11.12.2019 227/3433/19
11 грудня 2019 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Любчик В.М.,
секретаря судового засідання Сафронової К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження та заочного розгляду в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Катранжи Дмитро Миколайович, до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
в серпні 2019 року адвокат Катранжи Дмитро Миколайович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 07 травня 2018 року ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . За усною домовленістю між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка є продавцем за вищевказаним договором, останній було дозволено мешкати в спірній квартирі протягом тижня після її продажу для вирішення питання щодо її зняття з реєстрації за вказаною адресою. Однак, відповідачка покинула місце реєстрації 15 травня 2018 року, не повідомивши позивача про місце куди вона виїхала. Налагодити зв`язок з відповідачкою не є можливим, номер телефону, за яким раніше відбувалось спілкування, на даний час не відповідає. Довідкою голови квартального комітету підтверджується той факт, що відповідачка за адресою АДРЕСА_1 , не мешкає вже протягом одного року. Враховуючи, що ОСОБА_2 більше одного року не проживає у спірній квартирі, просить суд визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Позивач ОСОБА_1 в відкрите судове засідання не з`явився, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у його відсутність.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Катранжи Д.М. в відкрите судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про проведення судового засідання у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
На підставі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області № 16-19/850 від 22.08.2019 року (а.с.23) та копією домової книги (а.с.11-13).
Квартиру АДРЕСА_2 позивач ОСОБА_1 придбав ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 , що підтверджується копією договору купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки від 07 травня 2018 року (а.с.6-9) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10).
Із долученої до матеріалів справи довідки виданої головою квартального комітету по проспекту Перемоги ОСОБА_3 . № 653 від 16 травня 2019 року затвердженої печаткою виконавчого комітету Добропільської міської ради, вбачається, що ОСОБА_2 , 1938 року народження, за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає вже більше одного року (а.с.14).
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316. 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР).
У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, позивач як власник квартири, має право володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою на власний розсуд, використовувати її для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Таке право позивача згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним і він не може бути протиправно його позбавлений.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 по справі є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 більше року в квартирі не проживає, її реєстрація в квартирі позивача створює перешкоди останньому в користуванні квартирою, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати об`єкт права власності, а тому є всі правові підстави для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 150, 156 Житлового кодексу УРСР, ст. ст. 319, 346, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 247, 259, 264-265, 268, 280-286 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Катранжи Дмитро Миколайович, до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Донецького апеляційного суду або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст заочного рішення складений 11 грудня 2019 року.
Головуючий суддя В.М. Любчик