Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 152/1809/17

провадження № 61-948св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державна казначейська служби України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління поліції у Вінницькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Вінницького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Шемети Т. М., Якименко М. М., Ковальчука О. В., від 26 листопада 2018 року.

Короткий зміст позовної заяви

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління поліції у Вінницькій області, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок бездіяльності органів досудового розслідування, у розмірі 100 тис грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області, у складі судді Войнаровського І. В., від 05 липня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку 15 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Вінницької області, у складі колегії суддів: Оніщука В. В., Берегового О. Ю., Копаничук С. Г., від 12 жовтня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст додаткової постанови суду апеляційної інстанції

У листопаді 2018 року Державна казначейська служба України звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки суд апеляційної інстанції під час розгляду справи не вирішив питання про розподіл судових витрат.

Додатковою постановою Вінницької апеляційного суду від 26 листопада 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної казначейської служби України судові витрати у розмірі 960 грн.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що під час ухвалення постанови від 12 жовтня 2018 року судом апеляційної інстанції не було вирішено питання про розподіл судових витрат. Ураховуючи те, що у задоволенні позову було відмовлено, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати додаткову постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у прийнятті додаткового рішення, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд апеляційної інстанції не повідомив позивача про дату та час розгляду справи за заявою відповідача про ухвалення додаткової постанови та розглянув справу без його участі. Суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до

пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому у разі залишення без задоволення позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

11 лютого 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління поліції у Вінницькій області, про стягнення шкоди, завданої внаслідок бездіяльності органів досудового розслідування. Просив стягнути з відповідача 100 тис. грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 05 липня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку 15 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У листопаді 2018 року Державна казначейська служба України звернулась до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки суд апеляційної інстанції під час розгляду справи не вирішив питання про розподіл судових витрат. У заяві заявник просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з Державного бюджету України на користь Державної казначейської служби України судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, у розмірі 960 грн.

Додатковою постановою Вінницької апеляційного суду від 26 листопада 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної казначейської служби України судові витрати у розмірі 960 грн.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом частини третьої, п`ятої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до частини сьомої статті 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про стягнення з позивача судового збору, сплаченого відповідачем за подання апеляційної скарги, оскільки ОСОБА_1 звертався до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок бездіяльності органів досудового розслідування, а тому на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги, а отже за його рахунок не підлягають компенсації судові витрати, понесені відповідачем. Крім того, поза увагою апеляційного суду залишилось те, що у заяві про ухвалення додаткового рішення відповідачем ставилось питання про стягнення судового збору, сплаченого при поданні касаційної скарги, з Державного бюджету України.

Згідно з частиною другою та третьою статті 412 ЦПК Українипорушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення; неправильним застосуванням норм матеріального права, яке є підставою для скасування судових рішень, вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що додаткова постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відшкодування судового збору, сплаченого Державною казначейською службою України при поданні апеляційної скарги, за рахунок держави.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 26 листопада

2018 року скасувати.

Стягнути у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за рахунок коштів державного бюджету на користь Державної казначейської служби України судовий збір у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта