ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/566/19 Доповідач - Міщій О.Я.
Категорія - 310040000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

секретар с/з- Іванюта О.М.

з участю позивачки ОСОБА_1 ,

її представника - адвоката Скиби В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/17083/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.04.2019 р., ухвалене в м. Тернополі суддею Тернопільського міськрайонного суду Вийванком О.М., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

30.08.2018 р. ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого в них народився син - ОСОБА_5 . У даний час шлюб розірвано, дитина проживає разом із нею. Позивачка вказала, що ОСОБА_3 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не підтримує із сином ніяких відносин, не цікавиться його життям. Лише вона виховує дитину, матеріально її забезпечує. Оскільки відповідач ухиляється від виховання дитини, ОСОБА_1 просила позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо сина - ОСОБА_5 .

Відповідач у судове засідання у суд першої інстанції не з`явився, про місце та час розгляду справи був належно повідомлений.

Від третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, підтримали висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_5 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02.04.2019 р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору,- Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав. Попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і покладено на Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради здійснення контролю за ОСОБА_3 щодо виховання сина ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позов, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та вимогам закону. Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не цікавиться життям своєї дитини, не турбується про духовний та фізичний розвиток сина, не несе додаткових витрат на утримання дитини, не повністю сплачує аліменти, що свідчить про ухилення від виховання сина. ОСОБА_1 зазначила, що рішення суду є суперечливим, оскільки суд, встановивши відсутність доказів щодо навмисного ухилення ОСОБА_3 від виховання дитини, одночасно зазначив, що бездіяльність відповідача містить ознаки неналежного виконання батьківських обов`язків. Тому вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідач в судове засідання в апеляційний суд не з`явився, про розгляд справи був належно повідомлений, тому колегія суддів вважає, що слід розглянути апеляційну скаргу без участі ОСОБА_3 .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не подала доказів щодо ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування ним батьківськими обов`язками, тому відмовив у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання сина.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом установлено, що з 24.09.2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.11.2012 р.

За час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який разом із матір`ю проживає у квартирі по АДРЕСА_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16.06.2015 р. стягнуто із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 11.02.2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Як пояснила позивач, відповідно до рішення суду розмір аліментів на даний час збільшено.

Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 117 від 06.02.2019 р., орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Позивач у суді пояснила, що ОСОБА_3 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не підтримує із сином ніяких відносин, не цікавиться його життям, не спілкуються з дитиною та не виявляють інтересу до її потреб. Неодноразово обманював дитину - обіцяв, що прийде, однак не приходив на зустріч. Разом з тим, позивач зазначила, що ОСОБА_3 протягом 2017-2018 років періодично дзвонив до сина, спілкувався з ним по телефону, декілька разів зустрічався з дитиною, приносив недорогі подарунки - банани, сік, чіпси. Останній раз відповідач навідувався до дитини в липні 2018 року, коли приїхав до них на дачу.

Вказані пояснення також підтвердила допитана в апеляційному суді свідок ОСОБА_6 - бабуся неповнолітнього ОСОБА_5 по материнській лінії, яка також пояснила, що відповідач подарував дитині мобільний телефон, щоб спілкуватись.

На підтвердження позовних вимог позивачка подала довідку - інформацію про участь батька у вихованні дитини, яка навчається в ТЗОШ І-ІІІ ступенів № 16 ім. В.Левицького від 05 квітня 2018 року № 105, із змісту якої вбачається, що вихованням, навчанням ОСОБА_5 цікавляться виключно мама та бабуся, за навчальний період батько дитини в школі не з`являвся.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_3 , який не використав усіх, передбачених законом засобів для того, щоб брати участь у вихованні сина, батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи позивачем не доведено. При цьому судом також враховано частину першу статті 3 Конвенції про права дитини, відповідно до якої першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що у висновку органу опіки та піклування, затвердженому рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 117 від 06.02.2019 р., не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування з відповідачем щодо врегулювання його відносин із сином, висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав. У зв`язку з цим та враховуючи, що відповідно до частин 5, 6 статті 19 СК України вказаний висновок має рекомендаційний характер та не є для суду обов`язковим , суд першої інстанції дав зазначеному висновку органу опіки та піклування належну оцінку.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не подано безспірних доказів, які б давали підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , а її доводи про те, що відповідач не цікавиться життям власної дитини, не турбується про його духовний та фізичний стан були враховані судом при ухваленні рішення, що має наслідком застосування до ОСОБА_3 заходу впливу - попередження про необхідність змінити ставлення до виховання сина. Тому колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про те, що рішення суду в цій частині є суперечливим та не відповідає обставинам справи.

Як пояснила в апеляційному суді свідок ОСОБА_7 - психолог школи, ОСОБА_5 дуже переживає, що тато його залишив, не допомагає йому, нікуди з ним не ходить, нічого йому не купує і що в тата є інша сім`я, де народились діти. Також свідок зазначила, що питання про батька були для ОСОБА_5 дуже травмуючими, голос дитини тремтів, обличчя червоніло, а очі наповнювались сльозами. Із врахуванням наведеного, саме такий захід впливу, як попередження ОСОБА_3 про необхідність зміни ставлення до виховання сина не спричинить розриву сімейних зв`язків між батьком та дитиною, що у даному випадку, на думку колегії суддів, у повній мірі буде відповідати інтересам дитини.

Твердження в апеляційній скарзі про наявність у відповідача невеликої заборгованості щодо аліментів на утримання дитини та те, що ОСОБА_3 добровільно не несе витрати на додаткові потреби дитини самі по собі не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Таким чином, встановлено, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для її задоволення та скасування рішення суду немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02.04.2019 р. - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова суду апеляційної інстанції складена 5.08.2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи