Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 336/326/16-ц

провадження № 61-26976св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Трофимової Д. А., Крилової О. В., Воробйової І. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до державного підприємства «Придніпровська залізниця» (далі -

ДП «Придніпровська залізниця»), державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» про захист прав споживачів.

Позовна заява мотивована тим, що в липні 2013 року в касі залізничного вокзалу «Запоріжжя-2» ОСОБА_1 купила квиток для здійснення подорожі від міста Москви до міста Хабаровська. Так як з інформації в квитку не можна було зрозуміти, за яким часом потяг прибуває до міста Хабаровська, за московським або за місцевим часом, вона звернулась з відповідним питанням до особи, яка продала їй квиток, і та запевнила позивача, що у квитку вказане прибуття поїзда за місцевим часом. Виходячи з вказаної інформації, позивач набула квитки для перельоту в обидва кінці з міста Хабаровська до міста Південно-Сахалінська.

По мірі прибуття в місто Хабаровськ 07 серпня 2013 року позивач з'ясувала, що на квитку було вказано московський час, а це означає, що за місцевим часом було на сім годин пізніше (12 год. 58 хв. порівняно з 05 год. 58 хв. за московським часом).

Розраховуючи на прибуття до Хабаровська о 05 год. 58 хв., позивач купила квитки для здійснення перельоту на 08 год. 50 хв. 07 серпня 2013 року за місцевим часом. Прибувши фактично на 4 години пізніше, позивач не встигла на свій рейс, втративши при цьому вартість перельоту в два кінці, оскільки цей квиток можна було використовувати лише за умови здійснення перельоту в два кінці. За умови ж невикористання його при перельоті в один кінець автоматично втрачається його споживча користь для перельоту в другий кінець. Так як її запізнення сталося не з вини перевізника, залізниця відмовила їй в наданні документів про поважність причини запізнення на літак, що було б підставою для заміни квитків на авіапереліт з найменшими втратами.

Таким чином, позивачу спричинено збитки, а саме, вартість перельоту -

4 285,00 грн.

Крім зазначеної суми, ОСОБА_1 вважає, що на її користь підлягає стягненню 3 % річних у сумі 452,88 грн та інфляційні втрати в розмірі

3 613,21 грн.

Крім того, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у психологічних переживаннях з приводу порушення її права на заплановану подорож, ускладнень, які виникли через відсутність коштів для придбання нових квитків, неможливості захисту її права в позасудовому порядку, так як неодноразові звернення до відповідача з проханням вирішити це питання у позасудовому порядку позитивними наслідками не увінчалися.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь вартість квитка на літак - 4 285,00 грн, 3 % річних - 452,88 грн, інфляційні втрати - 3 613,21 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 5 000,00 грн.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про заміну відповідача.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя

від 29 листопада 2016 року замінено в справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Придніпровська залізниця», Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» про захист прав споживачівпервісного відповідача ДП «Придніпровська залізниця» на належного відповідача - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця»).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 26 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано недоведеністю порушення прав та інтересів позивача з боку відповідача.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 26 січня

2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що даний спір вирішено неповноважним судом.

Короткий зміст вимог та доводів наведених у касаційній скарзі:

24 квітня 2017 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв'язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати або змінити рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року і вирішити питання по суті, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що , що ОСОБА_1 саме на підставі положень статей 2, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звернулась до суду з даним позовом, а тому даний спір підсудний Шевченківському районному суду міста Запоріжжя.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи № 336/326/16-ц передана до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів частково приймає аргументи, викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що цей спір вирішений Шевченківським районним судом міста Запоріжжя, тобто неповноважним судом, так як в даному випадку спір за правилами виключної підсудності належить вирішенню Печерським районним судом міста Києва, що у відповідності до пункту 4 частини першої статті 309 ЦПК України(в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду апеляційної інстанції) є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Проте колегія суддів Верховного Суду не може погодитись з таким висновком суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що Шевченківський районний суд міста Запоріжжя є неповноважним судом через те, що відповідно до статті 114 ЦПК України (в редакції чинній, на час розгляду справ судом першої та апеляційної інстанцій) справа підлягала розгляду в Печерському районному суді міста Києва.

Проте такі висновки суду апеляційної інстанції не гуртуються на законі.

Відповідно до статті 309 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширююється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Системний аналіз коментованої статті дає підстави дійти висновку про те, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм процесуального права (рішення ухвалено неповноважним судом), не встановив, чи призвело це порушення до неправильного вирішення справи. Крім того, апеляційний суд не врахував, що порушення судом першої інстанції норм про виключну підсудність не є підставою для відмови у позові позивачу.

Пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про захист прав споживачів передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило