ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» грудня 2019 року

м. Харків

справа № 636/3616/19-ц

провадження № 22ц/818/5353/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря Колосовської А.Р.

учасники справи:

заявник приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю.В.,

заінтересовані особи фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , представник заінтересованої особи ОСОБА_2 Р.В., Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 02 вересня 2019 року в складі судді Оболєнської С.А.

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович звернувся до суду з поданням, заінтересовані особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» про примусове проникнення до житла боржника.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. перебуває виконавче провадження №55730901 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 21 грудня 2017 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» суми заборгованості з урахуванням витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця в розмірі 1 020 614,18 грн.

Вказав, що постанову про відкриття виконавчого провадження направлено сторонам рекомендованим листом, однак боржником протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження не надано декларацію про доходи та майно.

Зазначив, що в ході примусового виконання встановлено, що боржник не перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України. Відомості щодо його роботи за трудовим чи цивільно-правовим договором відсутні, транспортні засоби за ним не зареєстровані, на грошові кошти на його банківських рахунках накладено арешт.

Вказав, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржник є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначив, що 23 серпня 2019 року здійснив виїзд за адресою проживання боржника, але боржник не надав йому доступу до земельної ділянки та розташованого на ній житлового приміщення для проведення виконавчих дій, що є перешкодою для примусового виконання наказу господарського суду, про що складено відповідний акт.

Вказав, що зазначені обставини унеможливлюють вчинення виконавчих дій, що з урахуванням суми боргу та ухилення боржника від виконання рішення, є підставою для вирішення питання щодо надання судом дозволу на примусове проникнення до земельної ділянки та будинку боржника.

Просив надати дозвіл для примусового проникнення приватного виконавця до земельної ділянки, кадастровий номер :19:001:0007, та розташованого на ній житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 для проведення виконавчих дій з опису та арешту майна, належного боржнику, для примусового виконання наказу №922/3302/16, виданого 21 грудня 2017 року Господарським судом Харківської області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» 29 000,02 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 15 вересня 2017 року становить 743 290,29 грн - заборгованості за кредитом, 1546,17 доларів США - процентів, що в гривневому еквіваленті станом на 15 вересня 2017 року складає 39 629,39 грн, 35 690,21 грн - процентів за неправомірне користування кредитом, 79 023,49 грн - пені та 13 629,27 грн - витрат зі сплати судового збору.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 02 вересня 2019 року подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. про примусове проникнення до житла боржника задоволено; надано дозвіл для примусового проникнення приватного виконавця до земельної ділянки, кадастровий номер :19:001:0007, та розташованого на ній житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 для проведення виконавчих дій з опису та арешту майна, належного боржнику, для примусового виконання наказу №922/3302/16, виданого 21 грудня 2017 року Господарським судом Харківської області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» 29 000,02 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 15 вересня 2017 року становить 743 290,29 грн - заборгованості за кредитом, 1546,17 доларів США - процентів, що в гривневому еквіваленті станом на 15 вересня 2017 року складає 39 629,39 грн, 35 690,21 грн. - процентів за неправомірне користування кредитом, 79 023,49 грн - пені та 13 629,27 грн - витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з ухвалою суду фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не звернув увагу на те, що приватним виконавцем взагалі не повідомлено боржника про наявність виконавчого провадження; що стягнення на нерухоме майно звертається лише у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей; що не надано доказів здійснення виїзду за місцем проживання та того, що він не допустив приватного виконавця для проведення виконавчих дій.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу суду скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що боржник обізнаний про відкриття виконавчого провадження, однак не надає доступу до будинку та земельної ділянки, які належать йому на праві власності, що порушує права стягувача у виконавчому провадженні, призводить до тривалого невиконання виконавчого документа, недотримання строків виконання та вимог законодавства щодо обов`язковості судових рішень, тому наявні підстави для надання приватному виконавцю дозволу на примусове проникнення до житла боржника.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. перебуває виконавче провадження №55730901 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 21 грудня 2017 року №922/3302/16 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» 29 000,02 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 15 вересня 2017 року складає 743 290,29 грн - заборгованості за кредитом, 1546,17 доларів США - процентів, що в гривневому еквіваленті станом на 15 вересня 2017 року - 39 629,39 грн, 35 690,21 грн - процентів за неправомірне користування кредитом, 79 023,49 грн - пені та 13 629,27 грн - витрат зі сплати судового збору (а. с. 3).

Постановою приватного виконавця від 06 лютого 2018 року відкрито виконавче провадження; зобов`язано боржника протягом 5 робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження подати декларацію про доходи та майно; попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей; стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 91 126,26 грн (а. с. 4).

Копія зазначеної постанови направлена на адресу боржника, на підтвердження чого приватним виконавцем надано копію чеку (а. с. 5). Доказів того, що копію постанови боржник отримав матеріали справи не містять і до суду апеляційної інстанції їх не надано.

Навпаки, в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_1 копію постанови про відкриття виконавчого провадження не отримував і взагалі будь яких документів щодо примусового виконання судового наказу йому не надсилалось.

Постановою приватного виконавця від 21 лютого 2018 року накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на рахунках у Акціонерному товаристві «Альфа-Банк», Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк», Акціонерному товаристві «ПроКредит Банк» у гривні та доларах США та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 1 020 614,18 грн (а. с. 12).

З відповідей № та № від 03 квітня 2019 року вбачається, що у Пенсійному фонді України відомості щодо ОСОБА_1 як про особу, яка працює за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, та про отримання пенсії відсутні (а. с. 10).

Інформація щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого податку щодо ОСОБА_1 відсутня, що підтверджується відповіддю № від 05 квітня 2019 року (а. с. 11).

З відповіді № від 04 квітня 2019 року на запит до Державної фіскальної служби України про номери рахунків ОСОБА_1 вбачається, що він має відкриті рахунки у Акціонерному товаристві «Альфа-Банк», Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк», Акціонерному товаристві «ПроКредит Банк» у гривні та доларах США (а. с. 11, зворот).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки з кадастровим номером :19:001:0007, площею 0,0618 га, для його обслуговування, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договорів купівлі-продажу від 29 січня 2019 року, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шефель Д.С., за №№ 150 та 153 (а. с. 6-9).

Крім того, він є власником нежитлового приміщення на цокольному поверсі у будинку АДРЕСА_2 , будівлі дитячої бібліотеки (у стадії руйнування) за цією ж адресою та будівлі в стадії руйнування за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 6-9).

Із акту від 23 серпня 2019 року вбачається, що боржник не надав приватному виконавцю допуск для проведення виконавчих дій до земельної ділянки з кадастровим номером :19:001:0007, та розташованого на ній житлового приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 13).

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 повідомив, що дійсно цей будинок та земельна ділянка, яка розташована за цією адресою, належить ОСОБА_1 на праві власності. Проте, в цьому будинку ОСОБА_1 не проживає. В ньому за договором найму проживає жінка з дітьми, яка не працює, знаходиться весь час вдома і при появі сторонньої особи на території домоволодіння повідомила б ОСОБА_1 про це. ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_4 , про що достеменно відомо приватному виконавцю, оскільки цю адресу він зазначив в поданні. Однак, ані на адресу його проживання, ані на адресу, де розташований його будинок та земельна ділянка, будь яка кореспонденція від приватного виконавця не надходила.

За змістом частини 1 статті 52 ЦК України та частини 2 статті 128 ГК України фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Права і обов`язки виконавця визначені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини 1 цієї статті виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 4, 13 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Частиною 1 статті 439 ЦПК України встановлено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку про законодавче збалансування прав як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.

При цьому, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Судове рішення про надання дозволу на проникнення до житла чи іншого володіння боржника має бути вмотивованим, тобто суду мають бути надані переконливі докази того, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до майна, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання виконавця про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Задовольняючи подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. суд першої інстанції виходив з того, що боржник рішення господарського суду про стягнення заборгованості не виконує, такі його дії призводять до тривалого невиконання виконавчого документа, порушення прав стягувача, та матеріалами справи підтверджено відсутність у приватного виконавця можливості вчиняти виконавчі дії, у зв`язку із чим необхідно надати йому дозвіл на примусове проникнення до нерухомого майна боржника.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що боржник - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 умисно ухиляється від виконання судового рішення, та що йому взагалі відомо про відкриття виконавчого провадження.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 підтвердив, що ОСОБА_1 взагалі невідомо про наявність виконавчого провадження.

Згідно вимог частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що перед тим, як застосовувати заходи і способи примусу, виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника, та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови.

Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 травня 2018 року, справа № 916/1605/15-г.

Під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами відомостей, які мають бути їм повідомлені. Отже, за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Таким чином, належним доказом підтвердження надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження є квитанція про відправлення та повідомлення про вручення рекомендованого листа.

З подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 06 лютого 2018 року направлена на адресу боржника рекомендованим листом.

Однак, копія поштового чека, надана на підтвердження цього, є нечитабельною, та з неї неможливо встановити дату та адресата, якому направлено листа, на яку адресу направлено листа та немає опису направленої кореспонденції.

Крім того, до суду не надано повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, яким би підтверджувалось отримання боржником зазначеної постанови приватного виконавця.

Також, пунктом 14 частини 3 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право виконавця викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Проте, матеріали справи не містять доказів направлення боржнику вимоги про явку до приватного виконавця, та, відповідно, невиконання ним обов`язку, передбаченого пунктом 5 частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого боржник зобов`язаний своєчасно з`являтися на вимогу виконавця.

Єдиний акт приватного виконавця від 23 серпня 2019 року про те, що нібито боржник не надав йому допуск для проведення виконавчих дій до земельної ділянки та розташованого на ній житлового приміщення, складений без участі боржника, не є належним доказом умисного вчинення боржником перешкод у здійсненні відповідних виконавчих дій.

За таких умов доводи приватного виконавця щодо ухилення боржника від добровільного виконання рішення суду, є необґрунтованими, не підтверджуються належними та достатніми доказами.

Крім того, з поданих до суду матеріалів не вбачається, що приватним виконавцем вжито всі заходи в рамках цього виконавчого провадження, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження» щодо встановлення відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна для виконання наказу суду.

Зокрема, приватним виконавцем виявлено відкриті на ім`я боржника банківські рахунки та накладено арешт на кошти, що наявні на них, в межах суми стягнення. Однак, відомостей щодо звернення стягнення на кошти, що перебувають на банківських рахунках боржника, суду не надано.

Матеріали справи взагалі не містять відомостей щодо того, які заходи з виконання рішення господарського суду вживались приватним виконавцем з лютого 2018 року, коли відкрито виконавче провадження та накладено арешт на грошові кошти боржника, до квітня 2019 року, коли проведено заходи з перевірки майнового стану боржника, а також з квітня до серпня 2019 року, коли складено акт про неможливість доступу до житла боржника.

Водночас, згідно вимог частини 8 статті 48 вказаного Закону виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Однак, відомостей щодо виконання приватним виконавцем вимог вказаної норми матеріали справи не містять.

Виходячи з викладеного, враховуючи, що приватним виконавцем не повідомлено боржника належним чином про відкриття виконавчого провадження, не направлено йому викликів, не вчинено всіх дій, спрямованих на перевірку його майнового стану, та виконання рішення суду, не надано доказів умисного ухилення боржника від виконання рішення суду та створення перешкод у проведенні виконавчих дій, судова колегія вважає висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для надання приватному виконавцю дозволу на примусове проникнення до майна боржника передчасним та таким, що не відповідає встановленим обставинам справи.

За таких умов, ухвала суду підлягає скасуванню з відмовою приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Близнюкову Ю.В. у задоволенні подання про примусове проникнення до майна боржника.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 02 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні подання приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Близнюкову Юрію Володимировичу, заінтересовані особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» про примусове проникнення до житла боржника - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І. О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.