ПОСТАНОВА

Іменем України

25 липня 2019 року м. Кропивницький

справа № 389/3193/18

провадження № 22-ц/4809/1077/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Богданівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області, Знам`янська районна державна адміністрація Кіровоградської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Майданюка Сергія Івановича, який представляє інтереси Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2019 року у складі головуючого судді Тьор Є.М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

07.11.2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, Знам`янської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання права на земельну частку (пай).

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 1995 року позивач була прийнята в члени колгоспу «Батьківщина» на території Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, де працювала дояркою по трудовій угоді. 30 квітня 2002 року звільнена за власним бажанням. Відповідно до архівного випису з протоколу засідання правління КСП «Батьківщина» від 02 лютого 2000 року №1 затверджений список на виділення землі із державного резерву членів КСП, які мають право на земельний пай та прийняті на роботу після розпаювання землі. Позивача включено у вказаний список. Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) позивачеві не видавався.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай), що знаходиться на території Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, право на яку остання мала після розпаювання земель КСП «Батьківщина».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

Суд ввважав доведеним, що позивач була членом КСП та прийнята на роботу після розпаювання землі, оскільки її прийнято на роботу дояркою КСП «Батьківщина» більш ніж за два місяці до проведення засідання правління КСП, і мала право земельну частку (пай), як член колективного сільськогосподарського кооперативу, щодо якого вирішене питання про виділення земельної частки (паю) із земель державного резервного фонду, її право підлягає захисту в судовому порядку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник відповідача Богданівської сільської ради - адвокат Майданюк С. І. подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначив, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Не дано належної оцінки, що ОСОБА_1 не була членом КСП «Батьківщина», а лише працювала по трудовій угоді, тому не набула права на земельну частку (пай). Документи на підтвердження права на земельну частку пай із земель колективної власності у матеріалах справи відсутні.

Суд, на думку сільської ради, вийшов за межі позовних вимог та визнав право на земельну частку (пай), що знаходяться на території Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області.

Розпорядником земель державної власності на теперішній час є Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Від Знам`янської РДА відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник Знам`янської РДА, повідомленої відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, що згідно норм ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача адвоката Майданюка С. І., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача адвоката Березовську І. А., яка заперечувала проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

06 жовтня 1995 року на підставі рішення Богданівської сільської ради народних депутатів від 26 квітня 1995 року № 43 видано Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Батьківщина» КР-3 000012 (а.с.66-71).

Згідно архівного випису з протоколу засідання правління КСП «Батьківщина» №21 від 10.11.1995 року рекомендовано загальним зборам прийняти на роботу по трудовій угоді ОСОБА_1 (а.с.6).

Позивача було прийнято на роботу дояркою на МТФ №2 КСП «Батьківщина Знам`янського району Кіровоградської області, про що свідчить запис у трудовій книжці НОМЕР_1 (а.с.9-10), дата прийняття вказана 03 серпня 1995 року.

Відповідно до інформації Знам`янської райдержадміністрації, архівним виписом з протоколу засідання правління КСП «Батьківщина» №1 від 02 лютого 2000 року підтверджується, що за результатами обговорення списків членів КСП, які мають право на земельний пай та прийняті на роботу після розпаювання землі, правлінням КСП вирішено затвердити список на виділення землі із державного резерву: під номером 12 - ОСОБА_1 (так у документі) (а.с.7).

Згідно інформації відділу ГУ Держгеокадастру Знам`янського району, відповідно додатку № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 не була внесена до списку громадян - членів КСП «Батьківщина» на території Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, запис про реєстрацію сертифіката на право власності на земельну частку (пай) по КСП «Батьківщина» на ім`я ОСОБА_1 відсутній (а.с.8).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Батьківщина» отримало 06 жовтня 1995 року.

ОСОБА_1 не включена до списку членів КСП, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю, їй не видавався сертифікат на право власності на земельну частку (пай) ( а.с.66).

На засіданні правління КСП «Батьківщина» від 02 лютого 2000 року вирішено затвердити список на виділення землі із державного резерву ОСОБА_1 (так у документі) (а.с.7).

Згідно копії трудової книжки позивач була прийнята на роботу дояркою в КСП «Батьківщина» 03 серпня 1995 року (а.с.9).

Враховуючи, що на час отримання 06 жовтня 1995 року КСП «Батьківщина» Державного акта на право колективної власності на землю позивач не була членом КСП, тому не має права на земельну частку (пай) нарівні з іншими членами КСП.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції в порушення вимог ст.89 ЦПК України не дав належної оцінки рішенню правління КСП від 02 лютого 2000 року, яким не вирішувалось питання про виділення позивачу земельної частки (паю), а прийнято рішення тільки затвердити список на виділення землі із державного резерву, із зазначенням прізвища ОСОБА_1 , без даних про ім`я та по-батькові вказаної особи. Відомості щодо вирішення цього питання загальними зборами КСП і погодження з органом державної влади або місцевого самоврядування, на який було покладено законом обов`язок видавати сертифікати на земельну частку (пай), в тому числі із земель резерву чи запасу, в матеріалах справи відсутні.

Тобто відсутні докази того, що вказане рішення затверджене загальними зборами (зборами уповноважених) членів КСП та визначено розмір частки (паю). Відсутні відомості про те, що це клопотання було передано до органу, який відповідно до чинного законодавства уповноважений вирішувати питання про виділення (надання) земельної ділянки та рішення цього органу за наслідками розгляду клопотання.

Оскільки позивач не була членом КСП на час розпаювання земель колективної власності КСП «Батьківщина», не надала належних та допустимих доказів про надання їй у встановленому законом порядку земельної частки (паю), то правові підстави для визнання за позивачем права на земельну частку (пай) в судовому порядку відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення не відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про залишення позову без задоволення за його безпідставністю і недоведеністю.

В порядку розподілу судових витрат, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України», з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1152,60 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Майданюка Сергія Івановича, який представляє інтереси Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, задовольнити.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, Знам`янської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНПП: НОМЕР_3 , мешканки: АДРЕСА_1 , на користь Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, , місцезнаходження: вул. Миру, 10, с. Богданівка, Знам`янський район, Кіровоградська область, 1152,60 грн у відшкодування судових витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко