У Х В А Л А

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 466/6084/13-ц

провадження № 61-32545 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.(судді-доповідача),

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є.В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач-позивач - ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад О. П., відділ у справах дітей Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Львівської області, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Шевченківський районний відділ Головного управління державної міграційної служби у Львівській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про визнання дійсним договору найму та визнання права власності на квартиру.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 вересня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 12 серпня 2013 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 вересня 2012 року задоволено, заочне рішення суду першої інстанції скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку (а. с. 119 том 1).

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності та зобов`язання здійснити реєстрацію місця проживання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 січня 2014 року, не виходячи до нарадчої кімнати, зустрічний позов прийнято до розгляду з первісним.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з уточненими позовними вимогами та просила визнати недійсним договір найму квартири від 29 листопада 1995 року; визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру в АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 27 грудня 2012 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20 липня 2013 року; витребувати із чужого незаконного володіння спірну квартиру; зобов`язати Шевченківський районний відділ ГУ Державної міграційної служби у Львівській області здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у квартирі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2015 року цивільну справу за № 466/1447/15ц за позовом ОСОБА_1 та справу за позовом ОСОБА_3 об`єднано в одне провадження з присвоєнням їм номера № 466/6084/13ц.

У лютому 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом про визнання права власності, усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, відшкодування моральної шкоди.

Питання об`єднання зазначеного позову із первісними вирішено ухвалою судового засідання від 12 лютого 2016 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 про визнання дійсним договору найму та визнання права власності на квартиру залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Витребувано квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння шляхом:

- визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу від 27 грудня 2012 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та запису про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно;

- визнання недійсним та скасування договору № 2718 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 20 липня 2013 року, та запису № 1743114 про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2 у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно;

- скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_1 .

У задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності, усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , та апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Витребувано з володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 .

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Скасовано реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 .

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2016 року в частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності, усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, відшкодування моральної шкоди залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру та реєстрації місця проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі скасовано у зв`язку з не притягненням до участі у справі належного відповідача, який приймав участь лише як третя особа, та у звязку з тим, що рішення суду про витребування майна з незаконного володіння само по собі відновлює право власності позивачки на спірне майно та є підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру за нею.

Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 та місця проживання ОСОБА_2 в цій квартирі.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2016 року у нескасованій частині (відмові у позові ОСОБА_2 про визнання права власності, усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, відшкодування моральної шкоди) та рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року в частині задоволення позову про витребування з володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1 залишено без змін.

20 вересня 2019 року від ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на адресу Верховного Суду надійшла заява про роз`яснення постанови Верховного Суду від 26 червня 2019 року, в якій заявники просили роз`яснити постанову Верховного Суду в резолютивній частині, а саме : в якій саме частині є чинним рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2016 року; в якій саме частині є чинним рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року; хто саме є власником квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_9 про роз`яснення судового рішення слід відмовити з таких підстав.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення в цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009р. зазначено, що відповідно до статті 221 ЦПК України (2001р.) слідує, що роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

За своєю правовою суттю роз`яснення судового рішення зумовлене його нечіткістю, якщо рішення є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання

Стаття 271 ЦПК України передбачає можливість роз`яснення судом ухваленого ним рішення з метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення (наприклад, можливість неоднакового тлумачення висновків суду), що перешкоджає його належному виконанню.

Також, виходячи із системного тлумачення положень статті 271 ЦПК України, механізм, визначений цією статтею, не може використовуватися, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє, наприклад, мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення, якщо таке право надане цим Кодексом.

Із врахуванням змісту Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, суд приходить до висновку, що судове рішення є зрозумілим і таким, що не припускає різного тлумачення, судом не встановлено обставин, що утруднюють виконання судового рішення, судове рішення є цілком зрозумілим та роз`ясненню не підлягає, у зв`язку з чим в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для задоволення заяви про роз`яснення судового рішення по справі №466/6084/13-ц.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 271 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року- відмовити.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик