ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 року м. Чернівці

справа № 718/983/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21 травня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Масюк Л.О., дата складання повного тексту невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 2000 грн на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з 21.06.2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23.02.2015 року. Під час шлюбу у сторін народилися: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки сторони проживають окремо, діти перебувають на повному матеріальному утриманні позивача, а відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та допомоги на утримання дітей не надає, просила позов задовольнити.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21 травня 2019 року задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2 000 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, починаючи стягнення з 05.04.2019 року

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_2 подав на нього

Провадження №22-ц/822/693/19 Категорія 50

апеляційну скаргу, в якій просить його змінити та стягнути з нього на утримання дітей аліменти у розмірі по 1 100 грн. Вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що про судовий розгляд справи на 21.05.2019 року йому відомо не було, повістки він не отримував та в поштовому повідомленні не розписувався.

Зазначає, що погоджується з тим, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей, однак враховуючи прожитковий мінімум станом на 1 січня 2019 року у розмірі 2 027 грн для дітей від 6 до 18 років та те, що на даний час він ніде офіційно не працює, а працює по найму та його дохід є мінливим вважає, що суд помилково прийняв рішення про стягнення з нього 2 000 грн.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Разом із тим, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині таким вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 21.06.2004 року зареєстрували шлюб і є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв народження дітей (а.с.7-8).

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23.02.2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.10).

З довідки Іванковецької сільської ради вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 та на її утриманні перебуває двоє синів (а.с.9).

Відповідно до ч.1-2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.

В силу ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За положеннями, які містяться в п.17 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У відповідності до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років у 2019 році становить, з січня по 30 червня - 2027,00 грн., з 01 липня по 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня 2218,00 грн.

За змістом положень ст.ст.1, 2 ЗУ «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі по 2000 грн на кожну дитину до досягнення ними повноліття, суд першої інстанції вірно визначився з обов`язком батька утримувати неповнолітніх дітей, однак не врахував всі обставини справи, не надав оцінку матеріальному становищу платника аліментів, що останній не працевлаштований і має мінливий дохід, та не звернув уваги, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази матеріального стану сторін по справі, які б свідчили про їх реальні доходи, та давали можливість суду визначитися з розміром стягуваних аліментів, а також про наявність у відповідача на праві власності нерухомого майна, транспортних засобів та іншого нерухомого майна.

Вирішуючи питання про розмір аліментів суд апеляційної інстанції виходить з матеріального становища відповідача та враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, але не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, відповідач є працездатним, не довів наявності протипоказань до працевлаштування, здоровим, а тому самі по собі обставини відсутності у нього офіційного місця працевлаштування не свідчать про неможливість сплачувати аліменти у розмірі 1 500 грн, а тому аргументи апеляційної скарги щодо розміру аліментів 1 100 грн не можуть бути прийняті апеляційним судом як підставу для її повного задоволення.

З урахуванням вищенаведеного та принципів справедливості, добросовісності і розумності, беручи до уваги те, що відповідно до Закону розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, відсутності у відповідача постійного заробітку, який би давав можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, а також за відсутності доказів дійсного доходу сторін та наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, слід зменшити розмір аліментів з останнього на користь ОСОБА_1 на утримання синів з 2 000 грн до 1 500 грн.

Відносно доводів апелянта про те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи спростовується наявними в справі рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, а також суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідачу було відомо про розгляд справи, а тому він повинен був добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та обов`язками (а.с.13, 19, 23).

Відповідно до пп.1, 3 ч.1 ст.376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21 травня 2019 року в частині розміру стягнутих аліментів змінити.

Встановити до сплати ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі по 1 500 грн щомісячно на кожну дитину.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /А.І. Владичана, І.М. Литвинюк/