РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року

м. Рівне

Справа № 559/1072/19

Провадження № 22-ц/4815/1120/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01 липня 2019 року, ухвалену в складі судді Ральця Р.В., в м. Дубно, у справі за №559/1072/19

в с т а н о в и в:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, суми боргу, процентів за користування позикою, 3% річних та подала заяву про забезпечення позову.

Просила суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно. В обґрунтування заяви зазначає, що у зв`язку з тим, що під час судового розгляду відповідачем можуть бути вчинені дії, які утруднять чи зроблять неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 )

Ухвала суду мотивована тим, що існує реальна загроза заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, оскільки відповідачі можуть відчужити належне їм нерухоме майно третім особам.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення норм процесуального права, відповідачі просять скасувати вказану ухвалу суду та постановити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Вказує, що судом першої інстанції не було досліджено співмірність виду забезпечення позову заявленим позивачем вимогам. Зміст позовних вимог та обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, що викладені у відповідній заяві, та надані позивачем докази не свідчать про те, що невжиття таких заходів призведе до утруднення виконання рішення суду в майбутньому. Крім того. Суд не пересвідчився в тому що між сторонами існує реальний спір і наявність спору підтверджується належними доказами.

Просять ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу стягнення грошових коштів в сумі 633746,00 грн за договором позики від 12.11.2011 року, тому відчуження відповідачами належного їм нерухомого майна майна, може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Так, ч.1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Згідно з ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову у справі про стягнення коштів за договорами позики від 12 листопада 2011 року на суму 633746,00 грн. При цьому посилалася, що вона взяті на себе зобов`язання виконала, що підтверджується угодою-зобов`язанням про отримання вказаних коштів, а відповідачі не виконують взятих на себе зобов`язань.

Порушуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все нерухоме майно належне відповідачам заявник посилалася на те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до того, що майбутнє судове рішення може бути не виконано, оскільки відповідачі можуть вчинити дії спрямовані на відчуження усього належного їм майна, разом з тим, заявниця не зазначає на яке конкретне майно потрібно накласти арешт та його вартість.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачам на праві власності належать декілька квартир, будинок, декілька земельних ділянок, магазин, кафе та інше.(а.с.9-18).

Однак, задовольняючи заяву про забезпечення позову і вирішуючи питання про співмірність виду забезпечення позову у вигляді арешту всього належного відповідачам нерухомого майна заявленим вимогам, суд першої інстанції не з`ясував обсяг та вартість нерухомого майна та не зазначив на яке конкретно майно необхідно накласти арешт, що перешкоджає суду апеляційної інстанції зробити висновок про співмірність заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, їх відповідність предмету позовної вимоги.

Отже, висновок суду про співмірність виду забезпечення позову заявленим вимогам не підкріплений відповідними доказами, а тому є безпідставний.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що аргументи апеляційної скарги про те, що між сторонами відсутній спір, і тому заява про забезпечення доказів не підлягає задоволенню, не знайшли свого підтвердження під час дослідження обставин справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для розгляду питання про забезпечення позову, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на задовольнити частково.

Ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01 липня 2019 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду питання щодо забезпечення позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 серпня 2019 року.

Головуючий суддя :

Суддя :