РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 320/37/18

провадження № 2/312/2/2019

31 липня 2019 року с. Велика Білозерка

Великобілозерський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Яцун О.О.,

при секретарі Юхник С.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій зазначає, що відповідно до договору б/н від 24.01.2011 року відповідач отримала кредит в розмірі 6600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом в заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно п.2.1.1.5.5. Договору, відповідач зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Отже, зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, у зв`язку з чим станом на 31.12.2017 року утворилася заборгованість в сумі 115822 грн. 90 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 5595 грн. 28 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 100045 грн. 97 коп., заборгованість за пенею - 4190 грн. 08 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 5491 грн. 57 коп.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору в сумі 115822 грн. 90 коп. та судові витрати.

В судове засідання представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Нагорний О.В., який діє на підставі довіреності від 26.12.2016 року не з`явився, надавши до канцелярії суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі, при цьому не заперечує проти ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.181, 182).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за правилами ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с.191, 197, 208, 211, 216, 223), про причини неявки суду не повідомила. У встановлений судом строк відповідач надала до суду відзив з викладеними запереченнями проти позову. Зі змісту вказаного відзиву вбачається, що відповідач не заперечує проти факту неналежного виконання з її боку умов кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість. При цьому позивач просить суд застосувати в даному спорі строк позовної давності щодо стягнення відсотків та пені, та з цього приводу позовні вимоги визнає частково в сумі 13697 грн. 40 коп., яка складається з наступного: 5595 грн. 28 коп. - заборгованість за кредитом, 7002 грн. 12 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1100 грн. - заборгованість за пенею.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 24.01.2011 року, остання, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому виді, просить відкрити рахунок та надати кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна» (а.с.8). Заявниця погодилася, що Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. Отже, необхідно констатувати, що між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 24.01.2011 року було укладено кредитний договір, який відповідно до положень ч. 1 ст. 634 ЦК України є договором приєднання.

Відповідно до змісту Заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 24.01.2011 року та пунктів 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов і Правил надання банківських послуг, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється рішенням банку і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору являється безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, який встановлений банком.

За змістом довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду базова процентна ставка складає 3 % на місяць, щомісячний платіж встановлено в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячного платежу встановлено до 25 числа місяця наступного за звітним. Вказану довідку підписано відповідачем 16.02.2011 року (а.с.9).

Судом встановлено, що позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Універсальна» в розмірі 6600 грн., що відповідає умовам кредитного договору від 24.01.2011 року.

Зі змісту відзиву на позов вбачається, що відповідач не заперечує факт укладення вказаного кредитного договору та отримання вказаних грошових коштів на картковий рахунок.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5. Умов і Правил надання банківських послуг, Клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку суми позову по кредитному договору б/н від 24.01.2011 року, відповідач свої обов`язки за договором не виконала, тому станом на 31.12.2017 року сума заборгованості за договором становить 115822 грн. 90 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 5595 грн. 28 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 100045 грн. 97 коп., заборгованості за пенею та комісією - 4190 грн. 08 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 5491 грн. 57 коп. (а.с.6-7).

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

У відзиві на позов відповідач не заперечує факт неналежного виконання з її боку умов кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, при цьому просить суд застосувати позовну давність.

За умовами п. 1.1.7.12 та п. 2.1.1.2.11 договору, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується та той же строк. Картка діє до останнього дня місяця , вказаного на лицевій стороні картки, включно.

В матеріалах справи міститься довідка, за змістом якої вбачається, що відповідачу за умовами договору було надано дві кредитні картки, а саме: № НОМЕР_1 - термін дії до 12.2014 року та № 321442 - термін дії до 06.2016 року. Отже, строк кредитного ліміту за вказаним кредитним договором діє до 30.06.2016 року.

У відповіді на відзив, позивач зазначив, що оскільки за умовами п. 1.1.7.12 договору, договір пролонгується кожні 12 місяців, то на даний час договір чинний, тому заперечення відповідача необґрунтовані.

Проте, з таким ствердженням, суд не може погодиться, оскільки автоматично пролонгується не термін дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки, а лише дії умов надання банківських послуг, оскільки строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки.

Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору, при цьому сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони відповідальності за юго порушення, яке мало місце під час дії договору. Отже, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. В даному випадку, сторони відповідно до положень п. 1.1.7.42 договору погодили, що договір припиняється після повного погашення заборгованості, при цьому дія договору припиняється в момент закриття останнього рахунку клієнта, відкритого в рамках цього договору.

Такі правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 14-10цс18.

За даним договором сторони погодили, що строк кредитування відповідає строку кредитного ліміту та, відповідно до положень п.2.1.1.2.11, відповідає строку дії картки, яка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні картки.

Поняття позовної давності встановлено статтею 256 ЦК України, це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (зокрема до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів).

За правилами встановленими статтею 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Нормами частин 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Судом встановлено, що за умовами договору (п.2.1.1.12.4 договору, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна») сторони погодили сплату повернення боргу частинами, тобто періодичними щомісячними платежами, до складу якого входить проценти за користуванням кредитом та частину заборгованості за кредитом. Ці платежі повинні бути внесені до 25 числа місяця наступного за звітним.

Таким чином, оскільки договір встановлює зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Щодо строку сплати кредиту в повному обсязі, необхідно виходити з того, що цей строк обмежений строком кредитного ліміту, тобто строком кредитування, який в свою чергу відповідає строку дії картки.

Отже, кінцевий строк повного погашення кредиту спливає в день останнього місяця дії картки та від цього дня необхідно рахувати початок перебігу позовної давності.

Такі правові висновки містяться в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 14-10цс18, та в правових позиціях Верховного Суду України, викладених в постанові від 17 вересня 2014 року по справі № 6-133цс14.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 24.01.2011 року, заборгованість за кредитом складає 5595 грн.28 коп. Строк дії останньої картки № НОМЕР_2 до 30.06.2016 року. Позивач звернувся до суду 09.02.2018 року (експрес накладна № 3009), отже до спливу загального строку позовної давності (а.с.43).

Враховуючи викладене позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 5595 грн.28 коп. обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідач в свою чергу у відзиві на позов цю частину позовних вимог визнав.

Також із вказаного розрахунку заборгованості, виписки по кредитному рахунку клієнта вбачається, що відповідач з 30.04.2014 року порушує умови кредитного договору щодо терміну та розміру щомісячних платежів, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість за договором. Отже, позивач довідався про порушення свого права саме з вказаної дати. При цьому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів лише 09.02.2018 року. Таким чином, за вимогами щодо сплати щомісячних платежів з 30.04.2014 року по 08.02.2015 року сплив строк загальної позовної давності.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 14-10цс18.

Приймаючи до уваги, що строк кредитування відповідає строку дії кредитної картки, суд вважає, що позивач мав право нараховувати проценти за користування кредитом лише до 30.06.2016 року.

На підставі викладеного, враховуючи сплив строку загальної позовної давності за вимогами про сплату платежів з 30.04.2014 року по 08.02.2015 року, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача щодо сплати заборгованості про процентам за користування кредитом в розмірі 100045 грн. 97 коп., підлягають частковому задоволенню, оскільки повинні бути нараховані лише за період з 09.02.2015 року по 30.06.2016 року, що виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості становить 21364 грн. 75 коп.

Згідно пункту 2.1.1.7.6. договору, у разі порушення клієнтом термінів платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, Клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф 500 грн. та 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісії.

В статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення зобов`язань за кредитним договором суперечить положенням статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. До того ж відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року по справі № 6-2003цс15.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає лише пеня, що нараховується за кожний день прострочення, незалежно від кількості днів прострочення, на відміну від штрафу, що за умовами укладеного між сторонами договору застосовується при порушенні строків платежів більш ніж на 30 днів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів, відповідно до 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг, а саме штрафу (фіксована частина) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 5491 грн. 57 коп., суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно пункту 2.1.1.12.6.2 договору, у випадку виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобов`язання, передбачені п.п. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується як: ПЕНЯ = базова процентна ставка / 30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів за кредитом.

За правовою нормою ч. 3. ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до позовних вимог та наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, відповідачу нарахована пеня за період з 01.05.2014 року по 31.12.2017 року в сумі 4190 грн.08 коп.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позивач звернувся з позовом до суду лише 09.02.2018 року. Отже, за вимогами щодо сплати пені з 01.05.2014 року по 08.02.2017 року сплинув строк спеціальної позовної давності.

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та дати, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності

Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 14-10цс18.

На підставі викладеного, враховуючи сплив строку позовної давності за вимогами про сплату пені з 01.05.2014 року по 08.02.2017 року, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо сплати заборгованості за пенею підлягають частковому задоволенню, оскільки стягненню підлягає сума лише за період з 09.02.2017 року по 31.12.2017 року, що, виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості, становить 1100 грн.

Таким чином, досліджені судом докази по справі свідчать про те, що відповідач дійсно не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, порушила умови та порядок погашення кредиту, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Проте, оскільки відповідачем по справі надано заяву про застосування позовної давності, що в свою чергу є підставою для відмови у позові, суд вважає, що стягнення заборгованості за кредитним договором можливо лише у межах позовної давності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» необхідно задовольнити частково в сумі 28060 грн. 03 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 5595 грн. 28 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 21364 грн. 75 коп. та заборгованість за пенею - 1100 грн. 00 коп.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. При звернення до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1762 грн. 00 коп. Враховуючи часткове задоволення позову, вимоги позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору підлягають задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 426 грн. 87 коп.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, ЦПК України, ст.ст. 256-258, 260, 261, 264, 267, 526, 527, 530, 536, 549, 611, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість по кредитному договору б/н від 24.01.2011 року в сумі 28060 (двадцять вісім тисяч шістдесят) грн. 03 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) витрати по сплаті судового збору в сумі 426 (чотириста двадцять шість) грн. 87 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя О.О. Яцун