Провадження №2/523/485/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2019 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Бузовського В. В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, але які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поділ майна, визнання права власності, -

встановив:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, але які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поділ майна, визнання права власності.

Представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надав заяву про закриття провадження у справі, в обґрунтування якої посилався на те, що рішенням Суду сектора Чокана муніціпія Кишинів від 17.07.2018 року по справі 2-2542/2017 (12-2-71472-24102017) було відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що на думку представника відповідача є підставою для закриття провадження у справі в частині вимог про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, але які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

Вирішуючи питання про закриття провадження у справі в частині вимог про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, але які не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, суд виходить з наступного.

Так, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є громадянкою Молдови, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 , виданим 29.10.2008р., місце видачі: 00 Кишинів та відповідач ОСОБА_3 є громадянином Республіки Молдова, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 , виданим 20.05.1999р., заклад: 88.

Загальні засади регулювання правовідносин з іноземним елементом встановлені Конституцією України, статті якої гарантують забезпечення, охорону і захист прав і свобод людини. У статті 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Визначення поняття «іноземний елемент» наведено у пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право». Іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

- хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

- об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

- юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

За приписами ч.1 ст.497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Слід звернути увагу на те, що питання про підсудність судам України справ з іноземним елементом може визначатися і на момент відкриття провадження у справі, і у судовому засіданні.

Згідно ст. 22 Закону України «Про міжнародне приватне право», до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 76 ЗУ «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Згідно ст. 77 ЗУ «Про міжнародне приватне право», підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом:

1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів, укладених в рамках державно-приватного партнерства, зокрема концесійних договорів, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, зокрема об`єктом концесії, а спір не стосується виникнення,

2) якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні;

3) якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання;

4) якщо спір пов`язаний з оформленням права інтелектуальної власності, яке потребує реєстрації чи видачі свідоцтва (патенту) в Україні;

5) якщо спір пов`язаний з реєстрацією або ліквідацією на території України іноземних юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців;

6) якщо спір стосується дійсності записів у державному реєстрі, кадастрі України;

7) якщо у справах про банкрутство боржник був створений відповідно до законодавства України;

8) якщо справа стосується випуску або знищення цінних паперів, оформлених в Україні;

9) справи, що стосуються усиновлення, яке було здійснено або здійснюється на території України;

10) в інших випадках, визначених законами України.

Згідно статті 19 Закону України «Про міжнародне приватне право» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Аналогічні Закону України України «Про міжнародне приватне право» положення містяться і в Договорі між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, а саме в ч.ч. 1-3 ст. 1, ст. 32 (Договір ратифіковано Законом № 238/94-ВР від 10.11.1994р.)

Таким чином, аналізуючи зазначені норми права у сукупності, суд приходить до висновку про те, що Суворовський районний суд м. Одеси є неналежним судом для розгляду вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 стосовно особистих немайнових прав, а саме про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, але які не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, враховуючи те, що і позивачка, і відповідач є громадянами іншої держави, не мають ані постійного, ані навіть тимчасового місця проживання в Україні, ніколи в Україні не проживали.

Отже будь-який суд України не може встановлювати факт проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, але які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі для осіб, які не є громадянами України, не мають тимчасового або постійного місця проживання в Україні, тому для встановлення такого факту застосовується законодавство тієї держави, громадянами якої вони є або на території якої вони проживають тимчасово або постійно.

Згідно п. 1 ч. 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в частині вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, але які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, провадження у справі слід закрити, оскільки така вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, суд не роз`яснює позивачці до юрисдикції якого суду віднесено розгляд вказаної вимоги, оскільки зазначений спір в цій частині, а саме про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, але які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, щодо громадян Республіки Молдови, не підлягає розгляду в будь-якому суді України.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Провадження по справі в частині вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, але які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі - закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено 13.12.2019 року.

Суддя: