Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 585/1040/16-ц

провадження № 61-20157св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

третя особа - Дочірнє підприємство «Аква-сервіс» Приватного підприємства «Еліпс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2017 року у складі судді Шульги В. О. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 28 березня 2017 року у складі суддів: Семеній Л. І., Шевченка В. А., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У лютому 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа - Дочірнє підприємство «Аква-сервіс» Приватного підприємства «Еліпс» (далі - ДП «Аква-сервіс»), про заборону вчинення дій.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначали, що їм на праві спільної часткової власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1 . 08 вересня 2015 року між ДП «Аква-сервіс» та ОСОБА_1 укладений договір про надання послуг, за умовами якого виконавець зобов'язався надавати послуги з централізованого водопостачання. Як власниками квартири у житловому будинку вони є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, загальнобудинкової мережі водопостачання, механічного, електричного, сантехнічного та іншого обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення. Посилаючись на те, що відповідач постійно перекриває загальнобудинкову мережу водопостачання будинку, чим порушує умови проживання у квартирі, позивачі просили суд заборонити ОСОБА_4 вчиняти дії з відключення їхньої квартири від мережі централізованого водопостачання.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 28 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження того, що їх квартира правомірно обладнана водопроводом, який є загальнобудинковою мережею централізованого водопостачання, що вони є власниками або особами, які законно володіють цією мережею, а відповідно не довели, що діями відповідача порушуються їх права на отримання послуг з водопостачання.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У травні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили суд скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди не в повній мірі дослідили та з'ясували обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин, у зв'язку з чим дійшли помилкового висновку про те, що позивачі користувалися водопровідною мережею ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з дозволу останніх. Такі висновки суду не відповідають вимогам статей 1, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», статті 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», статей 1, 4, 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», статей 57, 60, 61, 64, 212-24, 309 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій. Підключення їхнього будинку до централізованого водопостачання проводилось у 80-х роках минулого століття, сторони на той час були лише квартиронаймачами (а не власниками квартир), а законодавство не передбачало отримання згоди інших квартиронаймачів на користування водопровідною мережею.Як власники квартири у багатоквартирному будинку вони є співвласниками майна цього будинку, зокрема загальнобудинкової мережі водопостачання, механічного, електричного, сантехнічного та іншого обладнання в будинку та за його межами, яке необхідне для його обслуговування.

У липні 2017 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначав, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального, не допустили порушень норм процесуального права, встановили фактичні обставини справи відповідно до наданих сторонами доказів.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року справу призначено до розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судами встановлено, що сторони у справі є співвласниками одноповерхового багатоквартирного будинку, а саме: триквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 .

Позивачам на праві спільної часткової власності належить квартира № 2 в цьому житловому будинку, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягом про державну реєстрацію

прав (а.с. 8-9).

Відповідач ОСОБА_4 є власником квартири № 3 у цьому ж будинку, що підтверджується договором купівлі-продажу від 12 травня 1993 року (а.с. 37).

З листа ДП «Аква-Сервіс» від 07 жовтня 2016 року №248 вбачається, що за наявною у них інформацією прокладання систем водопостачання на вул. Пригородська з провулками здійснювалося у 80-х роках минулого сторіччя. На той час послуги з централізованого водопостачання надавалися Виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства (далі - ВУВКГ). Навесні 2002 року ВУВКГ припинило свою діяльність, а комунальне майно підприємства передане в оренду ДП «Аква-Сервіс», яке не є правонаступником ВУВКГ. При передачі балансоутримувачем в оренду майна водопровідного господарства, їм не передавалася технічна документація щодо будівництва водопроводу до житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 107).

ДП «Аква-Сервіс»є виконавцем послуг з централізованого водопостачання у м. Ромни та обслуговує водопровідні мережі у багатоквартирних будинках до торця будинку, у приватних садибах - до крана колодязя, яким з`єднано водопровідні мережі приватного будинку з центральним водопроводом.

8 вересня 2015 року між ДП «Аква-Сервіс» та ОСОБА_1 укладений договір про надання послуг з централізованого водопостачання, за умовами якого підприємство зобов'язалося надати споживачеві та членам його сім'ї, а також особам, які фактично проживають у квартирі, послуги з централізованого водопостачання, а споживач зобов'язався своєчасно оплачувати за надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

За пунктом 19 вказаного договору точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві, є: у багатоквартирному будинку - з постачання холодної води - від стіни будинку, у будинку садибного типу - місце підключення мереж будинку до мереж виконавця.

Судами встановлено, що на будинки, які будувались до 2000 року, проектна документація практично відсутня, в тому числі не збереглась проектна документація й на будинок АДРЕСА_2 . У матеріалах інвентарної справи відсутні матеріали про наявність водопровідної мережі у будинку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що позивачами не доведено той факт, що їхня квартира обладнана водопроводом, який є

загально-будинковою мережею централізованого водопостачання.

Наявність договору між позивачами та ДП «Аква-сервіс» на водопостачання судом оцінено критично, оскільки представник

ДП «Аква-сервіс» пояснив, що договір укладений за фактом наявності водопостачання до квартири, проте документації на обладнання будинку централізованою системою водопостачання у них немає.

Разом з тим, заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що на початку 80-х років минулого століття з дозволу адміністрації Роменського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства ним самостійно, за власні кошти, прокладено зовнішній водопровід від розподільчого колодязя комунального водопроводу до його квартири та влаштовано внутрішню мережу водопостачання у ній, як водопровід для окремої квартири, а не мережа центрального водопостачання в будинку.

Позивачі в облаштуванні водопроводу участі не приймали, а з його дозволу тимчасово підключилися до його внутрішньоквартирної мережі водопостачання.

Квартира № 1 в будинку , яка належить ОСОБА_5 , також була підключена до водопостачання з його квартири, проте згодом власник квартири окремо проклав власний водопровід.

Відповідач перекрив постачання води до квартири № 2 , оскільки конденсат, який утворюється від труб, що знаходяться під підлогою у його квартирі та постачає воду до сусідньої квартири, є причиною просідання стін будинку та псування дерев'яної підлоги, яку він вимушений ремонтувати за власні кошти.

Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 382 ЦК України власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Статтею 369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісні власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій про те, що позивачами не доведено того факту, що будинок, в якому знаходиться квартира позивачів, обладнано водопроводом, який є загально-будинковою мережею централізованого постачання. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами інвентарної справи на цей будинок.

Посилання заявників у касаційній скарзі на те, що між ними та ДП «Аква-сервіс» укладено договір про наданняпослуг водопостачання та встановлення у їх квартирі водомірного вузла, не свідчать, що вони є власниками внутрішньо-будинкової системи водопостачання. Договірні відносини субспоживача та виробника послуги, права субспоживача мати особисті рахунки, встановлення приладу обліку води передбачені пунктами 3.9, 4.7, 5.20 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, які затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190, стосуються лише позивачів та ДП «Аква-сервіс».

Доводи заявників про підключення їхньої квартири до загально-будинкової мережі централізованого водопостачання через водопровід відповідача, є необґрунтованими. На підставі наявних у справі доказів, яким суди дали належну оцінку, встановлено, що водопровід до квартири відповідача будувався відповідачем та ОСОБА_6 господарським способом, за їх власні кошти, як водопровід до окремих квартир, а не мережа централізованого водопостачання в будинку.

Зазначеної обставини заявники належними доказами не спростували.

Встановлено, що відповідач не перебуває у договірних відносинах з позивачами в аспекті забезпечення їх водопостачанням, тому наявність договірних відносин між позивачами та ДП «Аква-сервіс» не покладає на відповідача жодних обов`язків.

Інші доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не наділений повноваженнями встановлювати обставини справи та оцінювати докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права..

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права підстави для їх скасування відсутні

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко