ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7234/19 Справа № 215/620/18 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 квітня 2019 року, яке ухвалено суддею Коноваленко М.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 23 травня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування позову зазначено, 07.12.2017 року, під час виступу позивача на робочому зібранні трудового колективу Комунального підприємства «Міський тролейбус», де він обіймає посаду директора, відповідач, який є працівником вказаного підприємства та заступником голови первинної профспілкової організації підприємства, неодноразово намагався перервати спілкування позивача та в присутності інших осіб висловлювався на його адресу нецензурними словами, зокрема, звернувся до всіх присутніх відносно нього з реченням, під якими можна було розуміти: «Та закрийте йому рота, надоїв вже». Після цих образливих слів, які принизили честь і гідність позивача, він був змушений залишити зібрання трудового колективу.

Позивач вважає, що неправомірними діями відповідача, була принижена його честь та гідність як публічної особи, яка керує підприємством більше 10 років, має відзнаки та грамоти.

Внаслідок таких дій відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки приниження відбулося в присутності членів трудового колективу, відеозапис та інформація стосовно обставин його публічного приниження були оприлюднені в мережі Інтернет, що посилило його хвилювання, душевний біль і страждання.

На підставі викладеного, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_2 вибачитись перед ним на загальних зборах трудового колективу підприємства за приниження його честі та гідності, стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн. моральної шкоди, у зв`язку з неповагою до його гідності та честі та судові витрати по справі.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що 07.12.2017 року, під час його виступу на робочому зібранні трудового колективу Комунального підприємства «Міський тролейбус», де він обіймає посаду директора, відповідач, який є працівником вказаного підприємства та заступником голови первинної профспілкової організації підприємства, неодноразово намагався перервати його спілкування та в присутності інших осіб висловлювався на його адресу нецензурними словами, зокрема, звернувся до всіх присутніх відносно нього з реченням, під яким можна було розуміти: «Та закрийте йому рота, надоїв вже».

При цьому суд першої інстанції, надавши превагу поясненням свідків з боку відповідача, допустив порушення вимог щодо оцінки доказів.

Крім того, дійшовши висновку про те, що дійсно мав місце емоційний вислів у грубій формі із застосуванням нецензурного слова, суд першої інстанції не застосував вимоги ст. 28 Конституції України та ст.ст.280, 297 ЦК України, які передбачають особисте немайнове право особи на повагу до його гідності та честі, а також право на відшкодування шкоди внаслідок порушення її права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 07.12.2017 року, близько 12.00 год., на трудовому зібранні працівників КП «Міський тролейбус» під час виступу позивача ОСОБА_1 , який є директором вказаного підприємства, в присутності сторонніх осіб, пролунало грубе висловлювання, яке містило у собі, нецензурне слово, під якими можна було розуміти: «щоб присутні особи припинили його виступ, тому як вже надоїв з тривалою промовою». В подальшому цей вислів було прокоментовано у засобах масової інформації, зокрема, на Інтернет - ресурсах, ЗМІ, що підтверджується скріншотами з Інтернет ресурсу (а.с.53-54).

Відповідно до пояснень свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , наданих в судовому засіданні в суді першої інстанції, дійсно, на підприємстві КП «Міський тролейбус» було організовано та 07.12.2017 року проведено робоче зібрання працівників підприємства щодо його реорганізації, на вказаному зібранні виступав директор підприємства позивач ОСОБА_1 , а відповідач ОСОБА_2 , звертаючись до не встановленого кола присутніх в залі осіб, висловився нецензурним словом, що за змістом відповідає: « зупиніть його, вже надоїв».

Звертаючись до суду з даним позовом про захист честі та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те, що відповідачем по справі були висловлені в його адресу образливі слова, які принизили його честь та гідність.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення, оскільки відсутні докази того, що висловлювання відповідача ОСОБА_2 були висловлені на адресу позивача, та відсутні докази того, чи містило нецензурне слово за змістом приниження честі, гідності позивача ОСОБА_1 , як людини і директора підприємства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе та членів своєї сім`ї та права вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування моральної шкоди, нанесеної збором, зберіганням, використанням та поширенням недостовірної інформації.

Статтею 34 Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язку не поширювати про особу недостовірну інформацію та такі відомості, що ганьблять її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї або членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Таким чином, позов про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування і заборону розповсюдження недостовірної інформації вправі пред`явити фізична особа, відносно якої поширена недостовірна інформації, що порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права

Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності, честі та недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.

Відповідно до положень Постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно з частиною третьою ст. 277 ЦК України, негативною інформацією, поширеною про особу слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Також слід зазначити, що якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен урахувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Як вбачається із матеріалів справи, 07.12.2017 року, близько 12.00 год., на трудовому зібранні працівників КП «Міський тролейбус» під час виступу позивача ОСОБА_1 , який є директором вказаного підприємства, в присутності сторонніх осіб, пролунало грубе висловлювання, яке містило у собі, нецензурне слово, під якими можна було розуміти: «щоб присутні особи припинили його виступ, тому як вже надоїв з тривалою промовою».

Поясненнями свідків, наданими суд першої інстанції встановлено, що висловлення нецензурним словом, що за змістом відповідає: «зупиніть його, вже надоїв» було висловлене відповідачем ОСОБА_2 , який звертався до не встановленого кола присутніх в залі осіб.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Нормами ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує їх відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В порушення вимог статті 81 ЦПК України, позивачем по справі не було надано об`єктивних та переконливих доказів, підтверджуючих наявність поширення негативної інформації на трудовому зібранні працівників КП «Міський тролейбус» 07.12.2017 року відповідачем ОСОБА_2 саме відносно позивача, як і доказів, що така інформація ганьбить честь та гідність позивача, завдає шкоди його діловій репутації і потребує відшкодування збитків немайнового характеру.

Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги відсутність наявних та допустимих доказів в підтвердження позовних вимог позивача, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову за встановлених судом обставин та відмову в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, оскільки вони є похідними від основних позовних вимог.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав оцінки тому, що 07.12.2017 року, ОСОБА_2 неодноразово намагався перервати його виступ та в присутності інших осіб висловлювався на його адресу нецензурними словами, зокрема, звернувся до всіх присутніх відносно нього з реченням під якими можна було розуміти: «Та закрийте йому рота, надоїв вже», оскільки, як матеріалами справи, так і поясненнями свідків, не встановлено, що висловлювання відповідача ОСОБА_2 були висловлені на адресу позивача.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, надавши превагу поясненням свідків з боку відповідача, допустив порушення вимог щодо оцінки доказів, оскільки, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. При цьому, позивач по справі не заявив клопотання про виклик в судове засідання свідків для надання пояснень по суті спору, які б підтвердили викладені в позовній заяві обставини.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що дійшовши висновку про те, що дійсно мав місце емоційний вислів у грубій формі із застосуванням нецензурного слова, суд першої інстанції не застосував вимоги ст. 28 Конституції України та ст.ст.280, 297 ЦК України, які передбачають особисте немайнове право особи на повагу до його гідності та честі, а також право на відшкодування шкоди внаслідок порушення її права, оскільки особа, на адресу якої був спрямований емоційний вислів у грубій формі із застосуванням нецензурного слова, є невстановленою та не встановлено, чим саме нецензурне слово за змістом принизило честі, гідності такої особи, як людини.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: