Ухвала

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 461/1316/15

провадження № 61-11316ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2017 року в справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи: Львівське комунальне підприємство «Княже місто», ОСОБА_5 , про зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2019 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2017 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

ОСОБА_1 в касаційній скарзі зазначено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що він не був присутнім в судовому засіданні апеляційного суду 26 грудня 2017 року, повний текст оскаржуваної постанови на його адресу не надходив, про її існування він дізнався від державного виконавця, звернувшись до суду з відповідною заявою лише 28 травня 2019 року він отримав на руки оскаржуване судове рішення.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року визнано підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2017 року за клопотанням ОСОБА_1 неповажними. Касаційну скаргу залишено без руху та надано для усунення недоліків, а саме - заявнику слід було подати до суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для його поновлення та наданням відповідних доказів, а також надати уточнену редакцію касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи, в які чітко зазначити, яке саме судове рішення він оскаржує, і встановлено строку для виправлення вказаних недоліків десять днів з дня вручення цієї ухвали, а також роз`яснено заявнику про наслідки невиконання цієї ухвали.

Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 394, заявник отримав вказану ухвалу 13 липня 2019 року.

24 липня 2019 року до Верховного Суду надійшла заява на виконання ухвали Верховного Суду від 20 червня 2019 року, в якій заявником уточнено дату оскаржуваної постанови апеляційного суду, а саме - 26 грудня 2017 року.

Також, ОСОБА_1 в заяві зазначено, що він не був присутнім в судовому засіданні апеляційного суду 26 грудня 2017 року, оскаржуване судове рішення він не отримував, а про його існування він дізнався лише від державного виконавця у серпні 2018 року. 28 серпня 2018 року він звернувся до районного суду із заявою про отримання оскаржуваної постанови апеляційного суду від 26 грудня 2017 року і отримав її на руки лише 06 вересня 2018 року.

Згідно з актом Верховного Суду від 22 липня 2019 року № 1148 касаційна скарга з додатком (6 екз.) в додатках до заяви про усунення недоліків відсутня.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

ЄСПЛ вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки ОСОБА_1 , отримавши на руки 06 вересня 2018 року оскаржувану постанову апеляційного суду від 26 грудня 2017 року, звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою лише 06 червня 2019 року, тобто через дев`ять місяців. Пояснень щодо пропуску строку на касаційне оскарження з 06 вересня 2018 року по 06 червня 2019 року ОСОБА_1 не наведено. Отже, заявником не наведено причин, які унеможливили дотримання строків, передбачених ЦПК України, та розумних пояснень щодо пропуску строку звернення з касаційною скаргою тривалістю дев`ять місяців, а також не надано жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення. Інших підстав поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження заявником не наведено.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьев проти України»).

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Оскільки наведені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення підстави для поновлення цього строку є неповажними, то у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 393, пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2017 року за клопотанням ОСОБА_1 неповажними.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2017 року в справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи: Львівське комунальне підприємство «Княже місто», ОСОБА_5 , про зобов`язання до вчинення дій.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев