Єдиний унікальний номер 225/3825/19 Номер провадження 22-ц/804/3112/19

Донецький апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року

м. Бахмут

Справа № 225/3825/19

Провадження № 22-ц/804/3112/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Біляєвої О. М. (судді-доповідача), Будулуци М. С., Папоян В. В.,

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області в складі судді Ткач Г. В. від 13 вересня 2019 року, ухвалене в м. Дзержинську Донецької області,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Приватбанк) пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 30 травня 2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у розмірі 4 400 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитними коштами 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Унаслідок невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором станом на 30 квітня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 198 321 грн 59 коп., яка складається із: 4 300 грн 57 коп. заборгованості за тілом кредиту; 190 085 грн 02 коп. заборгованості за процентами за користування кредитними коштами; 3 936 грн 00 коп. заборгованості за пенею та комісією.

Посилаючись на ці обставини і зазначаючи, що кредитодавець може, на свій розсуд, вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 127 048 грн 51 коп., яка складається із: 4 300 грн 57 коп. заборгованості за тілом кредиту; 122 747 грн 94 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом з 30.05.2011 по 30.10.2018, а також понесені ним судові витрати.

Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 13 вересня 2019 року позов задоволений частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом у розмірі 4 300 грн 57 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов частково, суд керувався тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови кредитного договору, чим порушила законні права позивача на отримання кредиту, які підлягають захисту у судовому порядку шляхом стягнення заборгованості за кредитом 4 300 грн 57 коп. Підстави для стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами відсутні, оскільки ОСОБА_2 не довів факт укладення договору саме на тих умовах, на яких побудовано позов і доданий до нього розрахунок.

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просило скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та ухвалите нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив подані позивачем електронний (Умови та правила надання банківських послуг) та письмовий (Довідку про умови кредитування) докази; безпідставно врахував правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17); під час ухвалення рішення неправильно застосував статті 1048 та 1054 ЦК України і не зважив на те, що нехтування принципами платності кредитного договору завдає істотну шкоду споживачам банківських послуг і банку, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.

Апеляційна скарга на рішення в частині стягнення 4 300 грн 57 коп. заборгованості за кредитом учасниками справи не подана.

На час перегляду справи судом апеляційної інстанції не надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка 09 листопада 2019 року отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі одночасно з копією апеляційної скарги і доданими до неї матеріалами.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що 30 травня 2011 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір шляхом оформлення і підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг; а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг (ас. 9).

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ (ас. 10-34).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 127 048 грн 51 коп. і складається із: 4 300 грн 57 коп. заборгованості за кредитом; 122 747 грн 94 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування. Послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець ( в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Велика Палата Верховного Суду під час перегляду 03 липня 2019 року судового рішення у подібних правовідносинах (справа № 342/180/17) дійшла висновку, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, можливо застосувати до спірних правовідносин за умови достовірного підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Отже, установивши у справі, яка переглядається, що договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банком послуг, а інших умов договору сторони не підписували, суд правильно зазначив, що Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, лише у разі, якщо саме ці Умови і правила були чинними під час укладення договору. Проте належними доказами не підтверджується, що саме додані банком до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг були чинними на час укладення договору.

Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З огляду на встановлені обставини та оцінивши з додержанням вимог процесуального закону надані учасниками справи докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами з 30.05.2011 по 31.10.2018 у розмірі 122 747 грн 94 коп.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд правильно врахував висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17).

З матеріалів справи, у тому числі з наданого позивачем розрахунку, не вбачається, що ОСОБА_1 , яка не підписувала Умови і правила надання банківських послуг, погодилася із зазначеною позивачем ставкою по процентам за користування кредитними коштами.

Згідно з матеріалами справи, до позовної заяви доданий витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ (ас. 11-34). Проте належними доказами не підтверджується, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг, витяг з яких доданий до позовної заяви, були чинними на час укладення договору. Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, наданий банком при зверненні до суду з позовом витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Додана до позовної заяви Довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 55 пільгового періоду» (дата підписання 31.05.2011, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка її підписала, не зазначено) також не є належним доказом домовленості сторін щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, оскільки згідно з анкетою-заявою кредитодавець і позичальник уклали договір 30 травня 2011 року, за умовами якого ОСОБА_1 користувалася карткою «Кредитка Універсальна/GOLD» (ас. 10).

Цей письмовий доказ оцінений судом першої інстанції в сукупності з іншими поданими доказами відповідно до вимог статті 89 ЦПК України. При цьому помилкове зазначення назви доказу «Витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна, 55 пільгового періоду»», замість вірного «Довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 55 пільгового періоду»», на правильність висновку суду про недоведеність домовленості сторін щодо сплати процентів за користування кредитними коштами не впливає.

Доданий до апеляційної скарги витяг з карткового рахунку ОСОБА_1 за період з 01.01.1999 по 08.10.2019 (ас. 71-77), який не був поданий до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не приймав і не досліджував з огляду на те, що позивач не надав докази неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Посилання у скарзі на порушення судом першої інстанції вимог частини п`ятої статті 100 ЦПК України та встановленого статтею 237 цього Кодексу порядку дослідження електронного доказу є безпідставним.

Згідно з частинами третьою і п`ятою статті 100 ЦПК України, учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу.

Правовий аналіз статей 235, 237 ЦПК України свідчить про те, що електронні письмові документи досліджуються в порядку, передбаченому для дослідження письмових доказів, які оголошуються в судовому засіданні за клопотанням учасника справи.

Проте матеріалами справи підтверджується, що учасники справи в судове засідання не з`явились і відповідне клопотання не заявляли.

Інші доводи скарги (нехтування принципами платності кредитного договору, відповідальність боржника на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, право суду зобов`язати учасників справи подати детальний розрахунок і контррозрахунок заборгованості тощо) слід відхилити, оскільки саме на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спора, з власної ініціативи.

Відповідно до вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Проте позовні вимоги про відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України не були заявлені позивачем.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Законність і обґрунтованість рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту 4 300 грн 57 коп. суд апеляційної інстанції не перевіряв з підстав не оскарження учасниками справи.

З урахуванням вимог частин першої і другої статті 141 ЦПК України судові витрати, понесені заявником, не відшкодовуються.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення, заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 13 вересня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Біляєва

М. С. Будулуца

В. В. Папоян

Дата складення судового рішення 10 грудня 2019 року

Суддя-доповідач О. М. Біляєва