Справа № 184/2271/19
Номер провадження 2/184/682/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судового засідання Михайлової Т.В.,

розглянувши в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення аліментів на час навчання», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача, що є його рідним батьком на його користь аліменти на час навчання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на строк навчання.

Позивач в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги позивача визнає частково в розмірі 1/8 частки.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідив матеріали справи і оцінив їх в сукупності, дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Як слідує з позовної заяви та встановлено судом, відповідач по справі ОСОБА_2 має сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.3).

На даний час ОСОБА_1 навчається в Єрастівському коледжі імені Є.К.Бродського Дніпропетровського державного аграрно-технічного університету на денній формі навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року. Вказана обставина підтверджується довідкою учбового закладу № 171 від 17.10.2019р. (а.с.6).

Згідно довідки про доходи №160 від 06.12.2019р. ОСОБА_1 є студентом групи АМ-17-3 ВСП «Єрастівський коледж ім. Е.К.Бродського Дніпропетровського державного аграрно-технічного університету» на безплатній формі навчання і отримує стипендію. Загальна сума доходу за період з 01.06.2019 року по 30.11.2019 року без урахування аліментів становить 6031,90 грн.

Згідно довідки №06/12 від 06.12.2019 року мати позивача ОСОБА_3 працювала продавцем у ПП ОСОБА_4 і її середньомісячна зарплата складає 4028,31 грн.

Згідно довідки №484 від 27.11.2019 року ОСОБА_2 працює в механічній дільниці РМЦ АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді верстатника широкого профілю 6 розряду, загальна сума його доходів з травня 2019 року по листопад 2019 року складає 81083,79 грн. Середній доход складає 13513,97 грн..

Мати позивача самостійно займається утриманням дитини, матеріально погано забезпечена, позивач отримує стипендією за місцем навчання, відповідач офіційно працює, але належної та достатньої матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав :а виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зараз є повнолітнім, навчається на бюджетній формі навчання, отримує стипендію, фактично не має свого постійного доходу, крім допомоги матері, знаходиться на утриманні лише своєї матері, яка на теперішній час має скрутне матеріальне становище, тому суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина. При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач лише виплачував аліменти на утримання сина за рішенням суду до його повноліття, офіційно працює, має стабільний дохід; суд враховує і те, що відповідач зараз перебуває у іншому шлюбі, від якого дітей не має, працює і отримує значний дохід, в змозі виплачувати аліменти на утримання свого сина на час його навчання. Позивач також має скрутне матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги від батька, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина на час його навчання або до досягнення ним 23 років в розмірі 1/4 частини щомісячно до закінчення навчання або досягнення 23 років. Суд враховує при цьому прожитковий мінімум в країні для працездатних осіб, а також те, що такі витрати (на аліменти на період навчання) повинна нести і мати позивача, а виходячи з рівності батьків в обов`язках по відношенню до утримання своїх дітей, то половина таких витрат повинна нести і мати позивача.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України «Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку», який становив на одну особу в розрахунку на місяць згідно статті 7 Закону України «Про державний бюджет»: установити у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6років: з 1січня 2019року - 1626 гривень, з 1 липня 1699 гривень, з 1 грудня 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень, а тому враховуючи обставини матеріального становища і стану здоров`я відповідача, обґрунтований, розумний, та справедливий розмір аліментів саме у розмірі заявлених вимог щомісячно.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідач повинен довести, що його діями не було порушено його права або права позивача. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Твердження вiдповiдача про наявнiсть будь-яких матеріальних труднощів та неможливість сплати аліментів - є припущенням. Відповідач є здоровою, працездатною людиною, дітей від другого шлюбу не має, а тому повинен сумлінно працювати, щоб належним чином утримувати свого сина.

А тому заперечення відповідача, викладені ним у заяві є недоведеними та безпідставними.

Відповідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України суд може присудити аліменти і за минулий час.

Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на його утримання неповнолітнього сина з 28 жовтня 2019 року.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Зважаючи на викладене, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення.

У відповідності з ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору, не сплатив вказане, тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп..

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Керуючись ст. ст. 180-182, 183, 199 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 259 263, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН: НОМЕР_1 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_2 ) аліменти на його утримання на час навчання в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи стягнення з 28 жовтня 2019 року по 30 червня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН: НОМЕР_1 ) судовий збір в дохід держави в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць на утримання ОСОБА_1 . підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.12.2019р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш