Справа № 303/2838/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 липня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Кондора Р.Ю., Фазикош Г.В.

за участі секретаря - Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 січня 2019 року (головуючий Монич В.О.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

ПАТ «Укрсоцбанк» (далі - Банк) звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 17 вересня 2007 року ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , уклали Кредитний договір № 303/07-07 відповідно до якого Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 2000 доларів США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Так, свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав, надавши грошові кошти Боржнику, що підтверджується копією заяви на видачу готівки №1 від 17 вересня 2007 року.

В забезпечення виконання зобов`язань 17 вересня 2007 року позивач та ОСОБА_2 уклали Договір Поруки №303/07-07.

Однак, у порушення умов Кредитного договору та Договору Поруки відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконують, у зв`язку з чим, станом на 24 квітня 2018 року у них виникла заборгованість у розмірі 3073,79 доларів США, з яких: 1495,85 доларів США - заборгованість за кредитом; 902,17 доларів США - заборгованість за відсотками; 421,54 доларів США - пеня; 254,23 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, які позивач просив солідарно стягнути з відповідачів, а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29 січня 2019 року в задоволенні позову - відмовлено.

На дане рішення Банк подав апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким позов Банку задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачами не виконано умов кредитного договору та договору поруки, в зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 3073,79 доларів США. Також апелянт зазначав, що згідно договору кредиту, сплата відсотків проводиться щомісячно до моменту повного виконання зобов`язання щодо повернення кредитних ресурсів. Оскільки зобов?язання не виконано, тому Банком правомірно нараховувались відсотки та пеня.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогою до боржника ОСОБА_1 , оскільки кінцевим строком повернення кредиту було визначено 16 вересня 2008 року, а останній платіж було здійснено боржником 15 січня 2015 року. Щодо вимог до поручителя ОСОБА_2 , то суд першої інстанції вважав поруку припиненою відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17 вересня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту №303/07-07, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 2000 доларів США зі сплатою 14,0 % річних, з кінцевим терміном повернення 16 вересня 2008 року. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, кредит надавався Позичальнику на поточні потреби (а.с.5-7).

Відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості за Договором кредиту № 303/07-07 від 17 вересня 2007 року, заборгованість ОСОБА_1 перед Банком станом на 24.04.2018 складає 3073,79 доларів США, з яких: 1495,85 доларів США - заборгованість за кредитом; 902,17 доларів США - заборгованість за відсотками; 421,54 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 254,23 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

Сторони визначили строк дії договору, який набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами своїх зобов?язань (п. 7.3. Договору кредиту). Також сторони узгодили кінцевий строк повернення кредиту - до 16.09.2008 (п. 1.1.1. Договору кредиту), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, позичальник повинен надавати банку кошти у сумі 166,00 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором , починаючи з жовтня 2007 року та зі сплатою останньої частини в розмірі 174, 00 доларів США до 16.09.2008 (п. 1.1.1. Договору кредиту).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторонивід відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк (термін) виконання зобов`язання» охарактеризовані у ч. 1 ст. 530 ЦК України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

У своєму відзиві ОСОБА_3 , який є представником ОСОБА_2 , зазначав, що строк позовної давності як до Кредитнго договору, так і до Договору поруки - сплив, просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову (а.с.153-157).

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами

Розглядаючи спір судом встановлено, що згідно з умовами Договору Кредиту позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами періодичними платежами впродовж 12 місяців до 16 вересня 2008 року включно.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Судом встановлено, що відповідачем остання оплата по кредиту була здійснена 15.01.2008, наступний платіж повинен бути зроблений у лютому 2008 року, чого відповідачем зроблено не було.

Крім того, сторонами визначено кінцевий строк повернення кредиту - 16 вересня 2008 року. Таким чином, позовна давність повернення всієї заборгованості за кредитом спливла у вересні 2011 року.

Оскільки Банк звернувся до суду з позовом лише 15.05.2018, тому судом першої інстанції було правомірно відмовлено у стягненні заборгованості за тілом кредиту та відсотками, що нараховані до 16.09.2008, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Щодо нарахування відсотків після 17 вересня 2008 року та пені колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами Договору кредиту сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом - до 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі - 16.09.2008 (п. 2.5. Договору кредиту).

Відтак, у межах строку кредитування до 16 вересня 2008 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 10 числа кожного місяця. Починаючи з 17 вересня 2008 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Домовленості про порядок повернення позики та сплати процентів поза межами строку дії договору умови Договору кредиту № 303/07-07 не містять. З вимогою про стягнення коштів відповідно до частини другої статті 625 ЦК України Банк не звертався. Отже, нарахування Банком відсотків за користування кредитом після 16 вересня 2008 року є безпідставним.

Тому колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що на підставі ст.ст. 599 та 629 ЦК України Банк мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.

Судом встановлено факт пропуску позивачем позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, а після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося. Тому спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом.

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Також необґрунтованою є вимога позивача про стягнення з боржника нарахованої на проценти неустойки, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування.

Відповідна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18)

Щодо позовної вимоги до поручителя.

Встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 17 вересня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №303/07-07, відповідно до пункту 1.1 якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором солідарно відповідати за виконання Позичальником умов щодо сплати суми Кредиту, відсотків за користування Кредитом, а також можливих комісій та штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту №303/07-07 укладеного між Кредитором та Позичальником 17 вересня 2007 року (а.с.10).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язанняможе забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно п. 4.2 Договору поруки № 303/07-07 Договір діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, зобов`язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов`язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251, та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Судова колегія вважає, що місцевий суд, установивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання - 16 вересня 2008 року - не пред`явив вимогу до поручителя про виконання зобов`язання, дійшов правильного висновку про те, що зобов`язання за договором поруки припинилися.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що відмова у стягненні заборгованості з ОСОБА_1 за спливом позовної давності, без врахування безпідставності нарахування процентів за користування кредитом після 17 вересня 2008 року, не призвело до ухвалення незаконного рішення. Рішення місцевого суду по суті є правильним. Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 липня 2019 року.

Головуюча:

Судді: