Справа № 456/1771/18 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/823/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Іванової О.О.

з участю: представника Львівського НАУ - Антонів Н.С.,

Романчук М.А. та її представника - ОСОБА_11.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського національного аграрного університету на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського національного аграрного університету, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійні вимоги директор Стрийського коледжу Львівського національного аграрного університету ОСОБА_4, Стрийський коледж Львівського національного аграрного університету про поновлення на роботі та про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Львівського національного аграрного університету про поновлення на роботі на посаді сторожа у Стрийському коледжі Львівського національного аграрного університету та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначала, що 17.03.2018 з 14 год. до 8 год. 18.03.2018 вона була присутня на роботі, з території коледжу не відлучалась. Близько 22:00 год. згідно трудових обов`язків вона проводила обхід території коледжу і зайшла у гуртожиток до чергової ОСОБА_3 підігріти вечерю. В межах 22 год. 20 хв. - 22 год. 25 хв. вона вже знаходилась в головному корпусі коледжу де зустрілась з директором коледжу ОСОБА_4 , який почав кричати на неї і сказав з`явитись 19.03.2018 у його кабінеті із заявою про звільнення. Оскільки заяви про звільнення вона не писала директором коледжу було складено акт від 18.03.2018, згідно якого вона була відсутня на роботі з 21 год. 00 хв. до 00 год. 30 хв. На підставі цього неправдивого акту заступник директора ОСОБА_5 написав доповідну, про те що нібито вона була відсутня на робочому місці. Вважає, своє звільнення з роботи незаконним та просить поновити її на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 грудня 2018 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ №20-к від 23.03.2018 про звільнення ОСОБА_2 з посади сторожа за прогул без поважних причин.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді сторожа Стрийського коледжу Львівського національного аграрного університету з 30 березня 2018 року.

Стягнуто з Львівського національного аграрного університету на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.03.2018 по 19.12.2018 у розмірі 35 979 грн 18 коп.

Стягнуто з Львівського національного аграрного університету на користь держави судовий збір у розмірі 1409 грн 60 коп.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді сторожа Стрийського коледжу Львівського національного аграрного університету, та в частині стягнення середньомісячної заробітної плати в розмірі 3379 грн 34 коп. допущено до негайного виконання.

Рішення суду оскаржив Львівський національний аграрний університет.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що Наказ № 20-к «Про звільнення» від 23.03.2018 був прийнятий з дотриманням чинного законодавства, про що позивач не заперечує, а відтак рішення суду про поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення середнього заробітку є необґрунтованим. Вказує, що позивачка не заперечила свою відсутність на робочому місці 17.03.2018 з 21 год. 00 хв. до 00 год. 30 хв. 18.03.2018. Крім цього вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги витяг з Протоколу № 9 засідання профспілкового комітету СК ЛНАУ від 23.03.2018. Просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Львівського НАУ - Антонів Н.С. підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_11. заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працювала на посаді сторожа в Стрийському коледжі Львівського національного аграрного університету з 16.07.2010.

Наказом директора Стрийського аграрного коледжу № 20-к від 23.03.2018 ОСОБА_2 звільнена з посади сторожа з 30 березня 2018 року за згодою профспілкового комітету за прогул без поважних причин 17.03.2018 (була відсутня на роботі більше трьох годин протягом робочого дня з 21 год. 00 хв. до 00 год. 30 хв.) на підставі п. 4 ст.40 КЗпП України (а.с. 72).

Підставами для прийняття Наказу № 20-к від 23.03.2018 були: доповідна ОСОБА_5 від 19.03.2018, акт про відсутність працівника ОСОБА_2 на роботі, рішення профкому про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 від 23.03.2018 та подання адміністрації (а.с.64-65, 68-69).

Згідно Акту про відсутність працівника на роботі від 18.03.2018 № 1 сторож ОСОБА_2 була відсутня на роботі 17.03.2018 з 21 год. 00 хв. до 00 год. 30 хв., причину відсутності на момент складання акту не виявлено, при цьому працівник попередньо нікого не повідомляла про свою відсутність. Вказаний акт складено та підписано директором коледжу ОСОБА_4., сторожем ОСОБА_6 , черговою гуртожитку ОСОБА_3 (а.с. 64).

Згідно доповідної ОСОБА_5 17.03.2018 сторож ОСОБА_2 була відсутня на роботі з 21 год. 00 хв. до 00 год. 30 хв. Про наявність поважних причин відсутності на роботі ні напередодні, ні протягом робочого дня ОСОБА_2 не повідомила (а.с. 65).

23.03.2018 рішенням Профспілкового комітету Стрийського коледжу Львівського НАУ задоволено подання директора Стрийського коледжу Львівського НАУ ОСОБА_4. від 20.03.2018 про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 , сторожа, за прогул без поважних причин відповідно до п.4 ст. 40 КзпП України (а.с. 69).

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Прогулом без поважних причин вважається залишення роботи без відповідного попередження роботодавця в установленому порядку про розірвання трудового договору або залишення роботи до закінчення строку попередження без згоди на це роботодавця, якщо такий договір укладено на невизначений строк; залишення без поважних причин особою, з якою укладено строковий трудовий договір, роботи до закінчення строку трудового договору; самовільне залишення молодим спеціалістом (молодим робітником) роботи, на яку його направили після закінчення відповідного навчального закладу, до закінчення строку обов`язкового відпрацювання; самовільне використання без погодження з роботодавцем днів відгулів, чергової відпустки тощо.

Не може вважатися прогулом відсутність працівника на робочому місці за умови, що він присутній на підприємстві. Якщо працівник не залишив місця розташування підприємства, його не можна звільнити за прогул. До такого працівника можуть застосовуватися інші види дисциплінарного або громадського стягнення чи впливу.

Судом встановлено, що відповідно до графіка чергувань сторожів по Стрийському коледжу, ОСОБА_2 повинна була відпрацювати з 16:00 год. 17.03.2018 по 08:00 год. 18.03.2018.

Згідно п.2.2. посадової інструкції сторожа Стрийського коледжа ЛНАУ сторож зобов`язаний кожні дві години перевіряти територію коледжу, приміщення знадвору і всередині, включати і виключати чергове освітлення біля входів, перевіряти замки вхідних дверей у будівлі. Згідно п. 2.8 інструкції протягом усього встановленого часу чергування знаходитись на посту, періодично обходити і оглядати об`єкти, які знаходяться під охороною (а.с. 103-106).

У пояснювальній записці від 19.03.2018 ОСОБА_2 вказала, що 17.03.2018 приблизно у період часу з 22:00 год. по 22:20 год. була на території коледжу, робила обхід, а потім зайшла у гуртожиток підігріти їжу (а.с.67).

У судовому засіданні першої інстанції свідок ОСОБА_3 вказала, що вона 17.03.2018 заступила на чергування у гуртожиток АДРЕСА_1 Цього дня увечері, між 22:00 год. та 23:00 год. до неї заходила ОСОБА_2 та пробула близько 15 хв. після чого сказала, що йде на своє робоче місце. За деякий час (орієнтовно за 1 год.) до неї зайшов директор коледжу ОСОБА_4 та наказав зайти до нього в кабінет, де вона підписала акт про те, що ОСОБА_2 відсутня на роботі. Даний акт вона не читала, так як була без окулярів, інших осіб при підписанні документу не було. Директор її не запитував де ОСОБА_2 та не просив зателефонувати до останньої, щоб встановити її місце перебування. А вона нічого й не пояснювала. Також вказала, що в обов`язок ОСОБА_2 входить обхід території, а тому вона не може ствердити той факт, що ОСОБА_2 була відсутня більше трьох годин на робочому місці. Визнала й те, що коли повернулась від директора до неї телефонувала ОСОБА_2 та розповідала про конфлікт з директором.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні першої інстанції зазначив, що працює сторожем в Стрийському аграрному коледжі. У суботу 17.03.2018 він заступив на чергування в автопарк. Близько 22:00 год. - 23:00 год. до нього зателефонував директор коледжу і попросив підійти у головний корпус. Прийшовши до ОСОБА_4 , останній сказав йому бути свідком того, що ОСОБА_2 відсутня на робочому місці. Пробувши близько 5 хв. у головному корпусі він повернувся на своє робоче місце. Може ствердити той факт, що ОСОБА_2 була відсутня на робочому місці 5 хв., коли він був у головному корпусі. Де вона була йому не відомо. Акт про відсутність ОСОБА_2 на робочому місці підписував у кабінеті заступника директора ОСОБА_5 19.03.2018 або 20.03.2018, точно пригадати не може. Також вказав, що директор коледжу не просив зателефонувати до ОСОБА_2 та вияснити місце її знаходження.

Свідок ОСОБА_5 , заступник директора Стрийського коледжу з господарської роботи, у судовому засіданні першої інстанції показав, що 19.03.2018 директор ОСОБА_4 викликав його в кабінет, та представив акт про відсутність ОСОБА_2 на робочому місці, при цьому наказав написати доповідну записку, що він і зробив. Також вказав, що згідно посадової інструкції сторожа, ОСОБА_2 повинна періодично обходити територію коледжу. Загальна територія коледжу близько 12 га., а відстань між будівлями до 100 м.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні першої інстанції показала, що працювала спеціалістом у відділі кадрів Стрийського аграрного коледжу. У понеділок, 19.03.2018, директор коледжу ОСОБА_4 викликав її в кабінет та повідомив, що 17.03.2018 сторож ОСОБА_2 була відсутня на робочому місці. Також передав їй акт і доповідну записку заступника директора ОСОБА_5. про відсутність ОСОБА_2 на роботі. ОСОБА_2 в наданих нею поясненнях заперечила факт своєї відсутності на роботі. Однак, за вказівкою директор, а також, зважаючи на те, що профспілка надала згоду на звільнення, нею був підготовлений Наказ на звільнення ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні першої інстанції показав, що працює керівником фізвиховання у Стрийському аграрному коледжі. Не пригадує чи був 17.03.2018 на роботі і чи спілкувався з ОСОБА_2 . Однак зазначив, що інколи, деякі спортивні команди орендують у них спортивний зал у вечірній час, а тому після завершення тренувань, спортзал закриває сторож, який чергує в головному корпусі, оскільки в нього є ключі від усіх кабінетів коледжу.

Суд першої інстанції, врахувавши покази свідків, прийшов до обґрунтованого висновку, що обставини, на які посилається відповідач, а саме, що позивач ОСОБА_2 була відсутня на робочому місці 17.03.2018 з 21.00 год до 00.30 год, тобто протягом 3 год. без поважних причин, не знайшли свого підтвердження. Жоден з допитаних в судовому засіданні свідків не зміг ствердити, що ОСОБА_2 була відсутня на робочому місці більше трьох годин.

Крім цього, судом встановлено, що ОСОБА_2 як сторож має фіксоване робоче місце, але виконання нею службових обов`язків потребує й перебування поза її робочим місцем у випадку обходу території згідно п.п.2.2 та 2.8 посадової інструкції.

Міськрайонний суд обгрунтовано не взяв до уваги акт № 1 «Про відсутність працівника на роботі» від 18.03.2018, а також доповідну записку ОСОБА_5 від 19.03.2018, оскільки такі не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються показами свідків, допитаних в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідачем не доведено факту відсутності позивачки на робочому місці 17.03.2018 понад 3 години, у зв`язку з чим були відсутні підстави для звільнення ОСОБА_2 з роботи на підставі п. 4 ст.40 КЗпП України, а відтак позовні вимоги у частині поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді сторожа Стрийського коледжу ЛНАУ з 30.03.2018 року підлягають до задоволення.

Згідно ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції правильно виходив із розміру заробітної плати ОСОБА_2 за останні два місяці роботи - за січень та лютий 2018 року, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, та прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 35 979 грн 18 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.03.2018 по 19.12.2018.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Львівського національного аграрного університету залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 31.07.2019

Головуючий

Судді