Справа № 343/1208/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Провадження № 22-ц/811/644/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю представника позивача Бринош О.М., відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2017 року в складі судді Гулкевича О.В. у справі за позовом Великотур»янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області до ОСОБА_3, з участю третьої особи на стороні позивача ОСОБА_7, про усунення перешкод в користуванні громадською дорогою,-

встановила:

В червні 2016 року позивач Великотур»янська сільська рада звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні громадською дорогою, просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні громадською дорогою загального користування шляхом звільнення проїзної дороги загального користування по АДРЕСА_1 між земельними ділянками відповідачки і ОСОБА_8 від металевої сітки, насипу, шутру, вазонів, собачої будки та інших речей, що унеможливлюють користування спільним проїздом загального користування (громадською дорогою) до поля.

Вимоги обгрунтовував тим, що повз будинковолодіння відповідачки та третьої особи по АДРЕСА_1 проходить громадська дорога, якою користуються мешканці вулиці. Будинковолодіння відповідачки по АДРЕСА_1 є кінцевим, а громадська дорога пролягає далі у поле, де є земельні ділянки селян, в тому числі і ОСОБА_7 Відповідач на рівні господарського блоку свого будинковолодіння перегородила вулицю, встановивши різні предмети, чим повністю загородила громадську дорогу, що унеможливлює користування нею односельцями, в тому числі й ОСОБА_7 У зв'язку з цим остання неодноразово усно та письмово зверталась до виконкому сільської ради. Відповідача попереджали про необхідність усунення перешкод, але остання на попередження не реагує. Долучені до позовної заяви письмові докази доводять, що дорога належить до земель житлової та громадської забудови. Незважаючи на вжиті щодо відповідача заходи впливу, остання відмовляється добровільно звільнити захоплену земельну ділянку, що відноситься до земель комунальної власності Великотур'янської сільської ради, що унеможливлює користування проїздом по АДРЕСА_1 до поля.

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2017 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні проїздом, що належить до земель житлової та громадської забудови, по АДРЕСА_1, шляхом звільнення такого від розташованих поряд з будинковолодінням АДРЕСА_1 - між господарствами ОСОБА_8 та ОСОБА_3: металевої сітки, насипу ґрунту, вазонів, собачої будки та інших речей і предметів, що унеможливлюють користування спільним проїздом.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь Великотур»янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 551 грн. 20 коп. судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_9 - ОСОБА_4, вважає, що рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд надавав оцінку тільки доказам, які подані позивачем, не досліджуючи і не надаючи оцінки наявним в матеріалах справи доказам наданих ОСОБА_3

Зокрема, згідно листа Івано-Франківської філії ДП «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст» № 7/274 від 01.06.2017 року проїзд через садибну ділянку ОСОБА_3 облаштовувати неможливо, оскільки згідно ДБН України В.2.3-5-2001 «Вулиці та дороги населених пунктів» ширина наскрізного проїзду повинна становити не менше 5 м., така ж відстань повинна становити від проїзної частини до стіни будинку.

Згідно кадастрової схеми розташування земельної ділянки ОСОБА_3, виконаної сертифікованим інженером-землевпорядником Верховинець П.С., проїзд до господарства ОСОБА_3 здійснюється через тупиковий проїзд шириною 4,77-4,89 м., в кінці проїзду знаходиться шахтний колодязь (криниця), фактично по середині проїзду.

Колодязь є власністю ОСОБА_3, який вона набула в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_11, при цьому відповідно до рішення Долинського районного суду від 29.09.2011 року ОСОБА_3 на праві власності також належать дерев»яні ворота та огорожа побудови 1975 року.

В підтвердження місцезнаходження зазначених об'єктів покликається на фототаблицю.

Вважає, що поданими доказами повністю спростовуються доводи позивача про наявність проїзду через садибу ОСОБА_3

Більше того, облаштування проїзду в поле не можливо без знесення колодязя, воріт та огорожі, які належать ОСОБА_3, відтак облаштувати вказаний проїзд з дотриманням ДБН України не можливо.

Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким в позові Великотур»янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника позивача Бринош О.М. та представника третьої особи ОСОБА_5 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 самовільно захопила земельну ділянку площею 14 кв. м, яка є частиною проїзду, що належить до категорії земель житлової та громадської забудови, перебуває у власності територіальної громади с. Велика Тур'я Долинського району, чим чинить перешкоди мешканцям села в користуванні проїздом, в тому числі ОСОБА_7, тому зобов'язав відповідача усунути перешкоди у користуванні спірним проїздом шляхом звільнення такого від розташованих поряд з будинковолодінням АДРЕСА_1 між господарствами ОСОБА_8 та ОСОБА_3: металевої сітки, насипу ґрунту, вазонів, собачої будки та інших речей і предметів, що унеможливлюють користування спільним проїздом.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія враховує таке.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Згідно із ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Частиною 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно із ч. 1 ст. 18 ЗК України, до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Перелік категорій земель визначений ст.19 ЗК України і одними з них є землі житлової та громадської забудови.

Відповідно до ст. 39 ЗК України, використання земель житлової та громадської здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно із Витягу з рішення сесії Великотурянської сільської ради від 16.05.1995р. ОСОБА_11 та ОСОБА_13 надано право на перебудову житлового будинку і господарських споруд (а.с. 10, зворот).

ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 була матір'ю відповідачки ОСОБА_3

Відповідно до довідки Великотур»янської сільської ради № 1431 від 17.09.2009 р., по даних записів по господарської книги № 2 Великотур»янської сільської ради за ОСОБА_11 значиться житловий будинок загальною площею 60м.кв., житловою 32 м.кв., стайня, стодола, вбиральня, криниця, які знаходяться в АДРЕСА_1. Будинок збудований в 1957р. (а.с. 16).

Витягом та планом відведення земельної ділянки під будівництво житлового будинку ОСОБА_11 від 01.09.1995 р., відображений проїзд, що веде в поле (а.с. 10).

В свою чергу, відповідно до довідки Великотур'янської сільської ради № 123 від 11.05.2011р., житловий будинок і господарські споруди по АДРЕСА_2, згідно запису в по господарській книзі № 6 належать ОСОБА_7 (а.с. 17).

Актом встановлення меж земельної ділянки від 06.05.2008 р. встановлено, що між двома громадянами виникло спірне питання щодо користування під'їзною дорогою до поля. Комісія встановила, що між земельними ділянками є під'їзна дорога шириною 5 м від межі ОСОБА_11 закріплена твердими (дерев'яними) кілками. Зобов'язано ОСОБА_11 не чинити перешкод ОСОБА_7 користуватись під'їзною дорогою, яка межує з її подвір'ям (а.с. 15).

Згідно із довідкою Великотур»янської сільської ради № 1695 від 11.11.2011р., на Генеральному плані забудови с. Велика Тур'я, який розроблений Івано-Франківською філією «Діпромісто» та затверджений Великотурянською сільською радою 18.10.1981р., зображений проїзд повз господарство ОСОБА_3, що веде в поле. Також, технічною документацією з грошової оцінки земель населеного пункту с. Велика Тур'я та викопіюванням планово-картографічного матеріалу грошової оцінки земель, що виготовлена в 2003р. інформаційно-кадастровим центром, відображено зазначений проїзд від центральної дороги села - АДРЕСА_1, що веде повз присадибні ділянки ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у поле. Крім цього, такий проїзд відображено на технічній документації та викопіюванні із планово-картографічного матеріалу існуючого використання земель в межах території Великотур'янської сільської ради, виготовленої ДП «Карпатгеодезкартографія» у 2007р.

31.05.2011 року утворено комісію при районній державній адміністрації для розгляду звернення сільського голови с. Велика Тур'я Романюка М.М. щодо чинення перешкод у проїзді по дорозі ОСОБА_7 сусідкою ОСОБА_3 (а.с. 18).

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 67 від 14.06.2011р., що складений управлінням Держкомзему у Долинському районі встановлено, що ОСОБА_3 самовільно зайняла частину проїзду в АДРЕСА_1 за рахунок земель сільської ради між присадибними земельними ділянками ОСОБА_8 та ділянкою, яка належала померлій ОСОБА_11 Даний проїзд служить за проїзд від центральної дороги села в поле, передбачений генеральним планом села та планом відведення земельної ділянки під будівництво житлового будинку 1995р. шириною 4 м. На проїзді посаджено квітники розміром 12 кв. м, покладено собачу будку орієнтовно розміром 1кв. м. Також, проїзд перекрито металевою сіткою та металевим стовпчиком. Загальна площа самовільно зайнятої ділянки становить 14 кв. м. (а.с. 19).

Приписом № 220/035 від 14.06.2011 року ОСОБА_3 зобов'язано в 30-ти денний термін усунути порушення земельного законодавства шляхом звільнення земельної ділянки (проїзду) від розміщених квітників, вазонів, собачої будки, забрати собаку та сітку з проїзду (розгородити проїзд) (а.с. 21).

Згідно відповіді районного відділу архітектури на ім'я ОСОБА_7 від 24.06.2011р. вих. №С-245, генеральним планом с. Велика Туря, розробленим у 1981р. Івано-Франківською філією НДІ «Діпромісто» зафіксовано вищевказаний проїзд як існуючий та передбачено надалі його використання для розвитку населеного пункту. Комісією на місці обстежено земельну ділянку фонду сільської ради (проїзд) з центральної дороги села в поле по АДРЕСА_1 та встановлено, що ОСОБА_3 самовільно зайняла частину проїзду, щоб унеможливити використання проїзду до городів жителями села. При розгляді будівельного паспорта на забудову присадиби ОСОБА_3 виданого райархітектурою у 1995р. - проїзд не належить до складу подвір'я біля її житлового будинку, а є сільською вулицею загального користування шириною 4 м.

Постановою № 220/020 від 29.06.2011р. державного інспектора з контролю за використанням і охороною земель Долинського району Коваля І.М. на відповідача ОСОБА_3 накладено штраф в сумі 340 грн. за порушення вимог ст.ст. 125,126 ЗК України та ст. 53-1 КУпАП - самовільне зайняття земельної ділянки (частини проїзду) в АДРЕСА_1 (а.с. 25).

Постановою Стрийського міськрайонного суду від 15.11.2011р. справа № 2а-841/2011 відмовлено за недоведеністю у задоволенні позову ОСОБА_3 до Державного інспектора з контролю за використанням і охороною земель Долинського району про скасування постанови про накладення адмінстягнення № 220/020 від 29.06.2011р. (а.с. 30).

Рішенням сесії Великотурянської сільської ради № 55-6/2011 від 21.09.2011р. «Про затвердження акту земельної комісії ОСОБА_7», ОСОБА_3 зобов'язано в місячний термін звільнити проїзд, що є сільською вулицею загального користування шириною 4 м.

Відповідно до п. 2 рішення Великотур»янської сільської ради від 18.11.2015 р. № 13-1/201, вирішено залишити за Великотур»янською сільською радою в землях запасу канаву площею 0,0042 га (довжина 40,07 м, ширина 1,05 м) та проїзд площею 0,016 га (довжина 40,07 м, ширина 4,0 м), які знаходяться між господарством ОСОБА_8 та господарством ОСОБА_3.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що зазначені обставини фактично свідчать про підставність позовних вимог та беззаперечно доводять фізичне існування спірного проїзду, який належить до категорії земель житлової та громадської забудови.

Відповідно до ч. 3 ст. 71 ЗК України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно із ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Таким чином, спірний проїзд (дорога), що належить до земель житлової та громадської забудови, відноситься до земель комунальної власності Великотур'янської сільської ради, відтак дії відповідача фактично порушують права територіальної громади с. Велика Тур'я Долинського району та унеможливлюють користування проїздом по АДРЕСА_1 до поля.

Також, суд першої інстанції звернув увагу на те, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.01.2013 року в справі №1323/1648/2012 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, третя особа Великотур'янська сільська рада, про усунення перешкод в користуванні дорогою, зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_7 громадською дорогою загального користування шляхом звільненя проїзної дороги загального користування по АДРЕСА_1 від квітників, вазонів, собачої будки, металевої сітки та інших речей, що унеможливлюють ОСОБА_7 використання проїзду до поля.

Зазначене рішення залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30.09.2013р. (а.с. 35-36), однак не було виконане.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні положення містились і у статті 61 ЦПК України (в редакції закону від 18.03.2004 року) чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення.

Таким чином, обставини встановлені цим рішенням, не потребують доказування та мають преюдиційне значення для даної справи.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позовні вимоги є обгрунтованими, відповідач ОСОБА_3 самовільно захопила земельну ділянку площею 14 кв. м, яка є частиною проїзду, що належить до категорії земель житлової та громадської забудови, перебуває у власності територіальної громади с.Велика Тур'я Долинського району, тому правильно зобов'язав відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні спірним проїздом шляхом звільнення такого від речей і предметів, що унеможливлюють користування спільним проїздом.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Покликання апелянта на лист Івано-Франківської філії ДП «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст» № 7/274 від 01.06.2017 року про те, що проїзд через садибну ділянку ОСОБА_3 облаштовувати неможливо, оскільки згідно ДБН України В.2.3-5-2001 «Вулиці та дороги населених пунктів» ширина наскрізного проїзду повинна становити не менше 5 м., є безпідставним, оскільки зазначені норми ДБН стосуються вимог до облаштування нових доріг, при цьому у даній справі розглядається спір щодо відновлення раніше запроектованої громадської дороги загального користування.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Згідно із ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Аналогічні положення містились і у ч. 1 ст. 114 ЦПК України (в редакції закону, що діяла на момент пред'явлення позову та ухвалення оскаржуваного рішення у справі) за якою позови, що виникають з приводу нерухомого майна пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

З врахуванням того, що предметом позовних вимог по даній справі є усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою загального користування - громадською дорогою, відтак спір виник з приводу нерухомого майна.

Відкриваючи провадження у даній справі 25.07.2016 року Долинський районний суд Івано-Франківської області дійшов висновку про підсудність справи цьому суду.

Разом з цим, 02.08.2016 року представник відповідача ОСОБА_4 подав клопотання про передачу справи за підсудністю за місцем проживання відповідача до Стрийського міськрайонного суду Львівської області (а.с. 50).

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської від 02.08.2016 року цивільну справу за позовом Великотур'янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області до ОСОБА_3, з участю третьої особи на стороні позивача - ОСОБА_7, про усунення перешкод в користуванні громадською дорогою передано на розгляд Стрийському міськрайонному суду Львівської області (а.с. 55).

31.08.2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області прийняв зазначену справу до свого провадження (а.с. 62).

Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

При цьому, справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв'язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи (ч. 2 цієї статті).

Враховуючи зазначене, колегія суддів констатує факт розгляду справи місцевим судом з порушенням правил виключної підсудності, оскільки, як зазначено вище, предметом спору спір з приводу нерухомого майна, проте відповідач ОСОБА_3 не заявляла про непідсудність справи в суді першої інстанції.

Більше того, дана цивільна справа власне передана на розгляд Стрийського міськрайонного суду Львівської області за клопотанням сторони відповідача.

Відтак, підстави для скасування оскаржуваного рішення та направлення справи на новий розгляд у зв'язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції відсутні, однак зазначене не може залишатись поза увагою апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2017 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 січня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк