Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 522/3429/17

провадження № 61-28015св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В. (суддя-доповідач)
суддів:Гулейкова І. Ю., Усика Г. І., Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Прокуратура Одеської області, Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Прокуратури Одеської області на рішення Апеляційного суду Одеської області від 22 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Кононенко Н. А., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області Одеської області про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірної бездіяльності посадових осіб Прокуратури Одеської області.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що у результаті неправомірної бездіяльності посадових осіб Прокуратури Одеської області, які полягають у невнесенні відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) та непроведенні досудового розслідування на підставі її заяви про вчинення злочину від 14 липня 2016 року вона вимушена звертатися до суду за захистом своїх прав та витрачати свій час і кошти, у зв`язку з чим їй завдана моральна шкода, яка полягає у її моральних стражданнях, пов`язаних із порушенням її права на своєчасний і повний розгляд її заяви та на проведення досудового розслідування, унаслідок чого вона вимушена витрачати свій час та докладати додаткових зусиль для поновлення та реалізації своїх порушених прав у порядку, встановленому кримінально-процесуальним судочинством. Також їй завдана майнова шкода, що полягає у понесених нею транспортних витратах, пов`язаних із її прибуттям до прокуратури для подачі заяви та з її явкою до суду для подачі скарги і прийняття участі у судовому розгляді скарги, у загальному розмірі 103,00 грн.

Із урахуванням наведеного, позивач просила стягнути із відповідачів на свою користь 103,00 грн на відшкодування майнової шкоди, 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, а також понесені нею транспортні витрати, пов`язані з її явкою у судове засідання у цій справі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що сам факт неприйняття прокуратурою процесуального рішення не може свідчити про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов`язання з відшкодування шкоди у розумінні статей 1166, 1167, 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах.

Вирішуючи вимоги позивача у частині стягнення з Прокуратури Одеської області майнової шкоди у розмірі 103,00 грн, суд першої інстанції виходив із того, що такі витрати не є майновою шкодою, а є витратами, пов`язаними з прибуттям позивача до Прокуратури Одеської області для подачі заяви про вчинення злочину і явкою позивача до суду, та, оскільки такі витрати понесені останньою у іншій справі, тому у цій справі, відповідно до вимог статті 88 ЦПК України 2004 року, стягненню не підлягають.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 22 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 , шляхом безспірного списання Головним управлінням Державної казначейської служби в Одеській області з рахунків Прокуратури Одеської області 500,00 грн на відшкодування моральної шкоди та витрати, пов`язані з розглядом справи у сумі 156,39 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що протиправність бездіяльності відповідальних осіб Прокуратури Одеської області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, встановлена судовим рішенням. Внаслідок неправомірної бездіяльності відповідальних осіб Прокуратури Одеської області позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у тому, що вона змушена докладати додаткових зусиль для захисту своїх порушених прав, звертатися до суду і неодноразово приймати участь у судових засіданнях, проводити довгий час у транспорті загального користування для переїду до місця розгляду справ. Позивач понесла витрати саме із розглядом справи щодо визнання незаконною бездіяльність Прокуратури Одеської області, а тому понесені нею витрати підлягають відшкодуванню відповідно до статті 85 ЦПК України2004 року.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У вересні 2017 року Прокуратура Одеської області подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Одеської області від 22 серпня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано жодного доказу заподіяння їй моральної шкоди, протиправності бездіяльності прокуратури та причинно-наслідкового зв`язку такої бездіяльності із заподіяною шкодою. Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що протиправність поведінки та вина прокуратури встановлена ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2016 року, оскільки з мотивувальної частини цієї ухвали вбачається, що судом не встановлено вину слідчого чи прокурора.

У січні 2018 року від ОСОБА_1 надійшли заперечення на касаційну скаргу Прокуратури Одеської області, уяких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу та надано строк на подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга Прокуратури Одеської області підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що 13 липня 2016 року ОСОБА_1 прибула до слідчого відділу Хмельницького відділу поліції в м. Одеса Головного управління національної поліції Одеської області для подачі заяви про вчинення злочину, але працівники чергової частини відмовилися реєструвати її заяву, при цьому, як вказувала ОСОБА_1 , принижуючи її честь та гідність і погрожуючи їй фізичною розправою.

14 липня 2016 року ОСОБА_1 подала заяву до Прокуратури Одеської області про вчинення щодо неї злочину.

У встановлений законом строк Прокуратурою Одеської області не прийняте відповідне рішення за вказаною заявою, у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Прокуратури Одеської області.

За наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2016 року у справі № 522/13291/16-к встановлено незаконною бездіяльність відповідальних осіб Прокуратури Одеської області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, а також зобов`язано відповідальних осіб Прокуратури Одеської області виконати вимоги статті 214 КПК України та внести до ЄРДР, які містяться у заяві ОСОБА_1 від 14 липня 2016 року.

На виконання вимог вказаної ухвали слідчого судді від 27 липня 2016 року та на підставі заяви ОСОБА_1 від 14 липня 2016 року про скоєння злочину, 03 серпня 2016 року Прокуратурою Одеської області внесено відомості до ЄРДР за № 0000615 про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 365 Кримінального кодексу України за фактом перевищення службових повноважень співробітниками Хмельницького відділу поліції Малиновського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області, які відмовлялися від реєстрації повідомлення ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення та застосовували щодо неї силу.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підставі цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовуються вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 57 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачеві завдано моральних страждань та втрат немайнового характеру внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, яка проявляється у невнесенні посадовими особами Прокуратури Одеської області відомостей до ЄРДР, а тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

Верховний Суд не погоджується із зазначеним висновком суду апеляційної інстанції, оскільки він є помилковим з огляду на таке.

Для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання їй шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

При цьому, сам факт неприйняття Прокуратурою Одеської області процесуального рішення про внесення відомостей до ЄРДР не може свідчити про завдання позивачу шкоди та про наявність підстав для її відшкодування.

Відмовляючи позивачу у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року є процесуальним обов`язком позивача.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння їй моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди, розмір якої жодним чином не обґрунтований.

Крім того, суд апеляційної інстанції, стягуючи на користь позивача витрати у розмірі 103,00 грн, які вона понесла під час розгляду справи щодо визнання незаконною бездіяльність посадових осіб Прокуратури Одеської області, дійшов помилкового висновку, що такі витрати підлягають відшкодуванню відповідно до статті 85 ЦПК України 2004 року з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Судові витрати не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть підлягати до стягнення як збитки.

Згідно з частиною першою статті 118 КПК України процесуальні витрати складаються, зокрема із витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження.

Частиною першою статті 126 КПК України встановлено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що грошові кошти у розмірі 103,00 грн підлягають стягненню з Прокуратури Одеської області на підставі положень статті 85 ЦПК України, оскільки такі витрати понесені позивачем в іншій справі у межах кримінального провадження, а тому у цій справі стягненню не підлягають.

Викладене свідчить про те, що суд апеляційної інстанції, вирішуючи справу, неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку із чим помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції. Тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Таким чином, Верховний Суд на підставі статті 413 ЦПК України дійшов висновку про задоволення касаційної скарги та скасування рішення апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Відповідно до пункту 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої хвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що касаційна скарга підлягає задоволенню та беручи до уваги те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», понесені відповідачем судові витрати у розмірі 768,00 грн за подання касаційної скарги компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 141, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Прокуратури Одеської області задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 22 серпня 2017 року скасувати, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2017 року залишити в силі.

Понесені Прокуратурою Одеської області судові витрати за подання касаційної скарги у розмірі 768,00 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак

Судді:І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко