Єдиний унікальний номер 229/2611/18 Номер провадження 22-ц/804/397/19
Головуючий у 1 інстанції Лопатко Н.В.
Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів: Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Самойленко Г.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 229/2611/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЭНЕРГИЯ-ЕВРО» про стягнення заробітної плати за вимушені прогули, роботу в понаднормовий час, середнього заробітку за час затримки розрахунку, зобов`язання провести перерахунок заробітної плати, індексацію заробітної плати,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 05 грудня 2018 року (суддя Лопатко Н.В.), постановленої в приміщенні суду в м. Дружківка Донецької області,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ТОВ «ЭНЕРГИЯ-ЕВРО» про стягнення заробітної плати за вимушені прогули та за роботу в понаднормовий час.

Позов мотивовано тим, що 17 травня 2000 року позивач був прийнятий на роботу в ТОВ «ЭНЕРГИЯ-ЕВРО» по контракту на посаду електрослюсаря. 20 червня 2003 року позивача звільнено з займаної посади у зв`язку з невідповідністю займаній посаді. 06 лютого 2004 року за рішенням Дружківського міського суду його поновили на роботі на посаді електрослюсаря ТОВ «ЭНЕРГИЯ-ЕВРО». Питання про виплату позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 20 червня 2003 року по 06 лютого 2004 року та за роботу в понаднормовий час суд не розглядав, оскільки ТОВ «ЭНЕРГИЯ-ЕВРО» почало виплату, справа була закрита. 22 травня 2018 року позивач звернувся до ТОВ «ЭНЕРГИЯ-ЕВРО» із заявою про перерахування внесків до Пенсійного фонду за період з 20 червня 2003 року по 06 лютого 2004 року, проте відповідач видав позивачу довідку про те, що він (позивач) не є працівником ТОВ «ЭНЕРГИЯ-ЕВРО», заробітна плата за вказаний період йому не нараховувалась та перерахування до Пенсійного фонду не здійснювались. Вважав, що відповідач не нарахував йому заробітну плату за вимушені прогули з 20 червня 2003 року по 06 лютого 2004 року у сумі 1883,11 грн. Крім того зазначає, що в період з 17 травня 2000 року по 20 червня 2003 року він працював у відповідності з укладеним контрактом та йому було встановлено тризмінний режим роботи. Фактично позивач працював понаднормово, в святкові та вихідні дні, щомісячна переробка складала 20 годин, проте, оплату за роботу в понаднормовий час на загальну суму 914,6 грн він не отримав. Просив стягнути з ТОВ «ЭНЕРГИЯ-ЕВРО» на свою користь заробітну плату за вимушені прогули за період з 20 червня 2003 року по 06 лютого 2004 року у розмірі 1883,11 грн. та заробітну плату за роботу в понаднормовий час за період з 17 травня 2000 року по 20 червня 2003 року у розмірі 914,6 грн (а.с. 1).

21 серпня 2018 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, мотивуючи яку зазначив, що отримавши відзив на позов, він ознайомився зі штатним розписом з 17 лютого 2000 року по червень 2003 року, з якого вбачається, що ставка електрослюсаря 4 розряду встановлена у розмірі 495 грн, відповідач проводив нарахування заробітної плати зі ставки 189 грн на місяць, тобто, йому заробітну плату нараховували в меншому розмірі, ніж передбачено штатним розписом. Просив стягнути з відповідача не донараховану заробітну плату з 17 травня 2000 року по 20 червня 2003 року та роботу в понаднормовий час у розмірі 12793,75 грн; зобов`язати відповідача провести індексацію заробітної плати (а.с. 150).

17 вересня 2018 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій пославшись на обставини, викладені в заяві про збільшення позовних вимог від 21 серпня 2018 року, просив зобов`язати відповідача провести перерахунок сум за період з 2000 року по 2003 рік за лікарняними листками та відпустками, які були сплачені в меншому розмірі, а також виплатити йому середній заробіток відповідно до ст. 117 КЗпП України за весь час затримки по день фактичного розрахунку (а.с. 151).

19 листопада 2018 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог та просив стягнути всі заявлені ним суми за вирахуванням утримання податку та соціальних внесків у відповідності до діючого законодавства (а.с. 183).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 05 грудня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЭНЕРГИЯ-ЕВРО» про стягнення заробітної плати за вимушені прогули та за роботу в понаднормовий час, закрито.

В грудні 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, справу направити до суду першої інстанції для розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до оскаржуваної ухвали, суддя незаконно відкрила провадження у справі, хоча провадження повинно було одразу закрито; суд не врахував, що до підготовки справи до розгляду, ним (скаржником) були надані заяви про збільшення позовних вимог, які не були відображені судом в оскаржуваній ухвалі (а.с. 197).

11 січня 2019 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, який обґрунтовано тим, що оскаржувана ухвала є законною, оскільки 05 жовтня 2004 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області закрито провадження за заявою позивача між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та повторне звернення до суду, в даному випадку, не допускається. Відповідач добровільно розрахувався із позивачем за вимушений прогул та роботу понаднормовий час, 30 вересня 2004 року позивач надав заяву позивачу про те, що не має претензій з приводу виплаченої заробітної плати та ніяких претензій в подальшому не буде. Вважає, що розгляд цієї справи є прямим порушенням норм ЦПК, посилаючись на ст. 61 Конституції України, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

16 січня 2019 року до апеляційного суду надійшли заперечення ОСОБА_1 на відзив відповідача, в яких позивач зазначає, що ніякої розписки відповідачу не давав, відповідач не надав доказів виплати позивачу сум у розмірі у розмірі 1555,51 грн та 914,6 грн, а виплатив йому лише 908,57 грн. Крім того, під час підготовки справи до розгляду було встановлено, що відповідачем не проведено повний розрахунок при звільненні з роботи 06 лютого 2004 року в сумі 14393,7 грн.

Позивач в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представники відповідача Лаптєв В.М. та Дубров В.Г. в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу суду просили залишити без змін.

За статтею 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 05 жовтня 2004 року по цивільній справі № 2-2453/2004, яка набрала законної сили, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЭНЕРГИЯ-ЕВРО» про стягнення заробітної плати за вимушені прогули та за роботу в понаднормовий час було закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що є така, що набрала законної сили ухвала суду про закриття провадження, постановлена у справі з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 3 частини 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Матеріалами справи встановлено, що в червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ «ЭНЕРГИЯ-ЕВРО» заробітної плати за вимушені прогули за період з 20 червня 2003 року по 06 лютого 2004 року у розмірі 1883,11 грн. та заробітної плати за роботу в понаднормовий час за період з 17 травня 2000 року по 20 червня 2003 року у розмірі 914,6 грн (а.с. 1,11).

Ухвалою Дружківського міського суду від 05 жовтня 2004 року у справі № 2-2453/2004, яка була додана позивачем до позову, встановлено, що ОСОБА_1 13 липня 2004 року звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з ТОВ «ЭНЕРГИЯ-ЕВРО» заробітної плати за вимушений прогул за період з 20 червня 2003 року по 06 лютого 2004 року у розмірі 1555,51 грн. та заробітної плати за роботу в понаднормовий час та роботу у вихідні дні за період з 17 травня 2000 року по 20 червня 2003 року у розмірі 914,6 грн, провадження по якій на підставі заяви ОСОБА_1 про відмову від позову - закрито (а.с. 14-15).

04 липня 2018 року, за наявності ухвали Дружківського міського суду від 05 жовтня 2004 року про закриття провадження у справі у справі № 2-2453/2004, судом першої інстанції постановлено ухвалу про прийняття заяви ОСОБА_1 до розгляду та відкриття провадження (а.с. 21).

Під час підготовчого провадження ОСОБА_1 були подані до суду заяви про збільшення позовних вимог, а саме:

- 21 серпня 2018 року про стягнення з відповідача не донарахованої заробітної плати з 17 травня 2000 року по 20 червня 2003 року та роботи понаднормовий час у розмірі 12793,75 грн; зобов`язання відповідача провести індексацію заробітної плати (а.с. 150).

- 17 вересня 2018 року про зобов`язання відповідача провести перерахунок сум за період з 2000 року по 2003 рік за лікарняними листками та відпустками, які були сплачені в меншому розмірі, а також виплатити середній заробіток відповідно до ст. 117 КЗпП України за весь час затримки по день фактичного розрахунку (а.с. 151).

Закриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЭНЕРГИЯ-ЕВРО» про стягнення заробітної плати за вимушені прогули та за роботу понаднормовий час, суд не звернув уваги, що відповідно до ухвали Дружківського міського суду від 05 жовтня 2004 року, вже буди предметом розгляду судом між тими ж сторонами про той же предмет і з тих же підстав, лише позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати за вимушений прогул, за роботу понаднормовий час та вихідні дні.

Апеляційний суд зазначає, що вказана ухвала, відповідно до положень пункту 2 частини 1 с.186 ЦПК України, була підставою для відмови у відкритті провадження, а у разі помилкового відкриття провадження, підставою для закриття провадження у вказаній частині позовних вимог на підставі пункту 3 частини 1 ст.255 ЦПК України.

Між тим, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції залишив поза увагою, що вимоги, викладені ОСОБА_1, в заявах про збільшення позовних вимог, не є тотожними на предмет та підстави спору, а тому закриття провадження у справі є неправомірним.

Таким чином, суд першої інстанції постановляючи оскаржуваного ухвалу, дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі за всіма вимогами позивача, пославшись на ухвалу Дружківського міського суду від 05 жовтня 2004 року у справі № 2-2453/2004.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та ухвалення судового рішення про закриття провадження у справі з порушенням вимог процесуального закону, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.

Статтею 379 ЦПК України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, висновки, викладені в судовому рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, тому судове рішення підлягає скасуванню з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 05 грудня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Судді:

Повне судове рішення складено 29 січня 2019 року.

Головуючий О.В. Агєєв