КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 753/15947/18

провадження № 22-ц/824/13258/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Музичко С.Г.,
за участю секретаря судового засідання учасники справи: позивач відповідач представник відповідача Потапьонок К.В. , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року /суддя Цимбал І.К./

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про вселення та зобов`язання не чинити перешкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась з урахуванням заяви про зміну предмету позову, з вимогами про вселення її, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язання відповідачів не чинити перешкод у користуванні спірною квартирою. /а.с. 52-57/

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.05.2019 року позовні вимоги задоволено. /а.с. 133-136/

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.09.2019 року вирішено питання щодо судових витрат. / а.с. 207-208/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати заочне рішення, постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що ОСОБА_2 не власник спірної квартири, не член сімї власника квартири та договорів найму з нею укладено також не було. Вказує, що позивач невірно вказала адреси для листування відповідачів та третьої особи, у зв`язку із чим суд першої інстанції розглянув справу за відсутності належного повідомлення вказаних осіб. Крім того, зазначає, що судом безпідставно було прийнято копії квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг по спірній квартирі, як доказ сплати за них саме позивачем.

ОСОБА_5 подала додаткові пояснення, у яких зазначила, що ОСОБА_6 у серпні 2018 року покинув спірну квартиру, вселився до іншого орендованого житла, куди пропонував переїхати і ОСОБА_2 з дітьми, однак остання відмовила. Також, звернула увагу, що ОСОБА_2 згодом вибула зі спірної квартири, протягом року проживає з дітьми у іншому житлі. Крім того, зазначила, що на розгляді у Дніпровському районному суді м. Києва перебуває справа № 753/3280/19 про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з постановленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог на підставі наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20.09.2007 року, спірна квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 , була придбана нею у шлюбі з ОСОБА_3 /т. 1 а.с. 177/

ОСОБА_6 є рідним сином ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 04.07.2018 року. /т. 1 а.с. 11/

04.08.2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 04.08.2006 року. /т. 1 а.с.12/

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_6 та ОСОБА_2 народилась донька ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 05.10.2006 року. /т. 1 а.с. 13/

Разом з тим, встановлено, що у ОСОБА_2 є донька від першого шлюбу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 23.10.2001 року. /т. 1 а.с. 14/

Відповідно до талону про зняття з реєстраційного обліку місця проживання, 14.07.2011 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 виписались зі свого місця постійної реєстрація по АДРЕСА_2 . /т. 1 а.с. 27/

26.07.2011 року ОСОБА_5 надала згоду власника ОСОБА_6 на реєстрацію свого місця проживання за адресою АДРЕСА_1 . /т. 1 а.с. 28/

Відповідно до довідки №7 ОСББ «Джерела» від 18.03.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 з 2007 року по 01.08.2018 року мешкала родина у складі: ОСОБА_6 (чоловік), ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_7 (донька), ОСОБА_8 (донька). /т. 1 а.с. 112/

Разом з тим, 31.07.2018 року ОСОБА_2 особисто зверталась до керівника Служби у справах дітей Дарницької РДА в м. Києві Ткаченко О .В. та вказувала, що чоловік її покинув у невідомому напрямку. /т. 1 а.с. 31/

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормами ч. 1 ст. 383 ЦК України, якою встановлено, що власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, а згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, при цьому член сім`ї втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік; абз. 2, 3 ст. 156 ЖК України, відповідно до якого, за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно; ст. 156 ЖК України, згідно якої, члени сім`ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Встановивши, що право позивача на користування спірною квартирою було порушене, а саме шляхом виселення її з неповнолітніми дітьми, всупереч ст. 156 ЖК України, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції вказаних вимог не виконав.

У позовній заяві та уточненій заяві ОСОБА_2 вказала таку адресу відповідачів: АДРЕСА_4 . /т. 1 а.с. 1, 54/

Відповідно до паспортних даних, місцем реєстрації відповідачів є адреса: АДРЕСА_5 . /т. 1 а.с. 196/

Отже, відповідачі не могли бути належним чином повідомленими про розгляд справи та винесення рішення, оскільки судові повістки направлялись на помилкову адресу, а дійсності зазначеної позивачем адреси, суд не перевірив.

Після винесення заочного рішення судом першої інстанції, 27.06.2019 року відповідач ОСОБА_5 подала заяву про перегляд заочного рішення, мотивуючи її тим, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи, у зв`язку із направленням кореспонденції на помилкову адресу. /т. 1 а.с. 141-146/

Однак, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.08.2019 року зазначену заяву було залишено без задоволення, оскільки відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи.

Позивач ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції підтвердила, що вказала свідомо невірну адресу відповідачів та не повідомила про це суд першої інстанції.

Відповідно до наявних у матеріалах справи рекомендованих повідомлень із конвертами, що повернулись з відміткою про інші причини, що не дали змогу виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, колегія суддів доходить висновку щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягають в ігноруванні обов`язку звернення до відповідного органу щодо надання інформації про місце реєстрації відповідачів та неналежного повідомлення сторін у справі.

Так, відповідно до договору купівлі-продажу від 20.09.2007 року, спірна квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 , була придбана нею у шлюбі з ОСОБА_3 .

У даній квартирі власник ніколи не проживав.

Разом з тим, встановлено, що від подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є син ОСОБА_6

04.08.2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було укладено шлюб, від якого у них народилась донька ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до абз. 2 ст.156 ЖК України, за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним приміщення інших членів сім`ї.

У судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3 пояснив, що він із ОСОБА_5 дозволили пожити сину зі своєю сім`єю у спірній квартирі, оскільки вони продали свою квартиру у м. Запоріжжя та відповідно там знялись з реєстрації. /т. 1 а.с. 27/

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 як власник нерухомого майна, надала згоду на реєстрацію місця проживання за адресою спірної квартири АДРЕСА_1 лише сину ОСОБА_6 у липні 2011 року, однак цим правом він не скористався, що підтверджується паспортними даними, хоча проживав по вказаній адресі тривалий час. /т. 1 а.с. 9-10/

Так, оскільки ОСОБА_6 перебував у шлюбі з позивачем, остання вселилась до спірної квартири разом із донькою від першого шлюбу ОСОБА_8 та спільною донькою подружжя ОСОБА_7 .

Як вбачається із заяви про реєстрацію місця реєстрації, ОСОБА_5 , як власник, відповідно до норм чинного законодавства, згоду на реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі не надавала.

Тобто, у позивача виникло речове право на чуже майно або право користування (сервітуту), яке регулюються нормами ЦК України, главами 30, 32, а не право користування житлом на правах члена сім`ї власника як помилково вважав суд першої інстанції.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Згідно ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо, зокрема, нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Пункт 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України встановлює, що сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

У серпні 2018 року ОСОБА_6 покинув спірну квартиру та вселився до іншого житла й пропонував позивачу з дітьми переїхати з ним, однак отримав відмову. Фактично з того часу сторони припинили сімейні відносини та проживають окремо.

Після цього ОСОБА_5 , як сама пояснила, вибула зі спірної квартири, забрала побутову техніку й зняла міжкімнатні двері, які є власністю відповідачів. З цього приводу останні звертались до правоохоронного органу за фактом крадіжки майна. /т. 2 а.с. 1/

З часу вибуття зі спірної квартири позивач вже рік проживає з дітьми за іншою адресою та має усталений побут.

Під час пояснень у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 зазначила, що на право власності спірної квартири не претендує, однак вважає, що оскільки давно проживала там однією сім'єю із сином власника, сплачувала комунальні послуги, то разом із двома дітьми, інтереси яких вона представляє, має право нею користуватись та просила їх туди вселити.

Разом з тим, встановлено, що на розгляді у Дніпровському районному суді м. Києва перебуває справа № 753/3280/19 про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , що підтверджує факт припинення сімейних відносин.

Колегія суддів доходить висновку, що право користування чужим майном (спірною квартирою) у ОСОБА_2 було припинено у зв`язку з припиненням обставин, які були підставою для встановлення такого права відповідно до положень ч. 1 ст. 406 ЦК України.

Крім того, позивач просить вселити у спірну квартиру доньку від першого шлюбу, яка не має відношення до сім`ї сина власників спірної квартири, а квитанції про сплату комунальних послуг не містять жодного доказу сплати саме позивачкою.

Таким чином, оскільки, у розумінні ст. 156 ЖК України, ОСОБА_2 не є членом сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (власників), вона не проживала та не вела спільне господарство з ними, а їх син давно не веде з нею спільне господарство та на розгляді у суді перебуває позовна заява про розірвання зареєстрованого у 2006 році шлюбу, колегія суддів доходить висновку про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та вважає за необхідне постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, як таких, що порушують права власника на володіння, користування та розпорядження власним майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

Оскільки додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.09.2019 року не оскаржувалось, стягненню підлягає судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 у розмірі 1 057, 21 грн.

Разом з тим, відшкодування судових витрат, стягнених з відповідачів додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.09.2019 року за розгляд справи судом першої інстанції /т. 1 а.с. 207-208/, сторони можуть вирішити шляхом подання відповідної заяви до суду першої інстанції.

Керуючись ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року- задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року -скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про вселення та зобов`язання не чинити перешкоди - відмовити.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_2 /реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 / на користь ОСОБА_5 / АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 / судовий збір у розмірі 1 057, 21 грн.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: