Провадження № 2-з/760/111/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Мелешко О.С.,

за участю:

представника заявника - Слабоуса Є.А.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просила суд накласти арешт на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Заява обґрунтована тим, що 02.10.2017 між нею та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав від неї позику в розмірі 1 435 239 грн., що становило еквівалент 54 500 дол. США, яку він зобов`язувався повернути частинами: еквівалент в гривнях по 13 625 дол. США до 31.12.2017, 30.06.2018, 31.12.2018 та 02.10.2019. Позику ОСОБА_1 отримав для сплати за придбану ним з дружиною квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , про що він зазначив у вказаній розписці та дана позика отримувалась ним за згодою його дружини.

Зазначено, що протягом 2017-2019 р.р. ОСОБА_1 було повернуто заявнику 190 520 грн., а саме: до 31.12.2017 - 1000 дол. США, що еквівалентно 26 845 грн., до 30.06.2018 - 2500 дол. США, що еквівалентно 67 270 грн., до 31.12.2018 - 3 000 дол. США, що еквівалентно 82 390 грн., до 18.01.2019 - 500 дол. США, що еквівалентно 14 015 грн., таким чином, ОСОБА_1 прострочено графік повернення позики і станом на 17.04.2019 його заборгованість за договором позики становить 1 244 719 грн.

Заявник посилалася на те, що п. 4.3 договору позики вона має право вимагати дострокового погашення всієї суми позики, а тому, у зв`язку прострочення позичальником повернення позики згідно графіку, вона звернулась до останнього з вимогою щодо дострокового погашення залишку позики та сплату процентів за користування позикою, відповідь на яку ОСОБА_1 не надав та борг не погасив.

Вказала, що їй стало відомо про намір ОСОБА_1 продати належну йому та його дружині квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку з наведеним, вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду та задовольнити свою заяву.

У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні не заперечував факту укладення договору позики, вказав, що не ухиляється від повернення коштів заявнику, але не має такої суми, заперечував проти накладення арешту на належну йому частину квартири, посилаючись на те, що мав намір продати квартиру з метою отримання за неї коштів для повернення позики.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

За приписами ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією з причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч.1 ст.149 ЦПК України.

З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб , забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Суд акцентує увагу заявника на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

Судом встановлено, що 02.10.2017 між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав від неї позику в розмірі 1 435 239 грн., що становило еквівалент 54 500 дол. США, та позичальником позичено вказані кошти з метою придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з матеріалів заяви, предметом спору між сторонами є дострокове стягнення боргу за вказаним договором позики, у зв`язку з простроченням графіку повернення позичальником позики. Крім того, сам ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердив факт укладення даного договору та наявність у нього боргу перед заявником.

Заявник просить накласти арешт на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посилаючись на те, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

За таких умов, суд приходить до висновку про наявність підстав та ризиків, визначених ст.149 ЦПК України, для забезпечення позову, та необхідність вжиття заходів забезпечення позову обраним заявником способом є обґрунтованим, оскільки, повідомлені ним обставини дають підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову і якщо такий буде задоволено, то виконання рішення суду може бути утрудненим або неможливим.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Аналізуючи матеріали справи, суд вважає, що правові підстави для застосування зустрічного забезпечення відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити.

Накласти арешт на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Дані заявника: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Дані відповідача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення чи протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, постановленої без участі особи, яка її оскаржує.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Суддя: