ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Харків

справа № 643/10449/14-ц

провадження № 22-ц/818/570/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О. ,

Учасники справи:

позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі - ОСОБА_1, який діє також в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє також в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, який діє також в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє також в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Управління служб у справах дітей при Харківській міській раді про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 20 вересня 2018 року, ухвалене суддею Довготько Т.М.,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі Товариство) звернулось до суду із вказаними позовом.

В обґрунтування позову зазначено, що 05.08.2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № МL-701/452/2008, згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 46000,00 доларів США строком до 07.08.2023року і зобов'язався своєчасно погашати суму кредиту, сплачувати відсотки за користування кредитом. Зобов'язання за Договором ОСОБА_1 не виконує, порушує графік платежів, порядок та строки сплати відсотків в зв'язку з чим станом на 12.02.2015 виникла заборгованість по тілу кредиту в сумі 38507,85 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.02.2015року складає 966514,00грн., по нарахованим та не сплаченим відсоткам - 2510,48 доларів США., що за офіційним курсом НБУ станом на 12.02.2015року складає 63010,89грн. Відповідно до п. 3.1.1. ст. 3 ч. 2 Договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань позичальник має сплатити Банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочення, розмір якої за період з 26.11.2013 по 12.05.2014 становить 4912,84 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.02.2015року складає 123308,07грн. В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 05.08.2008 року був укладений договір іпотеки № PМL-701/452/2008, відповідно до п. 1.1. якого для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 надали у іпотеку - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з п. 6.2. договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після несплати боржником будь-якої грошової суми у такому розмірі, у такій валюті та в такому порядку, як встановлено в Договорі, порушення останнім будь-якого з зобов'язань, передбачених ст. 5 договору іпотеки тощо, а за п. 6.4. іпотекодержателю належить право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26.11.2013 Банк відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за вказаними вище кредитним та іпотечним договорами.

У зв'язку із чим позивач просив, після уточнення позовних вимог (а.с 150, т. 1) стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МL-701/452/2008 від 05.08.2008року в розмірі 1 152 832,96грн.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МL-701/452/2008 від 05.08.2008року у розмірі 1 152 842,96грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі -покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором №PМL-701/452/2008 від 05.08.2008року, а саме квартири, загальною площею 45,0кв.м., житловою 30,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 29.07.2003року, реєстраційний №5-03-243113, витрати пов'язані зі збереженням та реалізацією предмета іпотеки стягнути з відповідачів; встановити початкову ціну предмета іпотеки, а саме квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві власності, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, на час продажу; з метою збереження предмета іпотеки до її реалізації, передати предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві власності в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами; виселити відповідачів зі зняттям з реєстраційного обліку, які зареєстровані та проживають у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 3654,00грн.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 20 вересня 2018 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML 701/452/2008 від 05.08.2008року в розмірі 1 152 832 (один мільйон сто п'ятдесят дві тисячі вісімсот тридцять дві) гривні 96 копійок, з яких: заборгованість по тілу кредиту в сумі 966 514,00грн., заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам в сумі - 63 010,89грн., пеня в сумі - 123 308,07грн.

В рахунок погашення боргу в розмірі 1 152 832,96грн. звернути стягнення на предмет іпотеки згідно Договору іпотеки № ML 701/452/2008 від 05.08.2008року, а саме квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., що належить ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.07.2003року, реєстраційний №5-03-243113, шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною предмета іпотеки, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час здійснення продажу, але не нижчою ніж узгоджена у договорі іпотеки від 05.08.2008року в сумі 324 800,00грн.

Відстрочено виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпеченням кредитів в іноземній валюті».

В іншій частині позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір в сумі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_1 просить рішення скасувати, позов залишити без розгляду. Посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є належним позивачем по справі. Вказує на те, що виписки, які надані на підтвердження заборгованості не є належними доказами, а розрахунок заборгованості має бути підтверджений бухгалтерськими книгами. Також вказує, що перехід права власності на квартиру до іншої особи не припиняє право користування квартирою членами родини попереднього власника жилого приміщення. Звернувши стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції порушив передбачені ч. 7 ст. 41 Конституції України положення щодо квартири, як приватної власності, завдав таким чином шкоду правам та свободам громадянину щодо розпорядження приватною власністю на розгляд власника, прав членів родини власника щодо користування квартирою, гарантії дітей, як громадян України на забезпечення нормального проживання в такій державі. В суді першої інстанції було заявлено клопотання про призначення судово-економічної експертизи для підтвердження розрахунку заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 квітня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 05 серпня 2008 року № ML 701/452/2008 в розмірі 1 152 832 грн. 96 коп. на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»). В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільні і кримінальних справи України від 30 вересня 2015 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 квітня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала мотивована тим, що суди не з'ясували, на підставі яких документів було укладено договір відступлення, чи дотримані вимоги закону при укладенні цього договору та відповідно, чи є докази переходу права вимоги до нового кредитора. Рішення судів не містять висновків щодо обґрунтованості, правильності розрахунку кредитної заборгованості, доведеності розміру заявлених грошових вимог, наявності доказів, що їх підтверджують, зокрема, за який період та у якому розмірі вона виникла та з яких складових складається, відповідно судами не з'ясовано дійсний її розмір, у тому числі на момент укладення договору відступлення прав вимоги. Також не встановлено наявність або відсутність загальних підстав для примусового стягнення на належне відповідачам майно.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.08.2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № МL-701/452/2008, згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 46000,00 доларів США строком до 07.08.2023року і зобов'язався своєчасно погашати суму кредиту, сплачувати відсотки за користування кредитом (Том 1, а.с.9-12).

Факт укладення кредитного договору на зазначених у ньому умовах сторонами не заперечується.

З метою забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором того ж дня між банком, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого останні передали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, що належить їм на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло від 29.07.2003року №5-03-243113 (Том 1, а.с.17-21).

Відповідно до належним чином завіреного договору факторингу, Додатку 1 до нього, нотаріально завіреного договору про відступлення права вимоги, Додатку до нього, 26.11.2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і ПАТ «ОТП Банк» укладений Договір факторингу, за яким Товариство прийняло право вимоги за вказаним кредитним та іпотечним договорами, укладеними з відповідачами.

Умовами договору факторингу, а саме п. 3.3, 3.4 передбачено набуття Фактором прав вимог за кредитними договорами щодо сплати основного боргу, процентів, штрафних санкцій. Відступлення прав за договорами іпотеки має бути оформлена відповідними договорами.

Згідно п. 4.1.-4.4. договору факторингу передача кредитного портфелю підтверджується передачею кредитних документів, що оформлюється відповідним актом. Акт, яким підтверджено передачу кредитних документів згідно додатку № 1 до договору факторингу від 26.11.2013 складено того ж дня.

За умовами договору про відступлення права вимоги від 26.11.2013 ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором № МL-701/452/2008 від 05.08.2008 та договором іпотеки № PМL-701/452/2008 від тієї ж дати.

На момент укладання договору про відступлення права вимоги заборгованість становила 41 018,33 доларів США, яка складалась із загальної суми боргу за кредитним договором - 38 507,85 доларів США та загальної суми процентів нарахованих на суму заборгованості - 2510,48 доларів США.

Згідно частини 1 статті 626, статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина 1 статті 638 ЦК України).

Згідно пункту 1 частини 1 та частини 3 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (стаття 513 ЦК України).

Відповідно до статей 514, 515 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Поняття факторингу та його особливості визначені главою 73 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Натомість відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

З вищенаведеного можна зробити висновок про те, що відступлення права вимоги - це одна з підстав заміни кредитора в зобов'язанні. Факторинг є фінансуванням під відступлення права грошової вимоги. У договорі факторингу фактором виступає виключно банк або інша фінансова установа.

Предмет договору факторингу також відповідає вимогам статей 1077, 1078 ЦК України, адже ним передбачено зобов'язання фактора (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») сплатити клієнту (ПАТ «ОТП Банк») грошові кошти в розмірі та порядку, зазначеному в розділі 5 цього Договору, та зобов'язання клієнта відступити за це фактору право грошової вимоги за кредитними договорами та забезпечувальними договорами, зокрема, до позивача.

Отже, набуття ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги до боржника - фізичної особи ОСОБА_1 є правомірним.

Матеріли справи містять засвідчені копії договору факторингу укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 26 листопада 2013 року із Додатком 1, договору про відступлення права вимоги укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 26 листопада 2013 року і витяг з додатку до Договору про відступлення права вимоги та акт відступлення (приймання передачі) кредитного портфелю. (т. 3, а.с. 95-108) Зазначені договори недійними не визнані.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суд першої інстанції обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Станом на 12.02.2015 виникла заборгованість по тілу кредиту в сумі 38507,85 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.02.2015року складає 966514,00грн., по нарахованим та не сплаченим відсоткам - 2510,48 доларів США., що за офіційним курсом НБУ станом на 12.02.2015року складає 63010,89грн. Відповідно до п. 3.1.1. ст. 3 ч. 2 Договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань позичальник має сплатити Банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочення, розмір якої за період з 26.11.2013 по 12.05.2014 становить 4912,84 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.02.2015року складає 123308,07грн.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання є неприпустимою.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно статті 530 ЦК України зобов'язання підлягає виконанню у встановлений договором строк.

Стаття статті 611 ЦК України передбачає правові наслідки у разі порушення зобов'язань, встановлені договором або законом, а статті 625 ЦК України - відповідальність за порушення грошового зобов'язання, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За змістом положень статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно статті 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок,належним чином завірений, скріплений печаткою юридичної особи, в якому відображені кошти, що поступали на погашення тіла кредиту та відсотків, а також пеня в межах спеціальної позовної давності відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України та копії виписок по рахунку позичальника.

Із розрахунків позивача, крім іншого, вбачається порядок нарахування заборгованості дати та суми погашення відсотків, тіла кредиту, комісії та пені, тобто зрозумілі суми надходження та їх віднесення на погашення складових заборгованості.

У постанові НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо».

Розмір заборгованості за кредитними договорами підтверджений виписками по особовим рахункам в яких міститься повна інформація про рух коштів на рахунках, відображення всіх операцій за кредитними договорами за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей за договором.

Відповідачем вказаний розрахунок не спростовано належними та допустимими доказами.

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно зі статтею 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною першою статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених у статті 12 Закону України «Про іпотеку».

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, встановивши, що боржник основне зобов'язання, забезпечене іпотекою, виконував неналежним чином, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення цієї заборгованості.

При цьому, суд обґрунтовано, у відповідності до вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зупинив виконання рішення на час дії цього Закону.

Висновок суду в цій частині відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-482цс15.

Стягнення заборгованості за кредитним договором і звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до подвійного стягнення заборгованості, оскільки право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя.

Суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне.

Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 20 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна