_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/5379/18
Провадження № 2/520/741/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2019 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Коваленко О.Б.,

За участю секретаря Маценко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю , а саме просить визнати права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач пояснив, що на підставі Ордеру № 1107 від 22 липня 1971 року виданого Виконкомом Жовтневої районної ради депутатів трудящих позивачу, та його сім'ї яка складається з 4 чоловік, було надано право на вселення до трьохкімнатної квартири, загальною площею 57,45 м2, яка знаходиться за адресою, АДРЕСА_2.

У 2005 році позивач розірвав шлюбні відносини з дружиною та переїхав проживати до квартири №9, яка розташована в будинку №51 по проспекту Небесної сотні у місті Одесі, в якій на той час проживала сестра позивача ОСОБА_3 та був зареєстрований ОСОБА_2. Проте, ОСОБА_2 на той час та по сьогоднішній день проживає зі своєю дружиною окремо за іншою адресою.

За вказаною адресою позивач зі своєю сестрою проживав з 2005 року. Після її смерті 27.07.2017 року він продовжує проживати у вказаній квартирі, добросовісно та безперервно володіти та відкрито користуватися нею, доглядає за квартирою та утримує її, підтримує належний стан. Позивач в повному обсязі виконує обов'язки, покладені на нього законом, а саме главою 2 ЖК України, своєчасно сплачує плату за комунальні послуги у встановлені законом строки. Зберігає житлове приміщення, використовує його за призначенням, за свій рахунок проводив косметичні ремонти. Володіння майном було відкритим, очевидним для всіх інших осіб, при цьому позивач ставився до вищевказаної квартири, як до своєї (експлуатує, вживає необхідних заходів для утримання майна у належному стані). При зверненні до КП «Міського агентства по приватизації житла» позивачу було відмовлено в усній формі, у зв'язку з відсутністю у нього реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

6 жовтня 2017 року на підставі протоколу про адміністративне правопорушення №п1-14631-2017 Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради виніс постанову, відповідно до якої було встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення, яке полягало, у тому, що позивач проживав в квартирі № 9, яка розташована в будинку №51 по проспекту Небесної сотні в м. Одесі, без реєстрації місця проживання, на підставі чого на нього було накладене адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Після накладення стягнення позивач одразу, а саме 6 жовтня 2017 року, звернувся до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання. Проте, позивачу було відмовлено у усній формі, у зв'язку із тим, що він надав документів, що підтверджують право проживання у житлі, хоча зазначений Ордер від 22 липня 1971 року позивач подавав.

Не погоджуючись із рішенням Департаменту надання адміністративних послуг, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду за позовом про визнання протиправним цього рішення та зобов'язати Департамент надання адміністративних послуг зареєструвати місце проживання позивача за адресою м. Одеса, п-кт. Небесної сотніАДРЕСА_3. Однак, 20 лютого 2018 року, рішенням Одеського окружного адміністративного суду було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Позивач просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у задоволення позову просив відмовити.

Вислухавши позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що у 1971 році було видано ордер на вселення саме батьку позивача ОСОБА_4 складом сім'ї 4 осіб: він, його дружина ОСОБА_3 Л.0. та двоє дітей (син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_3 (після зміни прізвища - ОСОБА_2).

Згідно довідки Департаментунадання адміністративних послуг Одеської міської ради від 01.10.2018 року ОСОБА_5 зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ордер на житлове приміщення дійсний протягом 30 днів. Після закінчення цього строку ордер автоматично втрачає свою силу. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію.

З моменту видачі виконавчим комітетом Жовтневої районної ради депутатів трудящих ордеру від 22.07.1971р. № 1107 минуло більше 46 років, термін дії цього ордеру сплинув ще у серпні 1971 року, та на даний час ордер, на який посилається позивач, є недійсним.

Згідно позиції Верховного Суду, «позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником» (постанова ВС/КЦС від 29.03.2018р. по справі № 175/4741/16-ц). Так, ОСОБА_6 проживав у квартирі за згоди наймача на умовах тимчасового мешкання та піднайму і завжди знав, хто є головним квартиронаймачем.

«ОСОБА_3 по собі факт користування позивачем житлом та проведення ремонтних робіт у будинку не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю» - такі правові висновки містять судові рішення (постанова Верховного Суду від 25.06.2018р. по справі № 293/312/15-ц, провадження № 61- 282св18;ухвала ВССУ від 01.11.2017р. по справі № 560/150/16-ц).

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344) (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України).

Таким чином, зміст статті 344 ЦК України встановлює, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити з того, що задоволення таких позовних вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння (постанова Верховного Суду від 25.06.2018р. по справі № 293/312/15-ц, провадження № 61-282св18; ухвала ВССУ від 01.11.2017р. по справі № 560/150/16-ц).

Крім того, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності.

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2, ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішенням.

Таким чином, суд приходить до переконливого висновку, що законні підстави для визнання права власності за ОСОБА_1 на квартиру за набувальною давністю відсутні; та у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_2, про визнання права власності слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13,76-81, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, за набувальною давністю, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги до Київського районного суду м. Одеси протягом 30 днів з дати його проголошення.

Повний текст рішення суду буде складено у строк до 25 січня 2019 року включно.

Суддя Коваленко О. Б.