ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 629/1947/18

Провадження № 22-ц/818/878/19

23 січня 2019 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря - Чабан А.В.

учасники справи:

апелянт прокуратура Харківської області

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2,

третя особа Орільська селищна рада Лозівського району Харківської області

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 липня 2018 року у складі судді Смірнової Н.А. по справі №629/1947/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орільська селищна рада Лозівського району Харківської області про визнання права власності за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Орільська селищна рада Лозівського району Харківської області про визнання права власності за набувальної давністю.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до протоколу комісії з організації вирішення майнових паїв членів КСП імені Свердлова N 22 від 04 серпня 2002 року та акту прийому- передачі майна в рахунок майнових паїв ОСОБА_2 як члену КСП ім. Свердлова видано будівлю - зерносховище, загальною площею 130,7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1. 18 березня 2003 року Орільською селищною радою їй видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

19 жовтня 2004 року виконавчим комітетом Орільської селищної ради Лозівського району рішенням № 300 від 19.10.2004 року надано дозвіл на оформлення права приватної власності на об'єкти нерухомого майна - нежитлової будівлі зерносховище, благоустрою 12,8% та техніки - плугу ПНЛ-5-35 за ОСОБА_2

На той час відповідач не змогла оформити право власності на одержане в рахунок майнового паю майно.

23 січня 2006 року ОСОБА_2 продала йому зерносховище, про що була складена розписка в присутності свідків.

Отримати витяг з Реєстру прав власності на будівлю він не має можливості, оскільки відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу, хоча грошові кошти у сумі 35000 гривень, згідно досягнутої між ними домовленості, отримала.

Після укладення договору він відразу став користуватися зерносховищем і користується ним до теперішнього часу. Всі ці роки він залишався єдиним добросовісним володільцем та користувачем зерносховища, самостійно сплачує податок на землю.

Проти використання ним зерносховища ОСОБА_2 не заперечує, але і не виконує свої зобов'язання щодо укладання договору купівлі-продажу.

Претензій до нього з 2006 року та по цей час ніхто не пред'являв, його володіння, користування та розпорядження нерухомим майном є відкритим та безперечним.

Просить визнати за ним право власності на нежитлову будівлю зерносховища за набувальною давністю за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 130,7 кв.м., згідно технічного паспорту станом на 29 грудня 2017 року.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася. Надала заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Представник третьої особи Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області в судове засідання не з'явився. Просив винести рішення за наявними документами, які знаходяться в матеріалах справи.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на об'єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю зерносховища за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 130,7 кв.м., згідно технічного паспорту, виготовленого суб'єктом господарювання приватним підприємцем ОСОБА_3 станом на 29 грудня 2017 року.

Рішення мотивовано тим, що позивач добросовісно заволодів чужим майном, на час звернення до суду відкрито, безперервно володіє та користується спірною виробничою будівлею - зерносховищем більше 10 років, то наявні підстави для визнання право власності за набувальною давністю.

В апеляційній скарзі прокуратура Харківської області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Між тим, позивач в обґрунтування позову зазначає, що спірне приміщення він отримав на підставі розписки ОСОБА_2 про отримання за продаж приміщення коштів, тобто підставно.

Визнання права власності на будівлю на підставі судового рішення порушує визначений законодавством порядок будівництва об'єктів нерухомості, державної реєстрації речових прав на них та фактично нівелює роль цілої системи органів державної влади та контролю, які здійснюють повноваження у цій сфері.

Ні позивачем, ані відповідачем не надано суду доказів правомірного користування земельною ділянкою, на якій розташоване приміщення.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи ОСОБА_2 належить на праві власності майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), виданого Орільською селищною радою 09 серпня 2001 року.

Відповідно до протоколу комісії з організації вирішення майнових паїв членів КСП імені Свердлова №22 від 04 серпня 2002 року та акту прийому- передачі майна в рахунок майнових паїв ОСОБА_2 виділено будівлю - зерносховище за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Орільської селищної ради № 300 від 19 жовтня 2004 року право власності на об'єкти нерухомого майна - нежитлові будівлі зерносховища, благоустрою та техніки - плугу ПНЛ-5-35 наданий дозвіл на оформлення права приватної власності за ОСОБА_2 та доручено Лозівському БТІ оформити, зареєструвати та видати свідоцтво на право приватної власності на вищевказані об'єкти.

23 січня 2006 року ОСОБА_2 по простій письмовій розписці продала зерносховище ОСОБА_1 в розмірі 35000 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з тих обставин, що майно набуто правомірно, позивач відкрито, безперервно володіє та користується зерносховищем більше 10 років, що є підставою для визнання права власності за набувальною дивністю.

Погодитись з таким висновком суду не можна.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У частині першій статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

При цьому слід враховувати, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Позивачі, як незаконні володільці, протягом всього часу володіння майном повинні бути впевнені, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилається на розписку від 23 січня 2006 року, за яким йому передано спірне майно.

Позивач користується спірною нерухомістю на підставі договору, тобто володіє майном за волею власника; знає, хто є власником зерносховища, тому відсутні передбачені законом підстави для визнання за позивачем в судовому порядку права власності на зазначене приміщення на підставі статті 344 ЦК України.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати підлягають перерозподілу згідно ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2,376, 381-384 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області - задовольнити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 липня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орільська селищна рада Лозівського району Харківської області про визнання права власності за набувальною давністю -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь прокуратури Харківської області (юридична адреса: вул. Богдана Хмельницького, буд.4, м. Харків, ) судовий збір у сумі 1057 грн. 20 коп. (одна тисяча п'ятдесят сім гривень 20коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 січня 2019 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко