Справа № 298/1600/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 січня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого:судді Джуги С.Д.

суддів: Фазикош Г.В., Куштана Б.П.

секретаря судового засідання: Чучки Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Великоберезнянського районного суду від 26 березня 2018 року, ухваленого суддею Лютянською М.С. у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щвець Руслан Олегович, Великоберезнянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання виконавчого напису №9272, вчиненого 20 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. таким, що не підлягає виконанню.

Позов вмотивовано тим, що 20 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача грошових коштів. Однак, зазначений виконавчий напис не підлягає виконанню на думку позивача, оскільки вчинений з порушенням вимог нормативних актів, зокрема Закону України «Про нотаріат». Вказує на те, що нотаріуса не було подано документів, які б підтверджували безспірність заборгованості. Крім того, не дотримано трьохрічного строку, передбаченого тс.88 ЗУ «Про нотаріат». Також банк реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості і з цього приводу ухвалено судове рішення, однак банк пропустив строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 26.03.2018 року даний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що банком подано всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису. Вважає, що наявність судового рішення, яке не виконано боржником, не перешкоджає банку звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Також на його думку позивач не довів факт порушення його права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що згідно виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №9272, вчиненого 20 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., запропоновано стягнути на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №MKXRFS05860533 від 20.03.2010 року. Період за який проводиться стягнення з 20.03.2010 року по 21.06.2017 року. Сума, що підлягає стягненню становить 16 976,16 грн., з урахуванням: 15 691,58 грн. пені, 500 грн. штраф (фіксована частина), 784,58 грн. штраф (відсоток від суми заборгованості) (а.с.7).

На підставі даного виконавчого напису відкрито виконавче провадження згідно постанови державного виконавця від 27.10.2017 року (а.с.14).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Колегія суддів повністю погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та п.п.3.1, 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. за № 296/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Відповідно до пункту 1постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Пунктом 3.5 Порядку передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Відповідно до частини 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Апеляційний суд констатує, що встановлення вказаного трьохрічного обмеження на вчинення виконавчого напису не є формальністю позаяк узгоджується з приписами Глави 19 ЦК України, якою визначено загальну трьохрічну позовну давність. Позаяк включення у загальний розмір заборгованості частини платежів, яка нараховані поза межами строків позовної давності, в будь-якому разі свідчать про спірність такої суми.

Як вбачається з виконавчого напису, сума яка пропонується до стягнення, нарахована за період з 20.03.2010 року по 21.06.2017 року, тобто більш як за три роки до моменту звернення, що прямо суперечить ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Більше того, апеляційний суд звертає уваги, що всі складові такої суми по суті є неустойкою, щодо стягнення якої встановлені скорочені строки позовної давності (п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України).

Таким чином, нарахована сума боргу в будь-якому разі не може вважатися безспірною, а відтак суд дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги вказаного висновку не спростовують, а тому апеляційний суд вважає, що вона, відповідно до ст.375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення скарги, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Великоберезнянського районного суду від 26 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: