Справа № 344/5712/17
Провадження № 22-ц/4808/1428/19
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Петріва Д. Б.

з участю: апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 З. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Укрнафта в особі Науково-дослідного і проектного інституту про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2019 року, ухвалене суддею Пастернак І.А.,

Короткий зміст позовних вимог та їх обгрунтування

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства Укрнафта в особі Науково-дослідного і проектного інституту, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати незаконним та скасувати:

- п.1.1 наказу №18 від 30.01.2017 року Про зміну істотних умов праці,

- наказ №68-к від 03.04.2017 року Про припинення трудового договору (контракту), - поновити її на посаді економіста,

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.04.2017 р. до дня поновлення на роботі та 25 000 гривень завданої моральної шкоди,

- стягнути витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що з 12.09.2005 року по 03.04.2017 року працювала у Публічному акціонерному товаристві «Укрнафта» Науково-дослідному і проектному інституті (далі також НДПІ ПАТ «Укрнафта»), спочатку на посаді інженера відділу техніко-економічних досліджень, а з 01.02.2007 року на посаді економіста. Посадовий оклад становив 5400 гривень, з 2005 року по 2015 рік була членом профспілкового комітету. За весь свій багаторічний стаж роботи (12 років) жодних доган чи зауважень від адміністрації не отримувала. 21.11.2016 року адміністрація підприємства ознайомила її з наказом № 210 від 21.11.2016 року «Про змінии в організаційній структурі та скорочення чисельності і штату працівників НДПІ ПАТ «Укрнафта», згідно якого з 01.02.2017 року ліквідується відділ техніко-економічних досліджень чисельністю 1 штатна одиниця та скорочується одна посада економіста, того ж дня її було попереджено про наступне вивільнення та для заміщення їй пропонувалися посади на інших підприємствах ПАТ «Укрнафта» по всій Україні, а також місця працівників, які перебувають у декретній відпустці, тобто тимчасово вакантні посади. З особистих причин, а саме, мати позивачки інвалід першої групи потребує постійного догляду, а також у неї двоє неповнолітніх дітей, чоловік учасник АТО та військовозобов`язаний, а тому не могла погодитись на таку пропозицію.

30.01.2017 року адміністрацією НДПІ було видано наказ № 18 «Про зміну істотних умов праці», згідно якого з 01.04.2017 року їй було зменшено посадовий оклад з 5410 гривень до 5100 гривень і одночасно встановлено режим неповного робочого часу 4 години в день з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу (тобто скорочено 0,5 шт.од.). 30.01.2017 року профком ППО НДПІ ПАТ «Укрнафта» відмовив адміністрації у погодженні умов даного наказу, мотивуючи свою відмову відсутністю реальних змін в організації виробництва і праці на підприємстві і як наслідок неправомірністю змін істотних умов праці. Позивачка не погодилась із даним наказом, оскільки фактично їй було запропоновано при збереженні обсягу її посадових обов`язків працювати половину робочого дня за знижену більш як на половину заробітну плату, що є несправедливим. 03.04.2017 року було видано наказ директора НДПІ ПАТ «Укрнафта» № 68-к про звільнення з посади економіста на підставі п.6 ст.36 КЗпП України. За таких умов і за відсутності згоди профспілкового органу на зміну істотних умов, і на її скорочення адміністрація не мала права і підстав змінювати її умови праці, тобто колишні умови праці могли бути збереженими для неї, а її звільнення за п.6 ст.36 КЗпП України не відповідає закону. Позивач зазначала, що на час звільнення була вагітною, а тому відповідно до статті 184 КЗпП це є ще однією перешкодою для звільнення. Неправомірні дії адміністрації щодо зміни істотних умов праці пов`язує з неможливістю звільнити її за п.1 ст.40 КЗпП України за відсутності згоди профоргану, економією коштів на виплату вихідної допомоги, передбаченої законодавством та колективним договором, а також з її активною діяльністю члена профспілкового комітету і часто принциповою позицією у відстоюванні трудових прав працівників. 83 працівники НДПІ звернулися до голови правління ПАТ «Укрнафта» із колективним листом з проханням залишити її на роботі, однак це не перешкодило звільненню. Із 04.04.2017 р. не працює. Відповідно строк, що сплив із зазначеної дати до дня поновлення на роботі є вимушеним прогулом. Середній заробіток за час вимушеного прогулу на день подання позову становить 6 633 грн., виходячи з такого розрахунку: 48643,12/6 міс./22=368,5 грн. її середньоденний заробіток. 368,5x18=6 633 грн. середній заробіток за 18 днів вимушеного прогулу (станом на 01 травня). Вказані накази № 18 та 68-к видані з прямим умислом, оскільки як роботодавець відповідач не міг не знати про відсутність підстав для зміни істотних умов праці. Вона неодноразово викликалась до директора НДПІ, де в присутності голови профкому керівництвом на неї чинився психологічний тиск з метою змусити її звільнитись з роботи. Неодноразово вказувала на порушення вимог Кодексу законів про працю України, просила перевести її на вакантну посаду інженера нафтопромислового відділу, в чому їй було відмовлено з тих підстав, що вона жінка, а в цьому відділі керівництво бачить чоловіка.

Стверджувала, що умисне порушення трудових прав глибоко вразило її та завдало моральної шкоди у вигляді душевних страждань, які вона зазнала через протиправну поведінку щодо неї, приниження честі і гідності, створення нестерпних умов праці, погіршення стану здоров`я, вимушених змін у її житті та неможливості професійно реалізувати себе. Маючи складну ситуацію в особистому житті, залишилась без заробітку і перебуває в складному матеріальному становищі, що спричинило пов`язані з цим негативні зміни в її житті. Розмір моральної шкоди оцінює в 25 тисяч гривень, оскільки право на працю є конституційним правом, яке охороняється Конституцією України, законами, а також Конвенцією із захисту прав людини і основоположних свобод і такий розмір відшкодування є адекватним серйозності порушення закону, стражданням, статусу роботодавця та з превентивних міркувань, оскільки стримає відповідача від майбутніх аналогічних порушень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зміна істотних умов праці та звільнення позивачки відбулося правомірно у відповідності до норм чинного законодавства, а тому позовні вимоги про визнання незаконним та скасування п.1.1 наказу №18 від 30.01.2017 року Про зміну істотних умов праці та наказу №68-к від 03.04.2017 року Про припинення трудового договору (контракту) є безпідставними.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про поновлення на посаді, стягнення оплати за вимушений прогул, є похідними від первісних позовних вимог, тому відмовив у їх задоволенні.

Суд відмовив у задоволенні вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди, як безпідставної, оскільки зі сторони відповідача жодних порушень трудового законодавства не відбулося та моральної шкоди діями відповідача не завдано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , зазначає, що при ухваленні рішення суд порушив норми матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що фактичною підставою для її звільнення згідно п.6 ст.36 КЗпП України стали такі зміни в організації виробництва і праці, які призвели не до зміни її трудової функції при збереженні посади, а до ліквідації трудової функції у зв`язку із виведенням її посади із штатного розпису, тобто звільнення за п.6 ст.36 КЗпП України є незаконним. Цей факт, на думку апелянта, підтверджується наказом №210 «Про зміни в організаційній структурі та скорочення чисельності і штату працівників НДПІ ПАТ «Укрнафта» та наказом «Про внесення змін в штатний розпис НДПІ» №80 від 03.04.2017 року. Зі змісту вказаних наказів вбачається, що було проведено скорочення штату НДПІ, в тому числі її посади, шляхом введення змін в умови праці. Розірвання трудового договору з працівником, посада якого скорочена, повинно вирішуватись не в порядку, передбаченому п.6 ст.36 КЗпП України, а згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Стверджує, що зміна істотних умов праці допускається за наявності лише таких змін в організації виробництва і праці, які передбачають продовження роботи за тією ж посадою при зміненій трудовій функції, а скорочення посади в ході оптимізації організаційної структури такої можливості не передбачає.

ОСОБА_1 не погоджується із висновком суду щодо законності її звільнення у період вагітності, що суперечить ст.184 КЗпП України.

Апелянт зазначає, що через незаконність звільнення є підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розмір якого на день подання апеляційної скарги становить 199 тисяч гривень.

Також стверджує, що незаконним звільненням їй було завдано моральної шкоди у вигляді душевних страждань через протиправну поведінку до неї, розмірі якої оцінює у 25 тисяч гривень.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Відзив мотивовано тим, що відповідачем не погіршено умови, встановлені законодавством та колективним договором та не порушено законодавства стосовно змін істотних умов праці, оскільки встановлений посадовий оклад в розмірі 5100 гривень був вищим від мінімальної граничної межі, встановленої колективним договором. Судом першої інстанції вірно зазначено, що наказ №18 від 30.01.2019 року являється правовим документом про зміну істотних умов праці для працівників відділів НДПІ, що передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але в нових умовах, і зумовлений цей наказ змінами в організації виробництва і праці. Введення посади позивача до тимчасового штатного розпису не призвело до звуження її трудових прав. Позивач не повідомляла адміністрацію про свою вагітність та звільнення за п.6 ст.36 КЗпП України не може кваліфікуватись як звільнення з ініціативи роботодавця, тому ст.184 КЗпП України на спірні правовідносини не поширюється. Доводи в апеляційній скарзі про те, що на неї у кабінеті директора чинився тиск з метою звільнитись з роботи не відповідають дійсності і цю обставину голова первинної профспілкової організації ОСОБА_4 підтвердив у своїх свідченнях.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала у ПАТ Укрнафта НДПІ з 12.09.2005 року по 03.04.2017 року на посаді інженера відділу техніко-економічних досліджень, а з 01.02.2007 року на посаді економіста (а.с. 6, т.1).

Наказом директора НДПІ ПАТ «Укрнафта» № 157 від 04.10.2016 року з метою підвищення операційної ефективності НДПІ ПАТ Укрнафта та вдосконалення його організаційної структури, відповідно до п. 1.7. було створено підрозділ Економічну службу чисельністю 8 штатних одиниць (а.с.140, т.1).

Підставою для обрання кандидатур на укомплектування економічної служби стали доповідна записка начальника відділу техніко-економічних досліджень ОСОБА_5 та заяви працівників. Чотири працівники із семи відділу техніко-економічних досліджень переведено до економічної служби, а саме, начальника служби Бабій Т.А., провідних економістів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , інженера 2 категорії ОСОБА_8 (а.с.166, т.1).

Працівники: інженер 1 кат. ОСОБА_9 та інженер ОСОБА_10 за власним бажанням переведено на інші посади в НДПІ на умовах строкового трудового договору. Позивачка ОСОБА_1 займала посаду економіста відділу техніко-економічних досліджень і залишилась на цій посаді. Дані обставини визнаються сторонами, а тому доказуванню не підлягають.

Згідно наказу №210 від 21.11.2016 року директора НДПІ ПАТ «Укрнафта» «Про зміни в організаційній структурі та скорочення чисельності і штату працівників НДПІ ПАТ Укрнафта» наказано з 01.02.2017 року внести наступні зміни в штатний розпис НДПІ: зокрема, ліквідувати відділ техніко-економічних досліджень чисельністю 1 шт.од. та скоротити посаду економіста (посаду, яку займала позивач), пп.1.2. п.1(а.с.8, т.1), крім того, наказано ліквідувати відділ інженерних вишукувань чисельністю 1 шт.од. та скоротити посаду, механо-транспортний відділ чисельністю 4 шт.од. та скоротити посади, утворити тимчасову комісію з вивчення переважного права на залишення на роботі серед працівників, посади яких підлягають скороченню; начальнику відділу кадрів наказано: підготувати та надати на затвердження нову організаційну структуру та новий штатний розпис, провести попередження працівників про наступне вивільнення та ін.

Працівники, посади яких підлягали скороченню, були повідомлені за 2 місяці до запланованих вивільнень в тому числі і позивачка (а.с.65, т.1).

Впродовж всього терміну попередження позивачці тричі пропонувались вакантні посади в межах ПАТ «Укрнафта», однак позивачка жодного разу не виявила бажання зайняти жодну із запропонованих посад, що підтверджується пропозицією зайняти посаду в ПАТ Укрнафта від 21.11.2016 року, 20.12.2016 року, 03.01.2017 року(а.с.65-96, т.1). Факт відмови від пропозицій позивачка пояснила тим, що на її утриманні перебувала хвора мати, двоє неповнолітніх дітей, чоловік учасник АТО та військовозобовязаний (а.с.28, т.1).

06.01.2017 року №17-02 ППО голова ППО НДПІ ОСОБА_4 звернувся з листом до голови Правління ПАТ Укрнафта Роллінсу ОСОБА_11 та директора НДПІ ПАТ Укрнафта Тарабаринова П.В. про розгляд пропозиції щодо поступового створення постійних робочих місць для працівників НДПІ, посади яких підпали під скорочення і у зв`язку з чим змушені були перейти на наявні тимчасові посади працівників НДПІ, які перебувають у відпустках для догляду за дитиною (декретні місця) або будуть знаходитися у стані простою. На 06.01.2016 року в НДПІ 15 інженерно-технічних працівників, які працюють по строкових договорах, а також 4 працівника, які можуть бути переведені у простій (1 економіст та 3 водія). Підстава: звернення працівників (а.с.23-25, т.1).

30.12.2016 року №01.1-28/3395 в.о.директора інституту Т.Р. Бойчук звернувся з поданням до голови ППО НДПІ ПАТ Укрнафта ОСОБА_4 для надання згоди на звільнення чотирьох працівників інституту, згідно п.1 ст.40 КЗпП України: зокрема ОСОБА_1 економіста відділу техніко-економічних досліджень. Працівникам були запропоновані для переведення інші посади, наявні в ПАТ Укрнафта. Станом на дату подання жоден з працівників не надав згоди перейти на іншу роботу(а.с.97, т.1).

Листом ППО НДПІ ПАТ Укрнафта за підписом голови профкому В.Т. Боднарук від 10.01.2017 року було повідомлено директора НДПІ ПАТ Укрнафта Тарабаринова П.В., що за розглядом подання адміністрації НДПІ від 30.12.2016 року №01.1-28/3395 про розірвання трудових договорів з працівниками НДПІ ПАТ Укрнафта, зокрема, ОСОБА_1 за ініціативою адміністрації за п.1 ст.40 КЗпП(скорочення чисельності або штату) профкомом відмовлено у дачі згоди на звільнення за п.1 ст.40 КЗпП працівника, зокрема ОСОБА_1 (а.с.98, т.1 на звороті витяг з протоколу ППО).

Листом від 19.01.2017 року №01.07-25/0119 в.о. директора інституту Т.Р. Бойчук звернувся до голови ППО НДПІ ПАТ Укрнафта ОСОБА_4 для погодження змін істотних умов праці працівникам механо-транспортного відділу та відділу техніко-економічних досліджень з 01.04.2017 року (а.с.99, т.1).

Листом від 30.01.2017 року № 17-09/ППО, ППО НДПІ ПАТ Укрнафта за підписом голови профкому В.Т. Боднарука було надано відмову, яка містить приписи щодо відсутності в НДПІ змін в організації виробництва і праці, проте, наказ № 210 про запровадження таких змін з метою оптимізації організаційної структури та раціоналізації робочих місць був погоджений головою ППО (а.с.100, т.1).

В процесі реалізації змін в організації виробництва і праці, визначених наказом № 210, враховуючи відмову профспілки щодо надання згоди на звільнення працівників, роботодавець продовжуючи трудові відносини з працівниками та користуючись наданим йому правом, для досягнення мети щодо раціоналізації робочих місць, 30.01.2017 року видав наказ №18 «Про зміну істотних умов праці». Даним наказом п.1.1. Економісту відділу техніко-економічних досліджень ОСОБА_1 встановлено посадовий оклад у розмірі 5 100 грн., режим неповного робочого часу 4 години в день з понеділка по п`ятницю з 8 до 12 години з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу. З даним наказом позивачка ознайомлена про що свідчить її підпис. Та відповідно до листа погодження до наказу від 30.01.2017 року №18 Про зміну істотних умов праці за поданням начальника служби кадрів Хома З.Д. Даний наказ був погоджений усім керівним складом. Голова ППО НДПІ Боднарук В.Т. зазначив, що із вказаним наказом ознайомлений, не погоджує, обгрунтування непогодження вказано у листі №17-09 ППО від 30.01.2017 року (а.с.13-15, т.1).

Про зміну істотних умов праці позивачка була письмово повідомлена 30.01.2017 року листом №01.7-25/0186, їй було відомо, що встановлення неповного робочого часу зумовлене виробничою необхідністю, змінами в організаційній структурі, що передбачає виконання меншого кола обов`язків (а.с.103, т.1).

30.01.2017 року було винесено наказ №21 Про тимчасовий штатний розпис, відповідно до якого було зобов`язано начальника служби кадрів підготувати тимчасовий штатний розпис керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робітників НДПІ загальною чисельністю 4 шт. од.(сюди увійшла посада позивачки), введення в дію з 01.02.2017 року (а.с.141, 142, т.1).

Наказом № 18 Про зміну істотних умов праці від 30.01.2017 року позивачці встановлений посадовий оклад, не порушуючи при цьому норми ч.4 ст.97 КЗпП України, якою передбачено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Крім того, адміністрацією НДПІ 31.03.2017 року, 03.04.2017 року було надіслано позивачці листи з проханням надати у письмовій формі своє рішення про згоду на зміну істотних умов праці або відмову від продовження роботи в звязку із зміною істотних умов праці. Проте, як вбачається з матеріалів справи позивачка зазначила, що не згідна згідно з порушенням КЗпП України та відмовою від переведення на вакансію інженера нафтопромислового комплексу(а.с.105, т.1). Про що були складені відповідні акти у присутності позивачки та затверджений керівним складом НДПІ в тому числі і головою ППО НДПІ ПАТ Укрнафта В ОСОБА_12 (а.с.104, 106, т.1). Тобто позивач підтвердила письмово свою відмову працювати при змінених умовах праці.

Відповідно до копії Наказу № 80 від 03.04.2017 року Про внесення змін в штатний розпис НДПІ, посада економіста відділу техніко-економічних досліджень була виведена з тимчасового штатного розпису(а.с.143, т.1). Наказ № 80 від 03.04.2017 року видано в результаті відмови позивачки від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, оскільки пунктом 2 наказу передбачено його введення в дію з наступного дня після звільнення ОСОБА_1 з роботи 04.04.2017 року.

03.04.2017 року Наказом ПАТ Укрнафта НДПІ №68-к про припинення трудового договору(контракту) ОСОБА_1 , економіста структурного підрозділу: відділу техно-економічних досліджень, було звільнено у звязку із відмовою працівника від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, згідно п.6 ст. 36 КЗпП України. Підстави звільнення: 1. Наказ НДПІ від 30.01.2017 року №18 Про зміну істотних умов праці. 2. Попередження про наступну зміну істотних умов праці від 30.01.2017 року, незгода працівника. Позивачка була повідомлена про винесення даного наказу, де зазначила, що не згідна згідно з порушенням КЗпП та відмовою переведення на вакансію інженера нафтопромислового відділу, 03.04.2017 року(а.с.21, т.1).

Відповідно до довідки від 03.04.2017 року №01.1-17/81 з ОСОБА_1 було проведено повний розрахунок.

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши апелянта та її представника, які доводи апеляційної скарги підтримали, представника відповідача, яка вимоги скарги заперечив, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною третьою статті 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

Таким чином, прийняття рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. Такою є позиція Верховного Суду, постанові Верховного Суду від 28.03.2019 року у справі №755/3495/16-ц.

З огляду на викладене, видання наказу №210 від 21.11.2016 року директора НДПІ ПАТ «Укрнафта» «Про зміни в організаційній структурі та скорочення чисельності і штату працівників НДПІ ПАТ Укрнафта» є правом відповідача, і згідно вказаного наказу у відповідача було вирішено ліквідувати відділ техніко-економічних досліджень чисельністю 1 шт.од. та скоротити посаду економіста (посаду, яку займала позивачка)(а.с.8, т.1).

Судом із матеріалів справи встановлено, що адміністрацією НДПІ завчасно 05.10.2016 року № 03-12/2575, №03-12/2574, №03-12/2573 та 25.10.2016 року №158/05 було повідомлено голів профспілки, ОПК, ППО про заплановані заходи(а.с. 52-57, т.1). Голова ППО ОСОБА_13 отримав повідомлення про скорочення посад та можливість вивільнення працівників за п. 1 ст.40 КЗпП України починаючи з 06.01.2017 року. Та надав відповідь зазначивши, що в залежності від фактичної частини працівників, які підпадають під реальне вивільнення у загальній чисельності, залежить порядок і порядок отримання згоди профкому на розірвання трудового договору за п.1 ст.40 КЗпП України. Якщо вона перевищує 5% від чисельності колективу крім згоди профкому НДПІ слід також отримати згоду у вищестоящих органах профспілки(пп.2.1.-2.4 Галузевої угоди та п.2.1.8. Колективного договору) (а.с.58, т.1). Голова ППО ОСОБА_4 погоджував наказ №210 «Про зміни в організаційній структурі та скорочення чисельності і штату працівників НДПІ ПАТ «Укрнафта» від 21.11.2016 року(а.с.61,62, т.1) та наказ №130-к від 21.11.2016 року Про скорочення чисельності штатупрацівників НДПІ ПАТ Укрнафта (а.с.63, 64, т.1).

Проводились спільні консультації адміністрації і ППО про заходи щодо запобігання звільненням, що підтверджується копією протоколу від 21.11.2016 року. Відповідно до якого було встановлено, що загальна чисельність працюючих НДПІ на день засідання 404 чол. Кількість посад, що підлягають скороченню в процентному співвідношенні до облікової чисельності складає 1,73% в порівнянні із запланованими -11%. Голова ППО ОСОБА_4 повідомив, що присутні члени профкому НДПІ приймають до уваги надану адміністрацією інституту інформацію про проведені заходи щодо помякшення несприятливих наслідків звільнення та зведення їх кількості до мінімуму в роботі з працівниками НДПІ. Вивільнення працівників, що підлягають скороченню необхідно провести з дотриманням норм чинного законодавства та Положення Колективного договору ПАТ Укрнафта(а.с.59, т.1) та копією протоколу засідання комісії з вивчення переважного права на залишення на роботі серед працівників посади яких підлягають скороченню, створеної наказом НДПІ №210 від 21.11.2016 року (а.с.60).

Дані обставини в судовому засіданні були підтверджені свідком головою ППО ОСОБА_4 .

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці. Такі обставини підтвердила також у засіданні апеляційного суду і позивач.

У зв`язку із відсутністю згоди профкому на вивільнення позивачки, з метою довершення права підприємства, передбаченого ст.64 Господарського кодексу України на самостійне визначення організаційної структури, чисельності і штатного розпису та не допущення порушення норм чинного трудового законодавства відділ техніко-економічних досліджень та механо-транспортний відділ введено до тимчасового штатного розпису НДПІ ПАТ «Укрнафта» з 01.02.2017 року, що не заборонено законом та є реалізацією відповідачем права, передбаченого 64, 65 ГК України.

Відповідно до ч.3,4 ст.32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Відповідно до п.6. ст.36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору, зокрема, є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Суд першої інстанції вірно встановив, що оскаржений наказ № 18 від 30.01.2017 року являється правовим документом про зміну істотних умов праці для працівників зазначених у ньому відділів НДПІ, зумовлений змінами в організації виробництва і праці, що передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але в нових умовах. Згідно вказаного наказу розмір заробітної плати, зазначений для позивачки, не порушує умови, встановлені законодавством та колективним договором, оскільки визначений з дотриманням гарантій мінімальної заробітної плати та Схеми коефіцієнтів співвідношень посадових окладів. Крім того, позивачці було відомо, що встановлення неповного робочого часу змовлене виробничою необхідністю, змінами в організаційній структурі та передбачає виконання меншого кола обов`язків. Таким чином зміна істотних умов праці ОСОБА_1 стала можливою тільки за наявності змін в організації виробництва і праці, які були введені наказами №210 від 21.11.2016 року «Про зміни в організаційній структурі та скорочення чисельності і штату працівників НДПІ ПАТ «Укрнафта» та №130-к від 21.11.2016 р. «Про скорочення числельності і штату працівників НДПІ ПАТ «Укрнафта», і які не були оскаржені і вступили законну силу.

Про зміну істотних умов праці, а саме: режиму роботи та умов оплати праці позивачка була повідомлена письмово не пізніше, ніж за два місяці 31.01.2017 р., що відповідає ч.3 ст.32 КЗпП України.

Адміністрацією НДПІ 31.03.2017 року, 03.04.2017 року позивачу було надіслано листи з проханням надати у письмовій формі своє рішення про згоду на зміну істотних умов праці або відмову від продовження роботи в звязку із зміною істотних умов праці. Проте, як вбачається з матеріалів справи позивачка зазначила, що не згідна згідно з порушенням КЗпП України та відмовою від переведення на вакансію інженера нафтопромислового комплексу(а.с.105, т.1). Тобто позивач підтвердила письмово свою відмову працювати при змінених умовах праці. Про зазначену пропозицію з сторони адміністрації та незгоду із новими умовами праці позивач підтверджувала протягом усього часу розгляду справи.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що підставою для її звільнення згідно п.6 ст.36 КЗпП України стали такі зміни в організації виробництва і праці, які призвели не до зміни її трудової функції при збереженні посади, а до ліквідації трудової функції у зв`язку із виведенням її посади із штатного розпису, тобто звільнення за п.6 ст.36 КЗпП України є незаконним, оскільки її посада була скорочена, тому звільнення повинно вирішуватись не в порядку, передбаченому п.6 ст.36 КЗпП України, а згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

З такими доводами суд апеляційної інстанції не погоджується. Так, після відмови профспілки дати згоду на звільнення позивачки за п.1 ст.40 КЗпП України, посаду економіста з 01.02.2017 р. введено у тимчасовий штатний розпис, однак фактично цю посаду скорочено не було. Як встановлено судом, відповідач відмовився від звільнення позивачки за п.1 ст.40 КЗпП України. Позивачка продовжувала виконувати свою попередню роботу, отримувала заробітну плату, премію та користувалась всіма правами працівників НДПІ ПАТ «Укрнафта». Тобто введення посади позивачки до тимчасового штатного розпису не призвело до звуження її трудових прав. Тому доводи позивачки про можливі підстави звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України є безпідставними.

Матеріалами справи доведено, що посада економіста, яку займала позивач не була фактично ліквідована чи виключена із штатного розпису, а трудовий спір пов`язаний саме у зв`язку із змінами істотних умов праці.

Під час розгляду даної справи на підставі поданих відповідачем доказів підтверджено що зміна умов праці позивача мала місце у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме оптимізацією організаційної структури Науково-дослідного і проектного інституту ПАТ «Укрнафта», ліквідацією механо-транспортного відділу та відділу техніко-економічних досліджень, у якому і працювала позивач економістом. Ліквідація зазначених роботодавцем відділів підтверджується також організаційною структурою проектного інституту, затвердженою в.о. голови Правління ПАТ «Укрнафта» (а.с.165, т.1). Зазначене підтверджує відповідність наказу відповідача від 30.01.2017 року №18 «Про зміну істотних умов праці позивача» нормам трудового законодавства та об`єктивно-необхідними діями, обумовленими управлінською діяльністю та організацією виробництва.

Право роботодавця на зміну істотних умов праці у зв`язку із змінами в організації виробництва підтверджено правовим виисновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 р. N 520/6577/17-ц.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи позивача, що при її звільненні адмінстрація установи мала можливість і зобов`язана була надати їй вакантну посаду нафтопромислового відділу. Відповідно до посадової інструкції інженера нафтопромислового відділу (а.с.134, т.1) до зазначеної посади передбачено повна вища освіта відповідного напрямку. Позивач у засіданні апеляційного суду зазначила, що має спеціальність тільки економіста, тому суд першої інстанції правильно вважав, що цю посаду міг займати тільки працівник з відповідним напрямком підготовки і зазначена посада не відповідала кваліфікації ОСОБА_1 .

Що стосується доводів, викладених в апеляційній скарзі про незаконність звільнення позивачки в період вагітності, що суперечить ст.184 КЗпП України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗПП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років до шести років (частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Тобто, положення ст.184 КЗпП України застосовуються у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Однак, підставою звільнення ОСОБА_1 згідно з наказом про її звільнення є припинення трудового договору у зв`язку із відмовою працівника від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці згідно із положеннями п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Тому відповідач не був зобов`язаний при такому припиненні договору застосовувати положення ст.184 КЗпП України.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що згідно наданого заключення ЛКК 3 міського клінічного пологового будинку від 24.04.2017 року, виданого ОСОБА_1 встановлено діагноз: вагітність 6-7 тижнів (а.с.29, т.1). Проте, як було встановлено в судовому засіданні та не заперечується самою позивачкою на момент звільнення 03.04.2017 року ОСОБА_1 жодним чином не повідомляла адміністрацію НДПІ про те, що вона вагітна, та відповідно не надавала будь-яких підтверджуючих документів.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що звільнення позивачки відбулося правомірно у відповідності до норм чинного законодавства, а тому позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу №68-к від 03.04.2017 року Про припинення трудового договору (контракту) не підлягає до задоволення.

Тому суд вірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди, які є похідними від первісних позовних вимог. Також суд вірно відмовив у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, як безпідставної, оскільки зі сторони відповідача жодних порушень трудового законодавства не відбулося та моральної шкоди позивачці не завдано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2019 року.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

М.Д. Горейко