ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8780/19 Справа № 204/8584/18 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Соборної районної у м. Дніпрі ради про визначення місця проживання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Соборної районної у м.Дніпрі ради про визначення місця проживання малолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час відносини між ними припинені. Дитина після припинення фактичних шлюбних відносин проживає разом з нею і перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надавав, у зв`язку з чим з нього стягуються аліменти у судовому порядку. Позивач зазначає, що на теперішній час між нею та батьком дитини є спір щодо визначення місця проживання дитини. Вона має об`єктивні побоювання щодо того, що відповідач свавільно і протиправно змінить місце проживання дитини. При цьому, вона має постійне місце роботи, стабільний дохід, має постійне місце проживання, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалася, на обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває, спиртними напоями чи наркотичними речовинами не зловживає, має нормальний стан здоров`я. За місцем мешкання характеризується виключно позитивно. Нею створені усі належні умови для нормального фізичного та психічного розвитку дитини. На підставі викладеного ОСОБА_2 просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею - матір`ю ОСОБА_2 , а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 19 липня 2019 року скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, питання втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Така ж позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 357/17852/15-ц від 29 травня 2019 року.

З матеріалів справи вбачається батьками малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є - ОСОБА_1 та і ОСОБА_2 (а.с.7).

Судом встановлено та сторонами визнається, що батьки дитини - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом не проживають.

Між батьками дитини виникли неприязні стосунки, в результаті чого, вони не дійшли згоди щодо порядку участі у вихованні і спілкуванні батька з дитиною.

З Рішення Виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради №302 від 21 вересня 2018 року Про визначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , способів участі у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що виконавчий комітет районної у місті ради, розглянувши заяву ОСОБА_1 , визначив батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , способи участі у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілдкуванні з ним таким чином: кожного четверга з 18.00 до 20.00 в присутності матері дитини в місцях, які відповідають вікові дитини; кожної суботи з 11.00 до 14.00 в присутності матері дитини в місцях, які відповідать вікові дитини (а.с.13, 14).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2018 року у справі №201/9777/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровськ, аліменти на утримання його малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, в розмірі 1500 грн. щомісячно, стягуючи аліменти на користь матері дитини ОСОБА_2 , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 11 вересня 2018 року. Рішення у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Позивач і відповідач працевлаштоавні, мають постійний дохід та кожний позитивно характеризуються за місцем роботи і за місцем проживання (а.с.34, 35, 61, 108, 109, 114).

Позивач ОСОБА_2 разом з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , який є дідом позивача, і який повідомив, що він проживає разом з онукою ОСОБА_2 і її малолітнім сином ОСОБА_3 і зазначив, що він не заперечує проти того, щоб вони і надалі проживали разом з ним. За вказаною адресою малолітній ОСОБА_3 зареєстрований (а.с.64-70, 92-103).

З акту обстеження житлово-побутових умов за вказаним місцем проживання матері і дитини від 07 лютого 2019 року вбачається, що їхні умови проживання хороші: для дитини є ліжко, шафа для одягу, дитячий одяг, іграшки, книги, засоби гігієни, у зв`язку з чим зроблений висновок, що матір`ю дитини створені належні умови проживання і дитина забезпечена всім необхідним (а.с.62).

Мати дитини ОСОБА_2 позитивно характеризується, психічних чи наркологічних захворювань не має, з народження доглядає за малолітнім сином, відвідує з ним школу і сімейного лікаря, виконує усі обов`язки з організації домашнього побуту тощо, спиртними напоями або наркотичними засобами не зловживає. (а.с.110).

З наданого суду висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради від 18 лютого 2019 року за № 47/05-38 вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.87, 88).

Таким чином, судом першої інстанції вірно враховано ставлення матері до дитини, яка належним чином виконує свої батьківські обов`язки, вік дитини та потребу дитини в материнській опіці, наявність облаштованого житлового приміщення для дитини, позитивну характеристику матері, її участь у вихованні і навчанні дитини, піклування про її здоров`я, наявність достатнього заробітку, що дозволяє забезпечувати дитину та обґрунтовано визначено місце проживання малолітньої дитини із матір"ю.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що визначення місця проживання дитини разом з матір" ю перешкоджатиме спілкуванню батька з дитиною є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позовних вимог ОСОБА_2 є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є необгрунтованими.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді