Справа № 152/1869/17
Провадження № 22-ц/801/196/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мазурчак А. Г.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 рокуСправа № 152/1869/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар Кирилюк Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2018 року, ухваленого суддею Мазурчаком А.Г., (повний текст судового рішення складено 26 жовтня 2018 року), у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов'язання спростувати недостовірну інформацію, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів ОСОБА_11 обласна щотижнева газета «33-й КАНАЛ»,

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, у якому просив: інформацію, опубліковану 15 листопада 2017 року у ОСОБА_11 обласній щотижневій газеті «33-й КАНАЛ» в статті під назвою «Храм «Золотого Тельця» в м. Шаргороді», авторами якої є депутати Шаргородської міської ради Вінницької області VII скликання ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12 та депутат Шаргородської районної ради Вінницької області ОСОБА_10, про те, що «керівництво Шаргородської міської ради поклоняється лише «золотому тельцю», «іконами для них є купюри з зображеннями американських президентів», «багатьом мешканцям міста і депутатам добре відома безпринципність, пожадливість та цинізм нашого керівництва», «на яку ще характеристику заслуговують люди, які відверто та нахабно обкрадають ДІТЕЙ?!», «тобто Шаргородський міський голова своїми діями спробував відібрати у ДНЗ №2, а по суті - відібрати у місцевих діток земельну ділянку площею близько 0,17 га. І в планах голови, швидше за все, це продаж вивільнених 17 соток», «але відверто обкрадати ДІТЕЙ - це, мабуть, верх цинізму» визнати недостовірною та зобов'язати депутатів Шаргородської міської ради Вінницької області VII скликання ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і депутата Шаргородської районної ради Вінницької області ОСОБА_10 протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили розмістити в найближчому друкованому номері ОСОБА_11 обласної щотижневої газети «33-й КАНАЛ» спростування недостовірної інформації аналогічним шрифтом і на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, що спростовується, наступного змісту:«15 листопада 2017 року у ОСОБА_11 обласній щотижневій газеті «33-й КАНАЛ» депутатами Шаргородської міської ради Вінницької області VII скликання ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і депутатом Шаргородської районної ради Вінницької області ОСОБА_10 в статті під назвою «Храм «Золотого Тельця» в м. Шаргороді» про те, що «керівництво Шаргородської міської ради поклоняється лише «золотому тельцю», «іконами для них є купюри з зображеннями американських президентів», «багатьом мешканцям міста і депутатам добре відома безпринципність, пожадливість та цинізм нашого керівництва», «на яку ще характеристику заслуговують люди, які відверто та нахабно обкрадають ДІТЕЙ?!», «тобто Шаргородський міський голова своїми діями спробував відібрати у ДНЗ № 2, а по суті - відібрати у місцевих діток земельну ділянку площею близько 0,17 га. І в планах голови, швидше за все, це продаж вивільнених 17 соток», «але відверто обкрадати ДІТЕЙ - це, мабуть, верх цинізму» поширено недостовірну інформацію про Шаргородського міського голову» і викласти резолютивну частину рішення суду.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 є міським головою м.Шаргорода, Вінницької області. 15 листопада 2017 року у ОСОБА_11 обласній щотижневій газеті «33-й КАНАЛ» опубліковано статтю під назвою «Храм «Золотого Тельця» в м. Шаргороді», авторами якої є відповідачі - депутати міської ради.

Інформація, яку просить спростувати позивач, є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Інформацію, опубліковану 15 листопада 2017 року у ОСОБА_11 обласній щотижневій газеті «33-й КАНАЛ» в статті під назвою «Храм «Золотого Тельця» в м. Шаргороді», авторами якої є депутати Шаргородської міської ради Вінницької області VІІ скликання ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і депутат Шаргородської районної ради Вінницької області ОСОБА_10, в частині того, що «Шаргородський міський голова своїми діями спробував відібрати у ДНЗ №2, а по суті - відібрати у місцевих діток земельну ділянку площею близько 0.17 га» визнано недостовірною.

Зобов'язано депутатів Шаргородської міської ради Вінницької області VІІ скликання ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, депутата Шаргородської районної ради Вінницької області ОСОБА_10 після набрання рішенням законної сили в друкованому номері ОСОБА_11 обласної щотижневої газети «33-й КАНАЛ» спростувати вказану недостовірну інформацію аналогічним шрифтом на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, що спростовується, шляхом розміщення тексту наступного змісту: "Інформацію, опубліковану 15 листопада 2017 року у ОСОБА_11 обласній щотижневій газеті «33-й КАНАЛ» в статті під назвою «Храм «Золотого Тельця» в м. Шаргороді», авторами якої являються депутати Шаргородської міської ради Вінницької області VІІ скликання ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і депутат Шаргородської районної ради Вінницької області ОСОБА_10 поширено недостовірну інформацію про те, що «Шаргородський міський голова своїми діями спробував відібрати у ДНЗ №2, а по суті - відібрати у місцевих діток земельну ділянку площею близько 0.17 га».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням відповідач ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права, зокрема, не прийняв до уваги докази, які були направленні на електрону адресу суду (у зв'язку з неможливістю ідентифікувати особу відправника), при цьому пославшись на наказ ДСА України №367 від 23.03.2018, якого не існує; судом не розглянуто заяву про відвід судді, яка була надіслана апелянтом на електронну адресу суду разом з іншими документами; не взято до уваги відзив апелянта на позовну заяву; рішення суду направлено на адресу відповідача із порушенням встановленого ЦПК України строку. Крім цього, судом першої інстанції не встановлено статус позивача: фізична особа чи посадова особа місцевого самоврядування і чиї саме права порушенні. Судом не витребувано та не досліджено самого проекту землеустрою, а прийнято рішення лише на основі розгляду додатку №1 до договору №140 від 28.08.2017, а також не встановлено, що даний додаток підписано Шаргородським міським головою з порушенням вимог чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, зазначивши, що оскаржуване рішення може бути переглянуте лише в частині, що стосується відповідача ОСОБА_3

Від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволеннюз огляду на наступне.

У матеріалах справи наявний витяг з газети «33-йКанал» (випуск №47 від 15 листопада 2017 року), де на 6 сторінці міститься стаття під назвою «Храм «Золотого Тельця» в м. Шаргороді» в якій міститься інформація, яку позивач вважає недостовірною, такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, а саме:

- «керівництво поклоняється лише «золотому тельцю», «а назва цього храму - Шаргородська міська рада»;

- «іконами для них є купюри з зображеннями американських президентів»;

- «на яку ще характеристику заслуговують люди, які відверто та нахабно обкрадають ДІТЕЙ?!»;

- «тобто Шаргородський міський голова своїми діями спробував відібрати у ДНЗ №2, а по суті - відібрати у місцевих діток земельну ділянку площею близько 0,17 га. І в планах голови, швидше за все, це продаж вивільнених 17 соток»;

- «багатьом мешканцям міста і депутатам добре відома безпринципність, пожадливість та цинізм нашого керівництва»;

- «але відверто обкрадати ДІТЕЙ - це, мабуть, верх цинізму».

Авторами даної статті є депутати Шаргородської міської ради ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та депутат районної ради ОСОБА_10 (а.с.7-10 т.3).

Судами встановлено, що позивач у справі ОСОБА_4 є Шаргородським міським головою, що підтверджується рішенням Шаргородської міської ради Вінницької області №1 від 04 листопада 2015 року «Про визнання повноважень депутатів Шаргородської міської ради 7 скликання та міського голови», відповідно до якого повноваження міського голови ОСОБА_4, обраного під час виборів 25 жовтня 2015 року визнано в повній відповідності з Конституцією України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про місцеві вибори» (а.с.4 т.1).

Авторами вищезазначеної статті «Храм «Золотого Тельця» в м.Шаргороді» є депутати Шаргородської міської ради Вінницької області та депутат Шаргородської районної ради Вінницької області.

Частина інформації, яку просить спростувати позивач, стосується дій міського голови щодо земельної ділянки, яка виділялась комунальному закладу - ДНЗ №2.

Стосовно цієї земельної ділянки Шаргородською міською радою Вінницької області на 14 сесії 7 скликання прийнято рішення від 11.04.2017 №155 «Про надання дозволу на виготовлення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності в межах міста на території Шаргородської міської ради», відповідно до якого надано дозвіл Шаргородській міській раді виготовити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність Шаргородському ДНЗ № 2 для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти із земель житлової та громадської забудови орієнтовною площею 1,54 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1.

Також затверджено Додаток №1 до договору №140 від 28.08.2017 - Завдання на виконання робіт щодо складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти. Місце розташування об'єкту - АДРЕСА_1. Розмір земельної ділянки - 0,9275 га.

Виконавцем даного вказаного Завдання на виконання робіт є ПП «Геопростір-ГС», і затверджено воно Шаргородською міською радою, за підписом голови міської ради.

Як вбачається із змісту статті у газеті, саме виконання робіт по складанню проекту землеустрою щодо земельної ділянки для обслуговування дитячого садочку № 2, площа якої значно менша від тієї, яка вказана у рішенні міської ради про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою, стало приводом для написання депутатами міської ради відповідної статті.

Відповідно до статей 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Апелянт стверджує про те, що суд першої інстанції не встановив ким є позивач - фізичною особою чи посадовою особою місцевого самоврядування, і як наслідок, не встановлено чиї ж права порушенні.

Колегія суддів вважає, що дані мотиви скарги є безпідставним, оскільки до суду з позовом про спростування інформації може звернутись лише фізична та юридична особа.

Позивач, керуючись ст. 277 ЦК України, в позові стверджує, що вся інформація, яку він просить спростувати, стосується його особисто - особи, яка займає посаду міського голови, і дана інформація принижує його честь та гідність, а також порушує його право на недоторканість ділової репутації. Тобто, він звернувся до суду як фізична особа, а не від імені юридичної особи - Шаргородської міської ради.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

В п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 вказано, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні даніз огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (Постанова Пленуму ВСУ № 1).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, прийшов до висновку, що інформація в частині, а саме «Шаргородський міський голова своїми діями спробував відібрати у ДНЗ № 2, а по суті - відібрати у місцевих діток земельну ділянку площею близько 0,17 га», є недостовірною, так як спростовується змістом Додатку № 140 від 28.08.2017.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, так як, по-перше, фактично не існує Додатку № 140 від 28.08.2017, на який послався суд першої інстанції, по-друге, враховуючи, у якій мовній формі викладена ця інформація - вона є оціночним судженням авторів статті - депутатів міської ради, зокрема, фраза «…Шаргородський міський голова своїми діями спробував відібрати…» не стверджує про відібрання земельної ділянки, а лише дає підстави для припущення.

Проаналізувавши зміст статі в цілому, враховуючи форму викладення (в множині), а саме «…назва цього храму - Шаргородська міська рада…», «…іконами для них…», «…на яку ще характеристику заслуговують люди…», колегія суддів вважає, що події, описанні в ній, стосуються не особисто позивача, як міського голови, а Шаргородської міської ради в цілому, головою якої є позивач, який затверджував від імені міської ради згадане вище Завдання на виконання робіт щодо складання проекту землеустрою на вказану земельну ділянку.

В статті описуються дії з питання виділення спірної земельної ділянки всієї міської ради, із зазначенням кількості депутатів, які приймали наступні рішення з цього питання. Дане твердження є суб'єктивною думкою депутатів, які є авторами статі у газеті, і факт «…спробу відібрати…» в даному випадку не можна перевірити на предмет його відповідності дійсності (на відміну від перевірки факту «відібрав»).

Оціночність таких суджень підтверджується наступними висловами у статті, які не можна відривати від інформації, яку позивач просить спростувати, зокрема «..мер захотів руками депутатів міської ради відібрати у дітей ласу земельну ділянку». При цьому теж вказується факт, який не можна перевірити на відповідність його дійсності.

Слід зазначити, що Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» визначено правовий статус депутата місцевої ради як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради.

У ч. 2 ст. 2 вказаного Закону зазначено, що депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов'язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

В даному випадку, враховуючи актуальність питання - виділення землі для дитячого садочка, який перебуває у комунальній власності, це питання було висвітлене у пресі, автори статті - це депутати міської ради (один депутат районної ради), які, висловлюючи свою думку та бачення (навіть якщо це припущення) проблеми, діяли в законних межах, представляючи при цьому місцеву громаду, захищаючи її інтереси та права.

Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя.

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі.

У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації зазначено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Про особливість розгляду такої категорії справ, в яких позивачем є публічна особа, стверджується в згаданій Постанові ВСУ №1, при цьому, ставиться наголос на захисті гідності, честі та ділової репутації публічних осіб при поширені недостовірної інформації стосовно приватного життя таких людей. В даному випадку інформація у статті не стосується приватного життя міського голови та депутатів міської ради.

Колегія суддів вважає, що вимоги позову є безпідставні, так як інформація, яку позивач вважає недостовірною та просить спростувати, є оціночним судження депутатів міської ради, які є представниками місцевої громади та діють в межах законних повноважень.

Слід також відмітити, що Позивачем не дотримані вимоги згаданої Постанови Пленуму ВСУ №1 про належних відповідачів у такій категорії справ, зокрема, в п. 9 Постанови вказується, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації.

Позивач, який наділений правом відповідно до ст. 51 ЦПК України ,заявляти клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача, не заявляв клопотання про залучення співвідповідача - редакцію газети «33-й КАНАЛ».

Суд першої інстанції, в свою чергу, керуючись ч. 5 ст. 12 ЦПК України, в порядку передбаченому ст. 51 ЦПК України, повинен був виконав вимоги згаданої Постанови Пленуму ВСУ №1 для вирішення питання про залучення до участі у справі редакцію газети, яка надрукувала у пресі дану статтю.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі, то ця обставина є обов'язковою підставою для скасування судового рішення, та ухвалення нового рішення.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 960 грн. (а.с. т.3).

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов'язання спростувати недостовірну інформацію, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів ОСОБА_11 обласна щотижнева газета «33-й КАНАЛ», - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 960 (дев'ятсот шістдесят) грн. 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Т.Б. Сало

Судді: О.В. Ковальчук

М.М. Якименко