Постанова

Іменем України

06 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 161/16130/17

провадження № 61-13557св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Городище»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Карпук А. К., Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Городище» (далі - СТОВ «Городище», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору оренди земельної ділянки та додаткових угод до договору оренди недійсними, визнання договору оренди земельної ділянки поновленим.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого

2019 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, розташованої на території Чаруківської сільської ради Луцького району Волинської області, площею 2,71 га, кадастровий номер :03:000:2231, укладений 07 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та додаткові угоди до договору оренди земельної ділянки від 17 жовтня та 17 листопада 2017 року, якими внесені зміни до нього.

У задоволенні позову про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки, розташованої на території Чаруківської сільської ради Луцького району Волинської області, площею 2,71 га, між ОСОБА_1 та ТОВ «Городище» відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в рівних частинах на користь СТОВ «Городище» 5 124,00 грн судових витрат, по 2 652,00 грн з кожного.

Постановою Волинського апеляційного суду від 04 червня 2019 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2019 року залишено без змін.

У липні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до апеляційного суду із заявою про роз`яснення постанови Волинського апеляційного суду

від 04 червня 2019 року, прийнятої у вказаній вище справі.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначали, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/16130/17 було відмовлено у роз`ясненні рішення Луцького міськрайонного суду від 11 лютого 2019 року у даній справі.

Відсутність у резолютивній частині рішення суду вказівки на кадастровий номер орендованої земельної ділянки не дає можливості ОСОБА_1 визначити наявність у неї права вимагати орендної плати у позивача.

Також у мотивувальній частині постанови Волинського апеляційного суду встановлено обставину укладення правочину між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 , тому у заяві про роз`яснення рішення суду ОСОБА_1 очікує від суду роз`яснення, коли позивачеві передано земельну ділянку у користування, яка не ідентифікована, та до якого часу позивач має право користуватись об`єктом оренди.

Заявники просили апеляційний суд роз`яснити, який саме індивідуальний номер мав на увазі суд, зазначаючи про відмову у задоволенні позову про визнання договору оренди поновленим, а також роз`яснити відповідачу ОСОБА_1 до якої дати, часу суд визначає право користування для СТОВ «Городище» земельною ділянкою, кадастрового номера якої не зазначено.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 04 червня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про роз`яснення рішення, апеляційний суд виходив із того, що зізмісту поданої ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заяви вбачається, що заявниками фактично порушено питання про внесення у постанову апеляційного суду нових даних та роз`яснення мотивів ухваленої апеляційним судом постанови, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін, положеннями статті 271 ЦПК України не передбачено.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційні скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у вересні 2019 року,

ОСОБА_2 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить ухвалу Волинського апеляційного суду

від 20 серпня 2019 року скасувати, передати справу до апеляційного суду, зобов`язавши апеляційний суд новою ухвалою роз`яснити резолютивну частину постанови Волинського апеляційного суду від 04 червня 2019 року.

В обґрунтування касаційної скарги заявник зазначав, що відмовляючи в задоволенні заяви про роз`яснення рішення, апеляційний суд порушив положення статей 263 та 271 ЦПК України, статей 79-1, 125 ЗК України, статей 182, 210, частини другої статті 640 ЦК України, не роз`яснивши резолютивну частину постанови.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року у вказаній справі.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2019 року у справі № 161/16130/17 за позовом СТОВ «Городище» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та додаткових угод до договору оренди, визнання поновленим договору оренди земельної ділянки позов задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, розташованої на території Чаруківської сільської ради Луцького району Волинської області, площею 2,71 га, кадастровий номер :03:000:2231, укладений 07 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та додаткові угоди до цього договору оренди земельної ділянки від 17 жовтня 2017 року та від 17 листопада 2017 року, якими внесені зміни до нього. В задоволенні позову про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки, розташованої на території Чаруківської сільської ради Луцького району Волинської області площею 2,71 га, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Городище», відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в рівних частинах на користь СТОВ «Городище» 5 124 грн судових витрат, по 2 652 грн з кожного.

Постановою Волинського апеляційного суду від 04 червня 2019 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2019 року залишено без змін.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня

2019 року у даній справі відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про роз`яснення рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2019 року.

В апеляційному порядку ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2019 року не оскаржувалась.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положеннями частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви і доводи Верховний Суд та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року

№ 14 з подальшими змінами роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання (частина друга статті 271 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні поданої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заяви, апеляційний суд вказував, що заявниками фактично порушено питання про внесення у постанову апеляційного суду нових даних та роз`яснення мотивів ухваленої апеляційним судом постанови, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін. Крім того, у пункті першому прохальної частини заявники ставить перед апеляційним судом вимогу про роз`яснення рішення суду першої інстанції, що не передбачено положеннями статті 271 ЦПК України, згідно з якою роз`яснює рішення той суд, який його ухвалив. Також заявники просять роз`яснити строк дії договору оренди, укладеного між ОСОБА_1 та СТОВ «Городище», у той час, як ці обставини не були предметом дослідження апеляційного суду у зв`язку із залишенням без змін рішення суду першої інстанції в частині визнання договору оренди поновленим.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що у поданій заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 висловили прохання, які не охоплюються поняттям «роз`яснення рішення суду», також вони просять роз`яснити рішення суду першої інстанції, що не передбачено законом, тому така заява задоволенню не підлягає.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, визначених статтею 400 ЦПК України, згідно з якою установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від

09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в оскаржуваній частині - без змін, оскільки такі судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те, що судом касаційної інстанції рішення не змінюється та не ухвалюється нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС. Ю. Бурлаков
Судді:В. М. Коротун
М. Є. Червинська