Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 562/2086/15-ц

провадження № 61-33905св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Маляра Максима Васильовича на рішення апеляційного суду Рівненської області від 06 червня 2017 року у складі колегії суддів: Шеремет А. М., Григоренка М. П., Хилевича С. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі -

ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

Позовна заява мотивована тим, що 23 листопада 2007 року між акціонерним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1701/1107/71-074 та в подальшому укладалися додаткові договори до вказаного кредитного договору. Згідно з умовами кредитного договору, банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 40 500,00 доларів США з розрахунку 12,5 % річних на строк по 22 листопада 2041 рік. В частині надання кредитних коштів ПАТ «Сведбанк» свої обов`язання виконав в повному обсязі.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами відповідно до якого в порядку обсязі та на умовах визначених даним договором ПАТ «Сведбанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк», як кредитора, у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до

ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними забезпечувальними договорами.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором, ОСОБА_1 за договором іпотеки

№ 1701/1107/71-074-Z-1 передав в іпотеку належне йому майно: двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,3 кв.м, житловою 28,1 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 23 листопада 2007 року, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Банальцою Л. І. за реєстровим номером 2845.

ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконує про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги. Зобов`язання не виконанні у зв`язку з чим станом на 28 липня

2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить

920 884,56 грн, з яких: 884 954,37 грн - тіло кредиту; 35 930,18 грн - відсотки.

ПАТ «Дельта Банк» у рахунок погашення заборгованості в сумі 920 884,56 грн просило звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк» двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,3 кв.м, житловою 28,1 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 23 листопада 2007 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року позовні вимоги задоволено.

В рахунок погашення заборгованості в сумі 920 884,56 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,3 кв.м, житловою 28,1 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі - продажу від 23 листопада 2007 року, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Банальцою Л. І. за реєстровим номером 2845 шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позичальник не належно виконував взяті на себе зобов`язання у зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги банку підлягають задоволенню, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки передавши його у власність іпокедержателю.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 06 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, а суд не наділений повноваженнями вирішувати питання передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, оскільки це є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

26 червня 2017 року представник ПАТ «Дельта Банк» - Маляр М. В. через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Рівненської області від 06 червня

2017 року та залишити в силі рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом зроблено неправильний висновок про неможливість в судовому порядку звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, оскільки банк відповідно до умов іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку» має право на набуття права власності на предмет іпотеки у разі порушення позичальником умов кредитного договору.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Здолбунівського районного суду Рівненської області.

У вересні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року матеріали цивільної справи разом з касаційною скаргою передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 07 червня 2019 року № 634/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-33905св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 07 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Аналогічний висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивач не дотримався процедури набуття права ним власності на предмет іпотеки, який визначений в іпотечному договорі та в статті 37 Закону України «Про іпотеку», що узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду Рівненської області від 06 червня 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Щодо судових витрат:

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга представника ПАТ «Дельта Банк» - Маляра М. В. підлягає залишенню без задоволення, а рішення апеляційного суду Рівненської області від 06 червня 2017 року - без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Маляра Максима Васильовича залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко