соковижималку вартістю 700 грн., пилосос вартістю 300 грн., відеокамеру вартістю 2400 грн., кухонний куточок та обідній стіл вартістю 4000 грн., обігрівач у ванну кімнату вартістю 600 грн., кріплення до ТВ LG вартістю 300 грн., люстру каскадну на 4 плафони вартістю 3 600 грн., світильник квадратний вартістю 1000 грн., люстру кухонну вартістю 400 грн., люстру каскадну на 3 плафони вартістю 700 грн., цифровий фотоапарат марки Nikon D 3100 вартістю 7000 грн.; планшет Prestigio вартістю 976 грн., жалюзі вертикальні 2х 3 метри вартістю 500 грн., плазмовий телевізор вартістю 6000 грн. - на загальну суму вартості майна 94 876 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок різниці вартості майна грошову компенсацію в розмірі 477 грн. Припинити право спільної часткової власності подружжя на вказане майно, оскільки кожна із сторін набула права власності на виділене їй в натурі майно.

Проведений судом поділ майна, колегія суддів вважає, об`єктивним , справедливим та таким, що максимально відповідає інтересам кожного з подружжя, оскільки різниця в компенсації вартості майна є мінімальною, так як сторонам реально виділено майно, яке визнано спільним майном подружжя, придбаним в шлюбі.

У задоволенні решти позовних вимог щодо розподілу майна слід відмовити, оскільки сторони не підтвердили належними до допустимими доказами наявність майна, кожен із колишнього подружжя заперечував наявність певного майна, посилаючись на його відсутність та належність батькам сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладені норми права, обставини справи, наявні в матеріалах справи належні, допустимі докази, приймаючи до уваги обсяг спільного майна подружжя, їх оцінку вартості, виходячи з принципу рівності часток подружжя, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції, та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог сторін за первісним та за зустрічним позовом.

Колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги доводи апеляційних скарг сторін, які є обґрунтованими частково лише щодо поділу майна, яке визнано спільною сумісною власністю подружжя, спростовують висновки суду першої інстанції щодо розподілу майна відповідно до рівності часток подружжя, тому вимоги апеляційних скарг підлягають частковому задоволенню, скаржники просили змінити рішення суду першої інстанції, а суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача та позивача за зустрічним позовом про визнання майна спільним майном подружжя та розподіл майна, враховуючи обставини справи, та визначений судом розподіл майна між сторонами.

З огляду на вище викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що слід скасувати рішення суду першої інстанції, яке є незаконним, оскільки судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, прийняти нову постанову, якою задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом, та задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом про визнання майна спільним майном подружжя та розподіл майна. В решті позовних вимог сторін за первісним та зустрічним позовами відмовити у зв`язку з недоведеністю вимог щодо наявності переліку майна сторонами, яке сторони просять розділити, оскільки ними заперечується, що таке майно є у сторін на час розгляду справи судом та вказане майно є спільним майном, придбаним в шлюбі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, змінює розподіл судових витрат.

Колегія суддів апеляційного суду, приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено частково за первісним та зустрічним позовами, позивачем і відповідачем подавались апеляційні скарги, які судом апеляційної інстанції задоволено частково, тому судові витрати, понесені сторонами за сплату судового збору за подання позовів та апеляційних скарг слід покласти на сторони, тобто витрати кожної із сторін залишаються за нею і стягненню з іншої сторони не підлягають. Про стягнення судових витрат за надання правової допомоги адвокатами сторони вимог не заявляли і відповідних розрахунків суду не подавали, тому відсутні підстави для їх стягнення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним майном подружжя та його розподіл - скасувати, прийняти нову постанову.

Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним майном подружжя та його розподіл - задовольнити частково.

Визнати спільно набутим майном подружжя наступне майно: автомобіль марки «ВАЗ «11183», 2007 року випуску, вартістю 84 153 грн., обідній стіл разом зі стільницями вартістю 3500 грн. , ліжко двоспальне вартістю 5000 грн., шафа купе вартістю 1500 грн. ,

два барних стільці вартістю 1200 грн., мікрохвильова піч вартістю 1200 грн., морозильна камера вартістю 5000 грн., духова шафа вартістю 4700 грн., варочна поверхня вартістю 4000 грн., кухня вартістю 6100 грн., шафа купе вартістю 5000 грн., бойлер вартістю 3700 грн., пральна машина вартістю 5000 грн., диван вартістю 5000 грн., письмовий стіл з тумбочкою вартістю 3000 грн., принтер вартістю 3000 грн., монітор Самсунг вартістю 2000 грн., системний блок вартістю 3000 грн., аудіо система до комп`ютера вартістю 2000 грн.,

диван вартістю 3500 грн., електрочайник вартістю 300 грн. холодильник двокамерний вартістю 6000 грн., витяжка вартістю 2500 грн., фритюрниця вартістю 600 грн., блендер вартістю 500 грн., тостер вартістю 300 грн., соковижималка вартістю 700 грн., пилосос вартістю 300 грн., відеокамера вартістю 2400 грн., кухонний куточок та обідній стіл вартістю 4000 грн., обігрівач у ванну кімнату вартістю 600 грн., кріплення до ТВ LG вартістю 300 грн., люстра каскадна на 4 плафони вартістю 3 600 грн., світильник квадратний вартістю 1000 грн., люстра кухонна вартістю 400 грн., люстра каскадна на 3 плафони вартістю 700 грн., цифровий фотоапарат марки Nikon D 3100 вартістю 7000 грн., планшет Prestigio вартістю 976 грн., жалюзі вертикальні 2х3 метри вартістю 500 грн., плазмовий телевізор вартістю 6000 грн.

Здійснити наступний розподіл майна між подружжям:

Виділити ОСОБА_2 наступне майно: автомобіль марки «ВАЗ «11183», 2007 року випуску, вартістю 84 153 грн., обідній стіл разом зі стільницями вартістю 3500 грн., ліжко двоспальне вартістю 5000 грн., шафу купе вартістю 1500 грн., два барних стільці вартістю 1200 грн. на загальну суму вартості майна 95 353 грн.

Виділити ОСОБА_1 : мікрохвильову піч вартістю 1200 грн., морозильну камеру вартістю 5000 грн., духову шафу вартістю 4700 грн., варочну поверхню вартістю 4000 грн., кухню вартістю 6100 грн., шафу купе вартість 5000 грн., бойлер вартістю 3700 грн., пральну машину вартістю 5000 грн., диван вартістю 5000 грн., письмовий стіл з тумбочкою вартістю 3000 грн., принтер вартістю 3000 грн., монітор Самсунг вартістю 2000 грн., системний блок вартістю 3000 грн., аудіо систему до комп`ютера вартістю 2000 грн., диван вартістю 3500 грн., електрочайник вартістю 300 грн., холодильник двокамерний вартістю 6000 грн., витяжку вартістю 2500 грн., фритюрницю вартістю 600 грн., блендер вартістю 500 грн., тостер вартістю 300 грн., соковижималку вартістю 700 грн., пилосос вартістю 300 грн., відеокамеру вартістю 2400 грн., кухонний куточок та обідній стіл вартістю 4000 грн., обігрівач у ванну кімнату вартістю 600 грн., кріплення до ТВ LG вартістю 300 грн., люстру каскадну на 4 плафони вартістю 3600 грн., світильник квадратний вартістю 1000 грн., люстру кухонну вартістю 400 грн., люстру каскадну на 3 плафони вартістю 700 грн., цифровий фотоапарат марки Nikon D 3100 вартістю 7000 грн.; планшет Prestigio вартістю 976 грн., жалюзі вертикальні 2х 3 метри вартістю 500 грн., плазмовий телевізор вартістю 6000 грн. - на загальну суму вартості майна 94 876 грн.

В решті у задоволенні позовних вимог сторін - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок різниці вартості майна грошову компенсацію в розмірі 477 грн.

Судові витрати, понесені сторонами за сплату судового збору, покласти на сторони.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 09 грудня 2019 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

В.О. Єльцов