Справа № 161/3152/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Провадження № 22-ц/802/11/19 Категорія: 47 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Здрилюк О. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

представників позивача адвоката ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ в натурі частки в земельній ділянці та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про виділ в натурі частки в земельній ділянці, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_6 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ в натурі частки в земельній ділянці.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.1965 вона стала власником 4/36 часток житлового будинку АДРЕСА_1. В її користування відійшли кімнати 5-1 пл. 10,9 кв. м, 5-2 пл. 13,1 кв. м, кухня пл. 5-3 кв. м., коридор в мансарді пл. 7,0 кв. м. Загальна площа приміщень по АДРЕСА_1 становить 27,3 кв. м., житлова - 24,0 кв. м. Крім того, 27.03.2003 відповідно до свідоцтва про право власності на житло їй передано у власність квартиру в цьому ж будинку площею 16,7 кв. м., яка в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована під № 3. Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд рішенням Луцької міської ради від 27.05.2009 року № 41/6 співвласникам житлового будинку, тобто позивачу та відповідачам по справі, було передано в спільну власність земельну ділянку розміром 0,0683 га. Державний акт серії НОМЕР_1 було видано на ім'я одного із співвласників, а саме ОСОБА_7 Крім того, їм надано в оренду земельну ділянку в межах «червоних ліній» для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 розміром 0,0123 га. Позивач вказує, що розпорядженням Луцької міської ради за нею було закріплено земельну ділянку пл. 96 кв. м., за іншими двома співвласниками - земельні ділянки по 174 кв. м. З врахування заяви про збільшення позовних вимог, та у зв'язку з тим, що на даний час між нею та відповідачами виникають суперечки з приводу спільного використання належної їм на праві спільної часткової власності земельної ділянки, позивач просила суд визначити належну їй на праві власності частку в житловому будинку по АДРЕСА_1 з врахуванням належних їй квартир АДРЕСА_1 3 цього будинку та виділити в натурі частки із земельної ділянки, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за тією ж адресою з врахуванням належних їй на праві власності квартир в цьому будинку.

ОСОБА_4 звернувся в суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про виділ в натурі частки в земельній ділянці.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу № 488/14 від 23.11.1998 року придбав у власність квартиру АДРЕСА_1. Рішенням Луцької міської ради від 27.05.2009 року № 41/6 співвласникам житлового будинку по АДРЕСА_1, в тому числі і йому було передано у власність та надано в оренду терміном на 5 років земельні ділянки для обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та ведення садівництва з видачею державних актів на право власності. Державний акт серії НОМЕР_1 було видано на ім'я одного із співвласників, а саме ОСОБА_7 таким чином, він та відповідачі по справі володіють на праві спільної сумісної власності земельною ділянкою, площею 0,0683 га та користуються в межах «червоних ліній» земельною ділянкою розміром 0,0123 га на підставі договору оренди землі від 27.05.2011 року. Зазначає, що за кожним із співвласників умовно було закріплено певний відрізок землі. Однак, останнім часом виникли непорозуміння щодо користування земельною ділянкою, а тому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, ОСОБА_4 просив суд виділити в натурі належну йому земельну ділянку, загальною площею 0,0683 кв. м. по АДРЕСА_1, яка належить йому на праві спільної сумісної власності на підставі Державного акту серії НОМЕР_1 у розмірі 102 кв. м, згідно плану-схеми розподілу земельної ділянки, наведеного в додатку № 1 та додатку № 2 до позовної заяви.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2018 року у задоволенні первісного позову та у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції на підставі безпідставних висновків експертиз про технічну неможливість проведення розподілу та встановлення порядку користування земельною ділянкою прийнято рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Відзиви в даній справі не подавались.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду лише в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині рішення.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Представники позивача адвокат ОСОБА_1, ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнали, відповідач ОСОБА_3 апеляційну скаргу визнав та просив її задовольнити.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, представників учасників справи, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що розподіл земельної ділянки означає передачу власнику в користування певної ізольованої частини земельної ділянки з врахуванням технічної можливості обслуговувати свій будинок та господарські споруди у відповідності вимогам державних будівельних норм та правил, а відповідно до висновку експерта № 2679 від 16.04.2018 року провести розподіл та встановити порядок користування земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1, з урахуванням частки кожного із співвласників земельної ділянки технічно неможливо.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0683 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 (а.с. 23, 24 том 1).

Згідно договору оренди землі від 27.05.2011 ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 надано в оренду земельну ділянку для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яка знаходиться на по АДРЕСА_1, загальною площею 0,0123 га (а.с. 26-28 том 1).

Відповідно до даних витягу реєстру прав власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 22.12.2006 (ст. 198 інвентаризаційної справи) у житловому будинку по АДРЕСА_1 співвласникам:

-ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2006 належить 14/36 ідеальної частки в житловому будинку;

-ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.1985 року належить 4/36 ідеальної частки в житловому будинку;

-ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.1965 року належить 4/36 ідеальної частки в житловому будинку;

-ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.1998 року належить квартира АДРЕСА_1.

За ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (ч. 1, 3, 4 ст. 88 ЗК України).

Виходячи зі змісту наведених норм закону, при вирішенні справ про виділ в натурі часток земельної ділянки, виділ може мати місце при наявності технічної можливості передачі ізольованої частини земельної ділянки з врахуванням технічної можливості обслуговувати будинок, господарські споруди у відповідності до вимог державних будівельних норм.

З висновку експерта № 2679 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 16.04.2018 вбачається, що провести розподіл та встановити порядок користування земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 з врахуванням частки кожного із співвласників земельної ділянки, технічно не можливо (а.с. 227-231 том 1).

Висновок експерта був визнаний судом першої інстанції переконливими та обґрунтованими, оскільки експертиза проведена відповідно до вимог Закону України «Про судову експертизу» за ухвалою суду, висновок узгоджується з іншими зібраними по справі доказами, експерт попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, а тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Доводи апеляційної скаргу були предметом дослідження судом першої інстанції та не спростовують висновків суду, рішення суду відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2018 року в даній справі в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про виділ в натурі частки в земельній ділянці залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 січня 2019 року.

Головуючий

Судді