ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2-о/753/717/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі РАСУЛОВІЙ А.А.

за участю

представника заявника ОСОБА_1 ;

заінтересована особа не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - заявник, ОСОБА_2 ) звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 (далі по тексту - заінтересована особа, ОСОБА_3 ) та покласти на нього обов`язки вказані у заяві, а саме видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці реєстрації та проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на 100 м. до місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_2 Зобов`язати ОСОБА_3 пройти відповідну програму для кривдників за призначенням Дарницької РДА у м. Києві на строк 12 місяців.

Заявник в обґрунтування заяви посилається на те, що вона займає одну з трьох кімнат в квартирі АДРЕСА_1 та має окремий особистий рахунок користувача житлово-комунальних послуг. Інші дві кімнати займає її брат ОСОБА_3 та також має окремий особистий рахунок користувача житлово-комунальних послуг.

Влітку 2018 року ОСОБА_3 встановив у вхідні двері даної квартири, ще один замок, ключі від якого у заявника відсутні та з вказаного часу перешкоджає вільному доступу до квартири. ОСОБА_2 вважає, що такі дії ОСОБА_3 є домашнім фізичним насильством, яке полягає у позбавленні її волі, а також психологічним насильством, яке полягає у приниженні гідності.

Також, заявник вказує на те, що у зв`язку з постійними знущаннями її стан здоров`я погіршився та вона була змушена проходити стаціонарне лікування та звертатися до поліції. З огляду на викладені підстави заявник просила вжити заходи щодо заінтересованої особи.

Представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви підтримав в повному обсязі, просив видати обмежувальний припис з огляду на те, що між сторонами існує конфлікт.

Заінтересована особа - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлявся, причини неявки суду невідомі.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову у видачі обмежувального припису з наступних підстав.

Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - рідні брати і сестри (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінити ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

З доданих до заяви матеріалів вбачається, що згідно із повідомленням Дарницького УП ГУ НП в м. Києві на звернення ОСОБА_2 вивченням інформації, яка надходила до чергової частини Дарницького УП ГУ НП в м. Києві встановлено, що у період з 12 липня 2018 по 08 липня 2019 року до чергової частини надходили виклики поліції, здійснені ОСОБА_2 , про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , її брат ОСОБА_3 не дає ключі від квартири, через що вона не може вийти.

При цьому, в подальшому, від ОСОБА_2 надходили відміни виклику поліції, оскільки конфлікт між сторонами вичерпано.

Також, в матеріалах справи містяться виписки із медичної картки амбулаторного хворого та стаціонарного хворого, відповідно до яких ОСОБА_2 зверталася до лікарів та отримувала лікування з загальних захворювань, однак жодних підтверджень, що саме дії її брата стали наслідками звернень до медичних закладів не надано та матеріали справи не містять.

Окрім того, звертаючись до суду, заявник посилалася на те, що протягом останніх років ОСОБА_3 постійно застосовує психологічне та фізичне насильство. Проте, як вбачається із повідомлення Дарницького УП ГУ НП в м. Києві інформація щодо виїздів на виклики ОСОБА_2 , їх було відмінено заявницею, факту насильства зафіксовано не було жодного разу. Також, з виписок із медичної картки не вбачається її звернень за допомогою, саме через фізичне завдання ушкоджень.

Беручи до уваги наведені обставини, на які посилається заявник, як на підставу своїх вимог та перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись стст. 19, 76-77, 265, 273, 293, 294, 350-5, 350-6 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.