Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 503/1612/14-ц

провадження № 61-9291св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач)

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

позивач - Публічне акціонерне товариство «Імексбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 березня 2019 року у складі судді Колеснікова Г. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Імексбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що через неналежне виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором в частині повернення грошових коштів, солідарному стягненню з відповідачів ОСОБА_1 (позичальника), ОСОБА_2 (поручителя) підлягала заборгованість за кредитним договором від 07 липня 2012 року № 999-00018952/1, яка утворилась станом на 04 серпня 2014 року в сумі 45 363,55 грн, у тому числі: 25 151,51 грн заборгованості за кредитом, 2 928,95 грн заборгованості по сплаті відсотків, 7 383,09 грн комісії за розрахункове обслуговування поточного рахунку та 9 900,00 грн штрафу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 29 вересня 2014 року у складі судді Сопільняка О. М. позов ПАТ «Імексбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість за кредитним договором від 07 липня 2012 року № 999-00018952/1 (станом на 04 серпня 2014 року) в сумі 45 363,55 грн, у тому числі: 25 151,51 грн заборгованості за кредитом, 2 928,95 грн заборгованості по сплаті відсотків, 7 383,09 грн комісії за розрахункове обслуговування поточного рахунку та 9 900,00 грн штрафу.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачами порушено умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 березня 2019 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 29 вересня 2014 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявник ОСОБА_3 не входить до кола осіб, які відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України мають право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У травні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 березня 2019 року, а справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що у лютому 2019 року державною виконавчою службою розпочато стягнення із заробітної плати його дружини ОСОБА_2 , коштів на погашення заборгованості в розмірі 50 120,90 грн на підставі виконавчого листа, виданого Кодимським районним судом Одеської області. Оскільки зазначені дії порушують права спільної сумісної власності подружжя, заявник вважає, що рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 29 вересня 2014 року фактично вирішено питання і про його права, свободи, інтереси, що дає йому право на його оскарження. При цьому заявник посилається на те, що його дружина жодних договорів поруки з ПАТ «Імексбанк» не укладала, тому рішення суду першої інстанції прийнято без всебічного з`ясування всіх обставин справи.

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на надання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення її без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до копії свідоцтва про одруження, виданого відділом РАЦС Великомихайлівського РУЮ Одеської області 07 серпня 2004 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 29 вересня 2014 року позов ПАТ «Імексбанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість за кредитним договором від 07 липня 2012 року № 999-00018952/1 (станом на 04 серпня 2014 року) в сумі 45 363,55 грн, у тому числі: 25 151,51 грн заборгованості за кредитом, 2 928,95 грн заборгованості по сплаті відсотків, 7 383,09 грн комісії за розрахункове обслуговування поточного рахунку та 9 900,00 грн штрафу.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі статтею 17 ЦПК України, статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункт 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Згідно зі статтею 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частинами першою, третьою статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Оскільки договір поруки не є договором про розпорядження майном та цей договір не потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, отже для укладення цього правочину не потрібна згода іншого з подружжя.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Виходячи з того, що відповідно до статті 4 ЦПК України та статті 15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, апеляційний суд обґрунтовано вважав, що рішенням суду першої інстанції не вирішувалось питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3

Варто зауважити, що питання, які виникають при зверненні стягнення на спільне сумісне майно подружжя, до складу якого входить й заробітна плата одного з подружжя, вирішуються за правилами передбаченими Законом України «Про виконавче провадження».

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що його дружина ОСОБА_2 договір поруки з ПАТ «Імексбанк» не укладала, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки відомостей щодо звернення її з позовом про визнання недійсним цього договору матеріали справи не містять, а отже діє презумпція договору, передбачена статтею 204 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена без додержання норм процесуального права та зводяться лише до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала суду апеляційної інстанцій постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводами касаційної скарги ці висновки не спростовуються.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді: В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов