Ухвала

12 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 753/20829/18

провадження № 61-21695ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 97 706,00 грн.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Малівської Н. І. у виконавчому провадженні № 50862412 з виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва про стягнення аліментів.

Зазначав, що внаслідок протиправних дій старшого державного виконавця Малівської Н. І. у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, зокрема, здійснення невірного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, він зазнав значних душевних страждань і його звичайний ритм життя змінився. Позивач був змушений протягом тривалого часу стояти у чергах у виконавчій службі, звертатися до суду, витрачати свій час, у зв`язку з чим стан його здоров`я та самопочуття погіршились, він звертався до лікарні. Крім того, така ситуація негативно позначилась на психічному стані позивача, змусивши сильно нервувати і переживати.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивачем не надано суду доказів наявності сукупних та пов`язаних ряду обставин, серед яких понесення ним страждань та, як наслідок, понесення втрат немайнового характеру - моральних чи фізичних страждань, заподіяних незаконними діями державного виконавця Малівської Н. І., а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями державного виконавця та вини її в заподіянні такої шкоди.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верхового Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У відповідності до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Предметом позову у даній справі є відшкодування моральної шкоди.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 97 706,00 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн х 100 = 192 100,00 грн), а тому зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

При цьому касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_1 на те, що дана справа розглядалася в суді першої інстанції протягом 11 місяців, тому вона не може бути віднесена до малозначних (простих), є безпідставними та такими, що не спростовують визначення цієї справи як малозначної.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

У відповідності до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 19, статтею 260, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Кузнєцов