Постанова

Іменем України

09 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 733/714/16-ц

провадження № 61-23396св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_3,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яценка Ярослава Володимировича, на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2016 року у складі судді Чугуєвської Т. П. та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 13 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Кузюри Л. В., Мамонової О. Є., Онищенко О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Фінанс Траст Груп» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 27 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством (далі - ВАТ) «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», був укладений кредитний договір № 014/0305/5/08399, згідно з яким позичальник отримав кредит у сумі 29 800 доларів США на строк до 26 грудня 2014 року зі сплатою 10,99 % річних зі сплатою комісії за ведення поточного рахунку у розмірі 20,00 гривень та комісії за розрахунково-касове обслуговування позичальника в розмірі 0,99 % від суми кредиту.

Для забезпечення належного виконання зобов`язань між ОСОБА_3 та ВАТ «Ерсте Банк» було укладено договір поруки, згідно з яким ОСОБА_3 відповідає за зобов`язання позичальника у повному обсязі у разі невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором.

27 грудня 2007 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 було укладено договір застави № 014/0305/5/08399/1, згідно з яким останній передав у заставу банку рухоме майно - автомобіль марки SUBARU FORESTER, номерний знак НОМЕР_1 .

Після цього ТОВ «ФК «Авераж» набуло право вимоги за кредитним договором від 27 грудня 2007 року на підставі договору про відступлення права вимоги від 28 серпня 2014 року, що був укладений з ПАТ «Фідобанк». ТОВ «Фінанс Траст Груп» набуло право вимоги за кредитним договором від 27 грудня 2007 року на підставі договору про відступлення права вимоги від 15 квітня 2015 року, що був укладений з ТОВ «ФК «Авераж».

Вказувало, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належно не виконував, у результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 22 квітня 2016 року складає 10 679,06 доларів США, що у національній валюті (гривні) по курсу Національного банку України станом на 22 квітня 2016 року складає 270 966,78 грн, а саме: 9 207,08 доларів США (233 617,27 грн) - заборгованість за основною сумою кредиту; 1 417,98 доларів США (37 349,51 грн) - заборгованість за відсотками, яку він добровільно не погашає.

Ураховуючи наведене, ТОВ «Фінанс Траст Груп» просило суд стягнути вказану заборгованість солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2016 року позов ТОВ «Фінанс Траст Груп» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ТОВ «Фінанс Траст Груп» заборгованість згідно кредитного договору у розмірі 270 966,78 грн та 4 064,5 грн судового збору, а всього стягнуто 275 031,28 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що банк надав боржнику кошти у сумі, передбаченій кредитним договором від 27 грудня 2007 року, а ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належно не виконує, у результаті чого у нього утворилася заявлена банком заборгованість, яка підлягає стягненню з нього солідарно з поручителем - ОСОБА_3 на користь позивача, який набув право вимоги за вказаним кредитним договором у встановленому законом порядку, на підставі договору про відступлення права вимоги.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 13 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2016 року у частині стягнення з ОСОБА_3 солідарно на користь ТОВ «Фінанс Траст Груп» заборгованості за кредитним договором у сумі 270 966,78 грн та судового збору у сумі 4 064,5 грн скасовано.

У задоволенні вказаних позовних вимог ТОВ «Фінанс Траст Груп» до ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2016 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, а саме, починаючи з 27 грудня 2014 року, кредитором не було пред`явлено вимог до поручителя ОСОБА_3 , тому порука останньої щодо забезпечення належного виконання зобов`язань ОСОБА_1 є припиненою.

При цьому, враховуючи, що ОСОБА_1 рішення районного суду не оскаржувалось, а ОСОБА_3 не мала повноважень на його оскарження від імені ОСОБА_1 , у частині стягнення грошових коштів з нього на користь ТОВ «Фінанс Траст Груп» законність судового рішення апеляційним судом не перевірялась та суд дійшов висновку про те, що в цій частині рішення суду слід залишити без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - адвокат Яценко Я. В., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення боргу з поручителя ОСОБА_3 учасниками процесу не оскаржуються, тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України колегією суддів не перевіряються.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку поданим позивачем доказам щодо переходу права вимоги за кредитним договором від 27 грудня 2007 року.

Вказує, що стороною відповідача у суді апеляційної інстанції в порядку частини другої статті 64 ЦПК України 2004 року було подано клопотання про витребування у позивача оригіналу договору про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «ФК «Авераж», проте оригінал такого договору суду надано не було.

Зазначає, що апеляційний суд грубо порушив норми процесуального права, не переглянувши рішення районного суду в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з боржника - ОСОБА_1

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У квітні 2017 року ТОВ «Фінанс Траст Груп» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому вказує на безпідставність доводів відповідача, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення в оскаржуваній частині, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Яценка Я. В., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині ухвалені з додержанням норм матеріального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановивши, що ОСОБА_1 отримав кошти, передбачені кредитним договором від 27 грудня 2007 року,тобто кредитор належно виконав свої обов`язки, а боржник своїх зобов`язань з повернення кредиту належно не виконує, внаслідок чого виникла заявлена позивачем заборгованість, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Фінанс Траст Груп» до ОСОБА_1 .

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що заборгованість була стягнута на користь неналежного позивача, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що ТОВ «ФК «Авераж» набуло право вимоги за кредитним договором від 27 грудня 2007 року на підставі договору про відступлення права вимоги від 28 серпня 2014 року № 1, що був укладений з ПАТ «Фідобанк», а ТОВ «Фінанс Траст Груп» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі договору про відступлення права вимоги від 15 квітня 2015 року, що був укладений з ТОВ «ФК «Авераж».

Згідно із частиною першою статті 57 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України 2004 року).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 10 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до положень частини третьої статті 10, частин першої, четвертої статті 60 ЦПК України2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу (стаття 64 ЦПК України 2004 року).

Статтею 212 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Забезпечивши повний та всебічний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів, надавши їм належної правової оцінки на предмет їх достовірності та достатності, суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, дійшов обґрунтованого висновку про те, що на час розгляду справи право вимоги за кредитним договором від 27 грудня 2007 року має ТОВ «Фінанс Траст Груп».

Доводи заявника про те, що судам не був наданий оригінал договору про відступлення права вимоги від 28 серпня 2014 року № 1, що був укладений ТОВ «ФК «Авераж» з ПАТ «Фідобанк», не спростовує висновків суду першої інстанції та не впливає на правильність його рішення, яке було залишено без змін апеляційним судом, оскільки суду було надано копію вказаного договору, яка у суду не викликала сумнівів у його достовірності, а частина друга статті 64 ЦПК України 2004 року не має імперативного характеру щодо витребування оригіналів доказів, надаючи суду таке право у разі необхідності.

Отже, вказані доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 , оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні його представником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі представника відповідача доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що доводів щодо існування у ОСОБА_1 оспорюваних кредитних правовідносин, наявності заборгованості за кредитним договором від 27 грудня 2007 року, а також її розміру, заявником заявлено не було.

Колегія суддів приймає до уваги доводи заявника про те, що апеляційний суд у порушення норм процесуального права, залишаючи без змін рішення районного суду в оскаржуваній частині, належно не перевірив його законності у цій частині, проте вказана обставина не може бути підставою для скасування правильних по суті, законних, обґрунтованих та справедливих судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення (частина друга статті 412 ЦПК України), що заявником доведено не було.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів в оскаржуваній частині не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення у цій частині без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яценка Ярослава Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2016 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 13 вересня 2016 року в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк