ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Харків

справа № 645/3985/17

провадження № 22-ц/818/148/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації половини вартості автомобіля,

з апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 липня 2018 року, у складі судді Горпинич О.В., в залі суду в місті Харків,

встановив :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 компенсацію половини вартості автомобіля Honda CR-V в розмірі 164856,50 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що з 29.08.2008 року по 09.11.2015 року перебувала з відповідачем у шлюбі, який був розірваний рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.11.2015 року.

Під час подружнього життя, а саме 10.08.2013 року, на ім'я ОСОБА_2 був придбаний автомобіль марки Honda CR-V. Проте, враховуючи, що вказаний автомобіль був придбаний під час шлюбу, він належав подружжю на праві спільної сумісної власності.

26.06.2015 року відповідач продав автомобіль своєму батькові ОСОБА_3, який того ж дня був зареєстрований в органах ДАІ на нового власника. Позивач вказує, що відповідач здійснив відчуження автомобіля проти її волі, не в інтересах сім'ї, згоди у будь-якій формі на продаж автомобілю вона не надавала, про відчуження автомобіля відповідач повідомив позивачу після його продажу та перереєстрації на нового власника, гроші від продажу автомобіля у розмірі належної позивачу частки відповідач не надав, та розпорядився грошовими коштами, набутими від продажу автомобіля на свій розсуд. 23.01.2016 року ОСОБА_3 здійснив відчуження автомобілю на користь ОСОБА_4 та автомобіль був перереєстрований на нового власника.

Враховуючи, що вказаний автомобіль є об'єктом спільної власності подружжя, позивач вважає, що має право на поділ спільної власності подружжя - автомобілю Honda CR-V шляхом стягнення компенсації з відповідача половини вартості автомобіля у розмірі 164856,50 грн., яка визначена на підставі звіту про оцінку ринкової вартості автомобіля Honda CR-V. На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя половину вартості автомобілю в сумі 51000 грн. Вирішено питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує на те, що суд першої інстанції неправильно встановив дійсну вартість автомобілю, до того ж його вартість була встановлена не на час розгляду справи. Також вказує на те, що експертна оцінка автомобілю станом на дату його продажу - 26.06.2015 року не проводилась. У довіці-рахунку від 26.06.2015 року відомості про експертну оцінку автомобілю не містяться, отже висновок суду про те, що вартість автомобілю у довідці-рахунку визначена експертом-оцінювачем, є необґрунтованим. Зазначає, що дійсна вартість автомобілю має бути встановлена на час розгляду справи.

Також з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_2, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, а також вирішити питання щодо судових витрат.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує на те, що суд в своєму рішенні дійшов хибного висновку щодо віднесення спірного автомобіля до спільної сумісної власності подружжя та не надав оцінку наданим відповідачем доказам щодо віднесення вказаного автомобіля до особистої власності. Зазначає, що за весь час шлюбного життя з позивачем, остання жодного дня не працювала, сім'я існувала за рахунок заощаджень відповідача із доходів, які були отримані ще до шлюбу з позивачем. Звертає увагу суду на те, що доказом фактичної наявності у відповідача грошових заощаджень є виписка АКБ «Базис», так до шлюбу з позивачем відповідач частину своїх заощаджень зберігав в АКБ «Базис». Вказує, що саме за рахунок власних заощаджень 10.08.2013 року придбав спірний автомобіль. Зазначає, що під час придбання спірного автомобіля не отримував відповідну згоду позивача, оскільки купував автомобіль за особисті грошові кошти. Також зазначає, що отримані кошти від продажу автомобіля були спрямовані на побутові потреби сім'ї (харчування, одяг, сплата комунальних послуг, лікування, утримання дитини тощо). Звертає увагу суду на те, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо віднесення спірного автомобілю до спільної сумісної власності подружжя. Суд надав правильну оцінку наданим стороною відповідача доказам щодо віднесення вказаного автомобіля до особистої власності. Також вказує на те, що згідно наданої відповідачем у якості доказу виписки АКБ «Базіс» від 06.02.2008 року грошові заощадження відповідача, які зберігалися на банківському рахунку склали 40833,33 грн. Зазначена виписка не містить даних про зняття коштів з банківського рахунку у період перебування у шлюбі. Отже, вказана виписка АКБ «Базіс» не є доказом на підтвердження того, що саме кошти особистих заощаджень на банківському рахунку відповідач витратив на придбання спірного автомобіля. Зазначає, що відповідач приховав свої реальні доходи, які він отримував під час шлюбу. Звертає увагу суду на те, що відповідач помилково вважає, що оскільки позивач у період перебування у шлюбі не мала самостійного заробітку, то набуте у шлюбі майно вважається таким, що придбане за особисті кошти відповідача і не може бути віднесене до спільної сумісної власності подружжя.

Також ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 де вказав, що визначати вартість спірного майна на час розгляду справи можливо лише у разі, якщо таке майно перебуває у володінні однієї із сторін спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, спірний автомобіль на час розгляду справи вже не перебував у власності відповідача і був проданий ще за два роки до виникнення спору. Крім того, зазначає, що звіт про оцінку майна, на який посилається позивач, є необ'єктивним та хибним. Вказує, що наданий позивачем у якості доказу звіт про оцінку майна від 18.08.2017 року, виконаний ТОВ «Промексперт» не може бути доказом об'єктивної вартості автомобіля, оскільки даний звіт не відповідає вимогам розділів ІУ та У Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Крім того, оцінювач безпосередньо не проводив огляд КТЗ, що суперечить вимогам Методики.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 - відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.11.2015 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено частково. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 29.08.2008 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 738 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що під час шлюбу в 2013 році був придбаний автомобіль Honda CR-V, 2005 року випуску, сірого кольору, № кузова НОМЕР_2, № двигуна НОМЕР_3. Вказаний автомобіль був зареєстрований на відповідача ОСОБА_2

З інформації, наданої директором Регіонального сервісного центру МВС у Харківській області, вбачається, що 26.06.2015 року транспортний засіб Honda CR-V, 2005 року випуску, сірого кольору, № кузова НОМЕР_2, № двигуна НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_1, зареєстрований на ОСОБА_2, було перереєстровано на ОСОБА_3 за довідкою-рахунком № ААЕ239196 від 26.06.2015 року.

Згідно довідки-рахунку № ААЕ239196 від 26.06.2015 року вартість автомобіля Honda CR-V, № кузова НОМЕР_2, склала 102300,00 грн. (а.с. 72).

Між тим, відповідно до звіту про оцінку майна, складеного суб'єктом оціночної вартості ТОВ «Промексперт», ринкова вартість автомобіля марки Honda CR-V, 2005 року випуску, сірого кольору, № кузова НОМЕР_2, № двигуна НОМЕР_3 станом 17.08.2017 складає 329 713 грн.

Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частиною четвертою статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

ОСОБА_2 звертає увагу на те, що ОСОБА_1 у період шлюбу не працювала, лише займалась домашнім господарством, тому не витрачала власних коштів на придбання майна.

Між тим, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Верховний Суд зазначив, що тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

ОСОБА_2 не наддав належних та допустимих доказів того, що автомобіль був придбаний за його особисті кошти.

ОСОБА_2 вказує, що частину своїх заощаджень він зберігав в АКБ «Базис», на підтвердження чого наддав виписку АКБ «Базис».

Між тим, із зазначеної виписки не вбачається, що грошові кошти із рахунку банку були зняті в період шлюбу та саме за них було придбано автомобіль.

ОСОБА_2 вважає вимоги ОСОБА_1 безпідставними щей тому, що вона просить стягнути компенсацію виходячи із ринкової вартості автомобіля на час вирішення справи.

Між тим такі доводи ОСОБА_1 є обгрутованими, оскільки у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв'язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на спільне майно.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Обєднаної Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018сво18.

Той факт, що продаж автомобіля відбувся без згоди ОСОБА_1, ОСОБА_2 фактично не заперечує, оскільки вважав спірне майно своєю особистою власністю.

Доводи ОСОБА_2 про те, що гроші, отримані від продажу автомобіля ним були витрачені в інтересах сім'ї, спростовуються змістом рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.11.2015 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних стосунків з 14.11.2014 року не ведуть спільне господарство та з якого вбачається, що спірний автомобіль був проданий на наступний день після того, як ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Під час розгляду справи, на підставі пояснень представника позивача було встановлено, що спірний автомобіль був проданий відповідачем без згоди позивачки. Відповідач здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах чи на її потреби, а тому, колегія суддів вважає, що визначення вартості автомобіля повинно відбуватися на підставі звіту про експертну грошову оцінку транспортного засобу на час розгляду справи.

Компенсація за Ѕ частину автомобіля марки Honda CR-V, з урахуванням звіту про оцінку майна, складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Промексперт», станом на час розгляду справи, складає 164 856,50 грн.

Дійсно, зазначений звіт складено без огляду автомобіля, однак із врахуванням року його випуску та технічних характеристик, виходячи із ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна. Враховуючи, що автомобіль вибув із володіння позивача поза її волею, вона доступу до нього не має, звіт не спростований відповідачем - колегія суддів вважає за можливе виходити із вартості автомобіля визначеної вказаним звітом про оцінку майна.

Отже, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача підлягає компенсація виходячи з ринкової вартості спірного автомобіля визначеної звітом, а не із коштів, які отримані від реалізації вказаного автомобіля відповідачем згідно довідки-рахунку № ААЕ239196 від 26.06.2015 року.

Ціна продажу була визначена ОСОБА_2 на власний розсуд, набувачем за договором став батько ОСОБА_2, отже відсутні докази того, що ціна автомобіля відповідала його ринковій вартості.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині суми стягнення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у 1648,56 грн. за подачу позову та 2472,84 грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Харківської області, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 липня 2018 року змінити в частині суми стягнення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя половину вартості автомобіля Honda CR-V в сумі 164 856, 50 грн., витрати по сплаті судового збору 1648,56 грн. за подачу позову та 2472,84 грн. за подачу апеляційної скарги.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна