КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Фролова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, та разом із позовною заявою подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Заяву мотивовано тим, що предметом позовної заяви є витребування майна з чужого, незаконного володіння, а саме: квартири АДРЕСА_1 . Заявник вважає, що наразі існує можливість повторного відчуження відповідачем вказаного майна, що може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, тому заявник звернувся до суду та просив забезпечити позов до його розгляду по суті та ухвалення рішення, шляхом накладення арешту на зазначену квартиру.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішення, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої заявник просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі.

Апелянт вважає, що при винесенні оспорюваної ухвали судом не взято до уваги, що законний інтерес заявника полягає в тому, щоб предмет спору перебував у його володінні чи щоб сторона правочину перебувала у певному стабільнішому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Також заявник вказує, що метою забезпечення позову може також бути вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

На переконання апелянта судом повністю проігноровано, що предметом спору є єдине житло заявника та її родини, яке було «викрадене» у заявника як у власника, а тому й існують обґрунтовані побоювання заявника про можливість повторного незаконного відчуження спірної квартири без волі заявника як власника.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, оскільки на даний час в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувають дві цивільній справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири та вказана справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чудового незаконного володіння. Вказано, що не вжиття судом заходів забезпечення позову призвело до відчуження вказаної квартири від ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , а в разі залишення без задоволення поданої апеляційної скарги по даній справі, ОСОБА_3 буде мати можливість її відчужити третім особам що призведе до необхідності подачі нового позову до нового власника. Враховуючи вище зазначене представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити як таку, що відповідає нормам цивільного процесуального законодавства.

Представник відповідача ОСОБА_3 , адвокат Поліщук Ю.В. заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та зазначила, що вказана квартира уже перебуває під арештом накладеним Голосіївським районним судом м. Києва в межах розслідування кримінальної справи №1-кс/752/3252/19, а також в межах розгляду Шевченківським районним судом м.Києва цивільної справи №761/23226/18. Крім того зазначила, що подаючи заяву про забезпечення позову та обґрунтовуючи її тим, що відповідач має намір відчужити вказану квартиру заявник не надала відомостей на підтвердження вказаним обставинам. Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника скаржника, та пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів останньої.

Крім того, суд першої інстанції не знайшов підтвердження посиланням позивача на існування загрози відчуження відповідачами спірного майна, а прийшов до висновку, що таке твердження є лише припущенням.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 149 ЦПК України визначено підстави для забезпечення позову, зокрема, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що незастосування даних заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; належність майна відповідачу на праві власності.

Так, з позовної заяви вбачається, що підставою для звернення до суду стало відчуження квартири позивача ОСОБА_1 у січні 2018 року на користь третьої особи у справі ОСОБА_4 та подальший перепродаж 06 березня 2019 року вказаної квартири останньою відповідачу у вказаній справі ОСОБА_3 , що за доводами позивачки свідчить про вибуття зазначеного майна із її власності поза її волею.

Таким чином, на час звернення з позовною заявою спірна квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачу, а, враховуючи, що приписи ч. 1 ст. 317 ЦК України, відповідно до яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, колегія суддів вбачає загрозу відчуження спірного нерухомого майна на користь третій осіб.

Викладені обставини, враховуючи положення ст.149 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Беручи до уваги, характер даного спору, а саме майнові права на спірне нерухоме майно, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи вищенаведене, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що між сторонами дійсно існує спір, а обраний позивачем захід забезпечення позову не сприятиме в достатній мірі недопущенню істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, не відповідають дійсним обставинам справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване судове рішення не можна назвати законним та обґрунтованим в розумінні ст.263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового про задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи представника відповідача щодо наявності заборони на відчуження спірної квартири за ухвалами Голосіївського районного суду м. Києва у кримінальній справі та Шевченківського районного суду м. Києва у іншій цивільній справі не можуть бути визнанні обґрунтованими, оскільки позивач у кожній справі має право на забезпечення поданого ним позову. Норми чинного цивільного процесуального законодавства не містять заборони на забезпечення позову за вище вказаних обставин.

Не приймаються колегією суддів і доводи представника відповідача щодо не подання заявником доказів на підтвердження наміру відповідача відчужити спірну квартиру, оскільки обставини вибуття вказаної квартири із власності позивачки, викладених нею в позові, та подальший її перепродаж свідчить про обґрунтовані припущення позивачки, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Не приймається колегією суддів і висновок суду першої інстанції, що запропонований позивачкою спосіб забезпечення позову призведе до втручання у мирне володіння відповідачем належного йому майном, оскільки обраний позивачем спосіб забезпечення позову, не позбавляє відповідача права володіння та користування майном, а лише обмежує його право розпорядження вказаним майном до часу ухвалення судом рішення у вказаній справі, що є справедливим по відношенню і до позивача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення .

Заяву ОСОБА_2 подану в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 91, право власності на який зареєстроване за ОСОБА_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2019 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

В.О. Фінагеєв