ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року

м. Черкаси

справа №712/2126/16-ц провадження № 22-ц/821/749/19
категорія: 304090300

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.

суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.

секретаря: Анкудінова О. І.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

представник позивача: Григор`єв Віталій Вікторович

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представник відповідача: адвокат Гончар Сергій Миколайович

третя особа: служба у справах дітей Черкаської області державної адміністрації

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - служба у справах дітей Черкаської обласної державної адміністрації, про солідарне стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому неодноразово уточнював позовні вимоги та в остаточній редакції просив суд:

- стягнути з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість по кредиту та відсотках за кредитним договором в розмірі 654 942, 99 грн.;

- у рахунок погашення заборгованості в сумі 654 942, 99 грн. за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві власності, а кошти отримані від реалізації предмету іпотеки направити для погашення загальної заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором, та застосувати спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів;

- виселити ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 з жилого приміщення, а саме з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.07.2007 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № ML-F00/153/2007, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 121 356 швейцарських франків, з кінцевим терміном повернення 02.07.2037, а позичальник зобов`язалась належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у кредитному договорі.

Водночас 04.07.2007, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено Договір іпотеки, та між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 - Договір поруки.

20.11.2011 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір № 2 до Кредитного договору, згідно якого кредит визначено у національній валюті України (гривні), сума кредиту склала 592 620,75 грн. Визначено новий графік погашення кредиту періодичними (щомісячними) платежами.

30.05.2013 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено Договір факторингу, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором від 04.07.2007 № ML-F00/153/2007.

Цього ж дня, між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за забезпечувальними договорами.

У порушення умов Кредитного договору № ML-F00/153/2007 від 04.07.2007, відповідачі зобов`язання за ним належним чином не виконали, чим порушили його умови. Станом на 06.07.2015 утворилась заборгованість, яка з урахуванням відсотків за користування кредитом становить 654 942, 99 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: служба у справах дітей Черкаської обласної державної адміністрації про солідарне стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що останній платіж на погашення кредиту ОСОБА_1 здійснено 09.11.2012, згідно до графіку, наступний платіж мав бути внесений 04.12.2012, таким чином із 05.12.2012 боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання. Враховуючи, що, відповідно до умов спірного договору, перебіг строку позовної давності розпочався 04.02.2013, а позовну заяву подано 29.02.2016 суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строки позовної давності для звернення з позовом про стягнення кредитної заборгованості.

Оскільки строк виконання основного зобов`язання настав 04.02.2013, тоді ж виникло і право кредитора пред`явити позов про повернення кредиту та нарахованих відсотків, тому вимогу до поручителя кредитор повинен був пред`явити протягом шести місяців, тобто до 04.08.2013, проте досудова вимога ОСОБА_2 була надіслана 21.08.2013, отже після спливу шестимісячного строку дії поруки, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до поручителя у зв`язку з припиненням дії поруки.

В частині позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижче за звичайну ціну на цей вид майна. Проте, оскільки згода між іпотекодавцем та іпотекодержателем щодо вартості предмета іпотеки відсутня, тому позивач повинен довести обставину щодо оцінки майна передбачуваними засобами доказування, однак їх суду не надав.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

У лютому 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У грудні 2016 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити та вказати в мотивувальній частині, в якості підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, також відсутність у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку із відсутністю державної реєстрації речових прав іпотеки за позивачем.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Апеляційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мотивована тим, що строки позовної давності позивачем не пропущено, оскільки за умовами Кредитного договору строк повернення кредиту його сторонами визначено до 02.07.2037. Згідно правового висновку ВСУ від 06.11.2013 позовна давність за вимогами про здійснення щомісячних платежів (як у даній справі) застосовується відносно кожного платежу окремо. Досудову вимогу про погашення заборгованості позичальнику направлено 21.08.2013, отже позов подано до суду в межах строків позовної давності, що, на думку скаржника, підтверджується правовим висновком ВСУ від 09.11.2016. Також скаржник вказує про одержання іпотекодавцем вимоги про намір звернути стягнення на предмет іпотеки 28.10.2013, що також свідчить про відсутність пропуску строків позовної давності в цій справі.

Скаржник вважає, що в даному випадку мало місце переривання строків позовної давності, оскільки 04.11.2013 позивач уже звертався до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за результатами розгляду якого 25.03.2014 ухвалено заочне рішення, яке в послідуючому було скасоване, оскільки на той час між сторонами мали місце домовленості про добровільне повернення боргу. При розгляді вказаного позову було встановлено наявність та розміри кредитної заборгованості. Також 09.06.2015 представником ОСОБА_3 подано позов про припинення прав іпотекодержателя на предмет іпотеки, у якому він визнав факт існування кредитної заборгованості. Отже, відповідачі були обізнані про наявність та розміри кредитної заборгованості. Крім того, вказує, що строк дії договору поруки встановлено до повного виконання позичальником кредитних зобов`язань за договором, чого суд не врахував. Предмет іпотеки придбано за кредитні кошти, отже суд мав звернути стягнення на цей об`єкт нерухомості в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_3 мотивована тим, що у позивача відсутні права на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права іпотеки за позивачем після відступлення права вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки. Зазначає, що вказана державна реєстрація передбачена як ЗУ «Про іпотеку» так і ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 20 березня 2017 року апеляційні скарги задоволено частково.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 06 грудня 2016 року скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 654 942,99 грн. в рахунок погашення боргу за договором кредиту.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 8 065,23 грн. в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат по справі.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги банку в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 654 942,99 грн. заборгованості за договором кредиту є законними та належним чином обґрунтованими, тому підлягають до задоволення.

В задоволенні вимог про стягнення заборгованості з поручителя слід відмовити, адже строк виконання кредитних зобов`язань в повному обсязі закінчився через 30 календарних днів з дня відправлення кредитором вимоги про повне дострокове виконання кредитних зобов`язань, а саме: 30.09.2013, однак з позовом до суду кредитор звернувся лише в лютому 2016 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, отже порука в даному випадку є припиненою.

Так як позивачем не доведено належними та допустимими доказами у справі в грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, суд дійшов висновку, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки не є належним чином обґрунтованою, а тому не підлягає до задоволення.

Оскільки задоволення позову в частині виселення відповідачів з іпотечного житла, є похідним від позовної вимоги по звернення стягнення на предмет іпотеки, тому колегія вважала, що в її задоволенні має бути відмовлено за безпідставністю.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 20 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 654 942,99 грн. заборгованості за Кредитним договором від 04 липня 2007 року № ML-F00/153/2007, та звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду касаційної інстанції мотивовано тим, що із матеріалів справи вбачається, що 30.08.2013 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на адресу позичальника ОСОБА_1 направило досудову вимогу від 21.08.2013 вих. № 200043683 про погашення заборгованості за Кредитним договором № ML-F00/153/2007, яка останньою погашена не була.

Відтак, відповідно до підпункту 2.1.9.2. додаткового договору № 2 від 20 жовтня 2011 року кредитором було достроково змінено строк виконання основного зобов`язання, кінцевий строк виконання якого настав 30 вересня 2013 року.

29 лютого 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з указаним позовом до відповідача про стягнення кредитної заборгованості, тобто у межах позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України.

Проте, суд касаційної інстанції не погодився з висновком суду апеляційної інстанції щодо стягнення з позичальника ОСОБА_1 кредитної заборгованості у визначеному в позові розмірі.

Так, із наданого позивачем розрахунку вбачається, що кредитна заборгованість з урахуванням процентів за користування кредитом розрахована станом на 06.07.2015, тоді як строк виконання основного зобов`язання настав 30.09.2013.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати відсотки за кредитним договором, то після 30 вересня 2013 року позивач не міг нараховувати такі відсотки.

У той же час, апеляційним судом не перевірено належним чином правильність наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості та розмір її складових, яка підлягає стягненню з позичальника; не з`ясовано, за який період були нараховані відсотки за користування кредитом та за якою процентною ставкою.

Суд касаційної інстанції також не погодився із висновками суду апеляційної інстанції в частині вирішення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з таких підстав.

Ураховуючи, що фактичні обставини справи щодо розміру та складових кредитної заборгованості апеляційним судом належним чином не встановлені, правильність наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості та наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки не перевірено, тому судове рішення в частині вирішення позову про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 та звернення стягнення на предмет іпотеки - скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження апеляційних скарг до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 06 січня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_3 .

Постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року рішення Апеляційного суду Черкаської області від 20 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 654 942,99 грн. заборгованості за Кредитним договором від 04 липня 2007 року № ML-F00/153/2007, та звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду з викликом сторін на 27 листопада 2019 року на 14:30 год., в подальшому на 04 грудня 2019 року на 12:00 год.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

04.07.2007 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № ML-F00/153/2007, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 121 356 швейцарських франків, а позичальник приймає кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у кредитному договорі (т. 1 а.с. 5 - 9, 201 - 205).

Відповідно до кредитної заявки від 04.07.2007 ОСОБА_1 просила банк видати кредит в розмірі 121 356 швейцарських франків, видачу здійснити 05.07.2007 (т. 1 а.с. 151).

В якості забезпечення кредиту ОСОБА_1 , 04.07.2007 ЗАТ «ОТП Банк» було укладено Договір іпотеки з ОСОБА_3 та Договір поруки із ОСОБА_2 . № SR- F00/153/2007 (т. 1 а.с. 12, 206, 207).

20.11.2011 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір № 2 до Кредитного договору № ML-F00/153/2007, відповідно до якого кредит визначено у національній валюті України (гривні), сума кредиту склала 592 620,75 грн. Визначено новий графік погашення кредиту періодичними (щомісячними) платежами (т. 1 а.с. 10, 11).

Пунктом 2.1.9 даного Договору визначено порядок дострокового виконання зобов`язань за ініціативою банку.

Згідно до п.п. 2.1.9.1 Додаткового договору № 2 від 20.10.2011 до Кредитного договору № ML-F00/153/2007, у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань понад 30 календарних днів чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів, укладених між банком та позичальником та/чи між банком та третіми особами, що існували на момент укладення кредитного договору чи цього додаткового договору чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 календарних днів, сторони домовилися, що банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про дострокове виконання боргових зобов`язань у повному розмірі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та отримав вимогу банку, в зв`язку із чим позичальник зобов`язаний погасити боргові зобов`язання в повному розмірі протягом наступних 30 календарних днів, що слідують за останнім днем строку порушення зобов`язань.

Відповідно до п.п. 2.1.9.2. Додаткового договору № 2 від 20.10.2011 до Кредитного договору № ML-F00/153/2007 незважаючи на інші положення кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобов`язань та чи /інших зобов`язань за кредитним договором чи іншими укладеними з банком договорами та /або умов документів забезпечення. При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника, зазначену у цьому додатковому договорі, відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати відправки вимоги.

20.11.2011 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 також було укладено Додатковий договір № 2 до Договору поруки № SR- F00/153/2007 від 04.07.2007, яким визначено, що сума отриманого кредиту складає 592 620,75 грн. (т. 1 а.с. 14).

30.05.2013 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено Договір факторингу, за яким клієнт (ПАТ «ОТП Банк») передав (відступив) фактору (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») права грошової вимоги на кредитний портфель, який включає в себе права грошової вимоги за кредитними договорами, а фактор здійснює фінансування клієнта за плату на умовах цього договору (п. 3.1 договору). Як вбачається із Акту відступлення (приймання-передачі) кредитного портфелю від 30.05.2013 клієнт відступив, а фактор набув права грошової вимоги на частину кредитного портфелю. Згідно Додатку № 1 до Договору факторингу вбачається передача права вимоги до ОСОБА_1 із загальною сумою основного боргу за кредитним договором та загальною сумою процентів у розмірі 654 942,99 грн. ( т. 1 а.с. 22 - 32).

30.05.2013 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. посвідчено Договір про відступлення права вимоги, укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк», відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» передав та відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав, належних ПАТ «ОТП Банк» за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, право звертати стягнення на заставлене майно. У Додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги міститься таблиця, в якій в якості боржника вказана ОСОБА_1 , а в якості майнового поручителя ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 33 - 35).

У відповідності до Додатку 1 до Договору факторингу від 30.05.2013, позичальник ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу мала заборгованість перед ПАТ «ОТП Банк» на загальну суму 654 952,99 грн., що складалася з 592 168,68 грн. основного боргу та 62 774,31 грн. боргу за процентами. Останній платіж на погашення кредиту ОСОБА_1 було здійснено 09.11.2012. Відповідно до Додатку № 1 до Додаткового договору № 2 від 20.10.2011 до Кредитного договору № ML-F00/153/2007 було визначено графік щомісячних платежів, відповідно до якого наступний платіж мав бути сплачений 04.12.2012 (т. 1 а.с. 31, 103, 181 - 183).

30.08.2013 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було направлено дострокову вимогу про погашення заборгованості за Кредитним договором № ML-F00/153/2007 від 21.08.2013 (т. 1 а.с. 133 - 136).

2. Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Частиною 1 ст. 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає до часткового задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України 2017 року провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 і 2 ст. 367 ЦПК України 2017 року суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею ст. 213 ЦПК України 2004 року визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України 2017 року судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону, в частині яка є предметом апеляційного перегляду, рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.07.2007 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № ML-F00/153/2007, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 121 356 швейцарських франків, а позичальник приймає кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у кредитному договорі.

Відповідно до кредитної заявки від 04.07.2007 ОСОБА_1 просила банк видати кредит в розмірі 121 356 швейцарських франків, видачу здійснити 05.07.2007.

В якості забезпечення кредиту ОСОБА_1 04.07.2007 ЗАТ «ОТП Банк» було укладено Договір іпотеки з ОСОБА_3 та Договір поруки із ОСОБА_2

20.11.2011 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір № 2 до кредитного договору, відповідно до якого кредит визначено у національній валюті України (гривні), сума кредиту склала 592 620,75 грн. Визначено новий графік погашення кредиту періодичними (щомісячними) платежами.

30.05.2013 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено Договір факторингу, за яким клієнт (ПАТ «ОТП Банк») передав (відступив) фактору (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») права грошової вимоги на кредитний портфель, який включає в себе права грошової вимоги за кредитними договорами, а фактор здійснює фінансування клієнта за плату на умовах цього договору (п. 3.1 договору). Як вбачається із Акту відступлення (приймання-передачі) кредитного портфелю від 30.05.2013 клієнт відступив, а фактор набув права грошової вимоги на частину кредитного портфелю. Згідно додатку № 1 до договору факторингу вбачається передача права вимоги до ОСОБА_1 із загальною сумою основного боргу за кредитним договором та загальною сумою процентів у розмірі 654 942,99 грн.

Як вбачається із наданих суду доказів, позичальник ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу мала заборгованість перед ПАТ «ОТП Банк» на загальну суму 654 952,99 грн., що складалася 592 168,68 грн. основного боргу та 62 774,31 грн. боргу за процентами. Останній платіж на погашення кредиту ОСОБА_1 було здійснено 09.11.2012. Відповідно до Додатку № 1 до Додаткового договору № 2 від 20.10.2011 до Кредитного договору № ML-F00/153/2007 було визначено графік щомісячних платежів, відповідно до якого наступний платіж мав бути сплачений 04.12.2012.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строки позовної давності для звернення з позовом про стягнення кредитної заборгованості та про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів не погоджується з приведеними висновками суду першої інстанції та вважає, що вони не відповідають обставинам справи, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

У відповідності до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За змістом ст. 513 ЦК України правочин щодо зміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору.

У свою чергу ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконувати належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, звичайно ставляться.

Відповідно до статей 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 1052 ЦК України визначено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового погашення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п.п. 2.1.9.1. Додаткового договору № 2 від 20.10.2011 до Кредитного договору № ML-F00/153/2007 у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань понад 30 календарних днів чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів, укладених між банком та позичальником та/чи між банком та третіми особами, що існували на момент укладення кредитного договору чи цього додаткового договору чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 календарних днів, сторони домовилися, що банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про дострокове виконання боргових зобов`язань у повному розмірі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та отримав вимогу банку, в зв`язку із чим позичальник зобов`язаний погасити боргові зобов`язання в повному розмірі протягом наступних 30 календарних днів, що слідують за останнім днем строку порушення зобов`язань.

Водночас відповідно до п.п. 2.1.9.2. Додаткового договору № 2 від 20.10.2011 до Кредитного договору № ML-F00/153/2007 незважаючи на інші положення кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобов`язань та чи /інших зобов`язань за кредитним договором чи іншими укладеними з банком договорами та /або умов документів забезпечення. При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника, зазначену у цьому додатковому договорі, відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати відправки вимоги.

Із матеріалів справи вбачається, що 30 серпня 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на адресу позичальника ОСОБА_1 направило досудову вимогу від 21 серпня 2013 року вих. № 200043683 про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-F00/153/2007, яка останньою погашена не була.

Відтак, відповідно до п.п. 2.1.9.2. Додаткового договору № 2 від 20 жовтня 2011 року кредитором було достроково змінено строк виконання основного зобов`язання, кінцевий строк виконання якого настав 30 вересня 2013 року.

Розмір визначеної позивачем заборгованості відповідачем не спростований.

29 лютого 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з указаним позовом до відповідачів, зокрема ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, тобто у межах позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) Велика Палата зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення кредитної заборгованості підлягають до часткового задоволення, стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту за період з 29 лютого 2013 року по 29 лютого 2016 року, що складає 493 951,68 грн. та проценти за кредитом - за період з 29 лютого 2013 року по 30 вересня 2013 року, що складає - 47 051,06 грн., а всього 541 002,74 грн.

Щодо позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 травня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно п.п.1.1.1 п.1.1, п. 1.2 ПАТ «ОТП Банк» передав та відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав, належних ПАТ «ОТП Банк» за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючи, правом звертати стягнення на заставлене майно. За цим договором до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» переходять всі права ПАТ «ОТП Банк» як сторони, що іменується «Іпотекодержателем»/ «Заставодержателем» у зобов`язаннях, які виникли на підставі Договорів забезпечення в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором (включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки/застави).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.03.2016, зареєстровано 20.10.2011 реєстратором: Приватним нотаріусом Плаха Т. І.; підстава обтяження: Додатковий договір до Договору іпотеки №PCL-F00/153/2007 від 05.07.2007, №1, 20.10.2011, приватний нотаріус Плаха Т. І.; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 14302693; іпотекодержатель: ЗАТ «ОТП Банк», код:21685166, 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43; майновий поручитель: ОСОБА_3 ; боржник за основним зобов`язанням: ОСОБА_1 ; розмір основного зобов`язання: 592 620,75 грн.; строк виконання: 04.07.2037.

Отже, відповідно до відомостей з Державного реєстру іпотек станом на 24.03.2016 іпотекодержателем об`єкту обтяження, який належить відповідачу ОСОБА_3 , є іпотекодержатель ЗАТ «ОТП Банк», а не позивач.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 і 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону; іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності; іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку», правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню; відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, право за договором іпотеки переходить не в момент його підписання і нотаріального посвідчення, а в момент державної реєстрації у встановленому законодавством порядку, тобто у момент внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи викладене та приведені вимоги закону, підстави для задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - відсутні.

Оскільки вимога в частині виселення відповідачів із іпотечного житла є похідною від позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому колегія суддів вважає, що в її задоволенні має бути відмолено за безпідставністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, приведені вимоги закону колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного перегляду, підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 та стягнення з останньої на користь позивача 541 002,74 грн. та про відмову в задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Згідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд. Змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з платіжного доручення № 5660 від 03 вересня 2015 року (т. 1 а. с.4) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сплатив за подання позовної заяви судовий збір в розмірі 9 824,14 грн., з платіжного доручення № 6234 від 13 грудня 2016 року (т. 2 а. с. 8) ТОВ «ОТП Факторинг України» сплатив за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 10 806,55 грн.

В зв`язку з тим, що за результатами розгляду апеляційною інстанцією скасовано ухвалене в справі судове рішення та прийнято нову постанову про часткове задоволення позовних вимог, то понесені позивачем судові витрати у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 в розмірі пропорційно задоволених вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» кредитної заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - служба у справах дітей Черкаської обласної державної адміністрації, про солідарне стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (, адреса: 03680, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 28Д, рахунок № НОМЕР_2 в АТ «ОТП Банк», МФО №300528) заборгованість за кредитним договором №ML-F00/153/2007 в розмірі 541 002 грн. 74 коп.

В частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (, адреса: 03680, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 28Д, рахунок № НОМЕР_2 в АТ «ОТП Банк», МФО №300528) 7859 грн. 31 коп. судового збору за подання позовної заяви та 8645 грн. 24 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2019 року

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

Л. В. Нерушак