Справа № 201/961/19
Провадження № 2/201/1589/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

24.01.2019р. ПАТ «ПУМБ» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 45143 грн.58 коп. (а.с. № 3-5).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 11.03.2019р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.№ 31).

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 11.04.2011р. між АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» (правонаступником якого є ПАТ "ПУМБ") та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №GP-2359588, згідно якого позичальник отримала кредит на споживчі цілі в розмірі 19999,40 грн. за умови сплати відсотків в розмірі 13% річних та кінцевим терміном повернення 11.04.2012р. Зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі, проте, відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 14.12.2018р. складає 45143,58 грн., з яких: 10753,73 грн. - заборгованість за кредитом, 1797,16 грн. - заборгованість по процентам, 843,23 грн. - заборгованість за комісією, 31749,46 - штрафні санкції. Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідачки, а також понесені ним судові витрати.

В судові засідання 24.04.2019р. та 15.07.2019р. представник позивача не з`явився, про дату та час слухання позивач повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток на поштову адресу для листування зазначену у позові, про що в матеріалах справи наявні докази (а.с.№33,40). 11.07.2019р. до суду надійшла заява представником позивача - Фацул М.В . (діє на підставі довіреності від 05.07.2019р. - а.с. №43), в якій представник позивача зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить розгляд справи провести за відсутності представника позивача (а.с. № 42).

Відповідачка - ОСОБА_1 в судові засідання 24.04.2019р. та 15.07.2019р. не з`явилася, про дату та час слухання справи повідомлялася шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, яка підтверджена відповіддю наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 16.02.2019р. (а.с. №30), про що в матеріалах справи наявні докази (а.с.№33а,41).

12.07.2019р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності, в якій відповідачка зазначила, що дійсно між нею та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» був укладений договір №GP-2359588, згідно якого вона отримала кредит на споживчі цілі в розмірі 19999,40 грн. з кінцевим терміном повернення 11.04.2012р. Проте, як зазначає відповідачка, вже протягом встановленого в договорі строку кредитування нею було допущено прострочення виконання зобов`язань та була наявна прострочена заборгованість, що свідчить про те, що право вимоги у банка виникло раніше, ніж 11.04.2012р., з позовом до суду банк звернувся в 2019, отже, зі спливом строків позовної давності, просила в задоволенні позову відмовити.

15.07.2019р. до суду надійшла заява представником відповідачки - ОСОБА_3 (діє на підставі ордеру від 24.04.2019р., довіреності від 17.12.2017р. - а.с. №37, 53), в якій представник відповідачки просила в задоволенні позову відмовити з підстав, які викладені в заяві про застосування строків позовної давності, розгляд справи провести за її відсутності та без засобів технічної фіксації судового процесу (а.с. № 52).

Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи 15.07.2019р. здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд вважає, що по даній справі необхідно винести рішення на загальних підставах, оскільки відсутня сукупність умов для винесення заочного рішення суду відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України (з заяви відповідачки від 12.07.2019р. вбачається, що останньою не заперечуються обставини наявності у неї перед банком заборгованості, проте в задоволенні позову вона просить відмовити в зв`язку зі спливом строків позовної давності і цій позиції буде дана належна оцінка поряд з іншими обставинами у справі).

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін та докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

11.04.2011р. між ОСОБА_1 та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Перший Український міжнародний банк») шляхом підписання пропозиції укласти договори (оферти) був укладений договір №GP-2359588, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит на споживчі цілі в розмірі 19999,40 грн., за умови сплати процентів в розмірі 13% річних та кінцевим терміном повернення - 11.04.2012р. (а.с. №8).

Відповідно до умов п.2.3 ч.2 договору «Основні умови Кредиту» та Графіку платежів, позичальнику був наданий строковий кредит на 12 місяців із кінцевим строком повернення до 11.04.2012р. та зі сплатою щомісячних платежів в сумі та строки визначених Графіком платежів.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частина 5 ст.263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачки суму заборгованості за договором №GP-2359588 від 11.04.2011р. станом на 14.12.2018р. в розмірі 45143,58 грн., з яких: 10753,73 грн. - заборгованість за кредитом, 1797,16 грн. - заборгованість по процентам, 843,23 грн. - заборгованість за комісією, 31749,46 - штрафні санкції.

Відповідний розмір заборгованості позивач визначив відповідно до виписки з рахунку боржника, яка долучена до позову (а.с. №12).

Дослідивши зміст даного розрахункового документу, найменованого позивачем як виписка по рахунку, суд приходить до висновку, що він не відповідає, вимогам до первинних документів (виписки по рахунку) оформлених у відповідності до ст.9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Переліку документів визначених в п.2 Постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172, а тому не може вважатися належним доказом, що підтверджує розмір заборгованості боржника за договором.

За змістом наданої відповідачкою заяви про застосування строків позовної давності, ОСОБА_1 не заперечує проти обставин наявності у неї простроченої заборгованості перед позивачем за договором №GP-2359588, проте, заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (ч. 1 ст. 266 ЦК України).

За змістом ч. 3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі з настанням кінцевої дати погашення заборгованості, вказаної в договорі (ст. 261 ЦК України).

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 06.11.2013р. (справа № 6-116цс13), від 19.03.2014р. (справа № 6-20цс14), від 18.06.2014р. (справа № 6-61цс14), від 29.06.2016р. (№ 6-1188цс16).

Як встановлено вище, за змістом умов п.2.3 ч.2 договору «Основні умови Кредиту» та Графіку платежів, позичальнику був наданий строковий кредит на 12 місяців.

Враховуючи визначений Графіком платежів кінцевий строк повернення кредиту - 11.05.2012р., початок перебігу строку загальної позовної давності почався 12.04.2012р. та закінчився 12.04.2015р., з позовом до суду позивач звернувся лише 24.01.2019р., тобто з пропуском строку позовної давності, що в силу вимог ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

Клопотання про поновлення строку позовної давності, з обґрунтуванням причин його пропуску, позивачем не було заявлено.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності, що в силу вимог ст.267 ЦК України є правою підставою для відмови у задоволенні позову.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору (а.с. № 2) покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 257, 267, 526, 1054 ЦК України, правовими позиціями ВСУ, які викладені у постановах від 06.11.2013р. (справа № 6-116цс13), від 19.03.2014р. (справа № 6-20цс14), від 18.06.2014р. (справа № 6-61цс14), від 29.06.2016р. (№ 6-1188цс16), ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст. ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.