Справа: 164/1907/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року. Смт. Маневичі.

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Токарської І.С.,

за участю секретаря Панасюк Ю.В.,

заявника ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Маневичі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, обґрунтовуючи її тим, що 4 березня 2019 року шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвано. Проте від даного шлюбу у них є двоє спільних дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2017 року шлюбні відносини припинено, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка ОСОБА_3 стала дуже агресивною, він погрожував фізичною розправою заявнику та дітям. ОСОБА_1 зазнає постійного психологічного та фізичного насильства зі сторони колишнього чоловіка, на її адресу надходять погрози вбивством в телефонних розмовах та текстових повідомленнях. Заявник неодноразово зверталася до Маневицького ВП, писала відповідні заяви. 22 лютого 2018 року постановою Маневицького районного суду ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. З січня 2019 року ОСОБА_3 не проживає за місцем реєстрації. Після того, як заявник подала заяву про поділ спільного майна подружжя, ОСОБА_3 16 квітня 2019 року увірвався в будинок до ОСОБА_1 та почав погрожувати фізичною розправою, штовхав та наносив удари, на підставі чого було відкрите кримінальне провадження за ч. 2 ст. 125 КК України. Заявник переживає за своє життя та життя дітей, оскільки вони постійно перебувають у стресі. Діти бояться батька, а тому ОСОБА_1 змушена була звернутися до комісії Маневицької РДА про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , оскільки він не проявляє батьківської турботи, а також своїми діями порушує їх емоційний стан. Враховуючи систематичність вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_1 , її стан здоров`я та психологічний стан здоров`я дітей, обґрунтованість ризиків та підставність застосування до ОСОБА_3 спеціальних заходів захисту щодо протидії домашньому насильству, покликаючись на положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заявник просить видати стосовно ОСОБА_3 обмежувальний припис, яким встановити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього такі обов`язки: - заборонити перебувати в місці проживання (реєстрації) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; - заборонити наближатися на відстань менше 50 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; - заборонити особисто контактувати із ОСОБА_1 , вести листування, телефонні переговори та контактувати через інші засоби зв`язку. Заявник просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців.

В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримала, суду пояснила, що ОСОБА_3 систематично вчиняє тиск на її та дітей, поводиться агресивно, погрожує фізичною розправою. Також додала, що колишній чоловік наніс їй тілесні ушкодження, на даний час в судді на розгляді кримінальне провадження, діти його бояться, вона переживає за своє життя та життя синів.

Представник заявника ОСОБА_2 вимоги заяви підтримала з підстав, зазначених в заяві, просить задовольнити в повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча про місце та час розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно абзацу 2 ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Заслухавши пояснення заявника та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

В судовому засіданні встановлено, що 4 березня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5-7).

Постановою Маневицького районного суду від 22 лютого 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та призначено покарання у виді 170 гривень штрафу (а.с. 10).

Із акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 7 жовтня 2019 року вбачається, що в житловому будинку по АДРЕСА_1 з січня 2019 року ОСОБА_3 не проживає (а.с. 14).

Факт систематичного вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_1 підтверджується повідомлення Маневицького ВП ГУНП у Волинській області від 3 грудня 2019 року, згідно якого протягом 2017-2019 років заявниця 16 разів зверталася до органів поліції з заявами і повідомленнями про факти вчинення неправомірних дій ОСОБА_3 (а.с. 42).

Суд звертає увагу, що підставою звернень ОСОБА_1 до поліції було те, що ОСОБА_3 вчиняє відносно неї домашнє насильство, зокрема: ображає нецензурною лайкою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, погрожує фізичною розправою їй та дітям.

ОСОБА_1 вказує, що окрім насильства психологічного характеру ОСОБА_3 наніс їй тілесні ушкодження.

За вказаним фактом Маневицьким ВП ГУНП у Волинській області порушено кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 125 КК України.

Крім того, із матеріалів справи, зокрема діагностичного висновку на сина заявниці ОСОБА_4 , вбачається, що емоційний фон по відношенню до батька є негативним, як і стосунки між ним та ОСОБА_3 (а.с. 20-21).

Вищенаведене дає підстави вважати, що ОСОБА_3 систематично вчиняє відносно ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, не зважаючи на те, що заявниця не має змоги протистояти такому насильству, захистити себе та дітей чи припинити таке насильство з боку ОСОБА_3

Оцінюючи ризики продовження у майбутньому домашнього насильства ОСОБА_3 відносно заявниці, суд враховує численність звернень ОСОБА_1 до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій ОСОБА_3 та систематичність таких дій відносно неї.

Статтею 21 Закону України «Про запобігання та проти дію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Частинами 2, 3, 4 ст.26 Закону України «Про запобігання та проти дію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та проти дію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 вчиняє домашнє насильство щодо ОСОБА_1 , тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до нього необхідно застосувати обмежувальний припис.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 294, 350-1 350-8 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задовольнити.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 ), яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканки АДРЕСА_1 :

- заборонити перебувати в місці проживання (реєстрації) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити наближатися на відстань менше 50 (п`ятдесяти) метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити особисто контактувати із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вести листування, телефонні переговори та контактувати через інші засоби зв`язку.

Встановити строк обмежувального припису - 6 (шість) місяців.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заявник: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканка АДРЕСА_1 ).

Заінтересована особа: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_2 ).

Повний текст рішення складено 12 грудня 2019 року.

Суддя

Маневицького районного суду І.С. Токарська