Ухвала

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 587/21/9

провадження № 61-21980ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання, оскільки вона продовжує навчання. Просила стягувати з відповідача на її користь 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви і до закінчення навчання, тобто до 31 серпня 2020 року.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 25 червня

2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Сумського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частко.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в зв`язку із продовженням навчання в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви і до закінчення навчання, тобто до 31 серпня 2020 року . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

06 грудня 2019 року через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду звернувся ОСОБА_1 з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Сумського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року та залишити в силі рішення Сумського районного суду Сумської області

від 25 червня 2019 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921,00 грн.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Предметом позову у цій справі є стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) з часу пред`явлення позову і до припинення навчання.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження

Отже ця справа є справою з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що справа становить суспільний інтерес (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), а також вказує, що касаційна скарга стосується питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), посилаючись на те, що Верховний Суд України у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 206/2028/13-ц у правовому висновку підтвердив, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення заборгованості у повному обсязі у разі стягнення аліментів - 50 % заробітної плати боржника. Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у своїх рішеннях започаткував хибну практику, згідно якої допускається стягнення аліментів до 70 % із заробітку платника, зокрема: постанова Верховного Суду від 05 листопада 2018 року у справі № 522/19526/16-ц, постанова Верховного Суду від 04 жовтня

2018 року у справі № 549/310/17.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 заявлено також клопотання про передачу даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для формування єдиної правозастосовчої практики щодо обмеження розміру відрахувань із заробітної плати.

Посилання у касаційній скарзі на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права є безпідставними та фактично підтверджують незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має суспільний інтерес.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, висловленими у справах Levages Prestations Services v. France,

№ 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року та BruallaGomez de la Torre v. Spain, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Верховним Судом враховано, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня

2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Верховний Суд звертає увагу, що питання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи після вирішення судом питання про відкриття провадження та витребування матеріалів справи.

Враховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною і Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у даній справі, клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, клопотання про поновлення строку на касаційне судового рішення та клопотання про зупинення дії судового рішення, Верховним Судом не розглядаються.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило