Постанова

Іменем України

06 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 712/897/18

провадження № 61-43622св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Черкаська міська рада, міський голова міста Черкаси ОСОБА_2,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Татариновим Олександром Сергійовичем, на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у складі судді Пироженко В. Д. від 31 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів: Гончар Н. І., Пономаренка В. В., Ювшина В. І. від 31 липня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Черкаської міської ради, міського голови міста Черкаси ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року відбувся брифінг за участю міського голови м. Черкаси ОСОБА_2 та представників ЗМІ. Під час цього брифінгу ОСОБА_2 надано коментарі щодо вбивства депутата міськради ОСОБА_3 . Інформацію, що вказує на його причетність до відмивання коштів при здійсненні повноважень у сфері ЖКГ та причетності до вбивства ОСОБА_3 , повідомлену міським головою ОСОБА_2 на брифінгу, що відбувся ІНФОРМАЦІЯ_1 року за участю представників ЗМІ вважає недостовірною та такою, що принижує його честь та гідність, а також такою, що завдає шкоди його діловій репутації. Вказував, що йому, як станом на момент проведення вказаного брифінгу, так і на день звернення до суду з даним позовом, не повідомлялося про підозру у вчиненні будь-яких злочинів, в тому числі й тих, про які безпідставно було заявлено ОСОБА_2 на брифінгу. Також відсутній вирок суду яким би його було визнано винним у вчиненні злочину (злочинів) про причетність до яких позивача було неправомірно розповсюджено вказану недостовірну інформацію. Вказані обставини свідчать про відсутність вини та непричетність позивача до вчинення вказаних злочинів. Розповсюджена відповідачем інформація погіршила його репутацію серед жителів м. Черкаси та в суспільстві, у зв`язку з чим він змушений пояснювати колегам, друзям, близьким та знайомим про свою непричетність до зазначених дій, виправдовуватися за дії, які не вчиняв. А тому вважає, що розповсюджена відповідачем інформація підриває його ділову репутацію.

Просив визнати недостовірною та такою що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію наступного змісту: «Вчора відбулася зухвала подія, яка, я вважаю, викинула сьогодні всьому здоровому суспільству міста Черкаси виклик. Ввечері, пізно, після прямого ефіру був зухвало й жорстоко вбитий виконуючий обов`язки голови департаменту житлово-комунального господарства, депутат міської Ради, голова обласної організації партії «УКРОП» ОСОБА_3. Що передувало, на нашу думку, цьому вбивству. В першу чергу це ліквідація тендерному комітету, яка відбулася виконавчим комітетом на попередньому засіданні. Три дні покійний не міг потрапити в свій кабінет. Зухвало, цинічно попередній керівник, який сьогодні на лікарняному ОСОБА_5 спільно з угрупуванням, я вважаю, в яке в ходить відомий бізнесмен ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 працювали у сфері ЖКГ по відмиванню коштів.»; «Сесія буде сьогодні, і секретар міської Ради не має морального права обіймати посаду. Адже ви знаєте, що ОСОБА_3 відкрито заявляв і ми маємо велику підтримку депутатського корпусу, які готові були зняти секретаря ОСОБА_1 і поставити секретаря ОСОБА_3 , який влаштовував більшості депутатського корпусу»; «я найшов купу пустих актів по відмиванню коштів. Зокрема навіть по одному об`єкту, по каналізації, де в мене є документи», що була проголошена міським головою м. Черкаси ОСОБА_2 на брифінгу, що відбувся ІНФОРМАЦІЯ_1 року в приміщенні Черкаської міської ради. Зобов`язано Черкаську міську раду протягом 10 днів з моменту набрання законної сили рішення суду спростувати недостовірну інформацію проголошену міським головою м. Черкаси ОСОБА_2 на брифінгу, що відбувся ІНФОРМАЦІЯ_1 року в приміщенні Черкаської міської ради щодо ОСОБА_1 шляхом скликання міським головою міста Черкас ОСОБА_2 брифінгу за участю представників ЗМІ та громадськості під час якого оголосити текст судового рішення Стягнути з Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 50 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок поширення міським головою міста Черкаси ОСОБА_2 недостовірної інформації, яка принижує честь та гідність і шкодить діловій репутації позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2018 року позов ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, міського голови міста Черкаси ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди залишено без задоволення

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, будучи публічною особою, мав би усвідомити, що він самостійно та свідомо відкриває себе для критики, яка у демократичному суспільстві може цілком правомірно здійснюватись у формі, яка не є обов`язково приємною для позивача. При цьому, позивач, мав бути готовий до того, що критика на його адресу може бути зроблена у спосіб та за стилем, які не будуть схвальними для позивача. Зі змісту поширеної інформації не вбачається, що така інформація ганьбить честь та гідність позивача, завдає шкоди його діловій репутації. Позивачем не доведено, що розповсюджена інформація призвела до негативних наслідків, що дискредитує його. А тому, інформація наведена позивачем не може розглядатись як поширення неправдивих відомостей так, як судом не встановлено, що фактично метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи. Висвітлена інформація міським головою міста ОСОБА_2 на брифінгу який відбувся ІНФОРМАЦІЯ_1 року є його судженням з приводу подій, які відбулися і не є інформацією стосовно порушення честі, гідності та ділової репутації позивача.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 31 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2018 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У вересні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 31 липня 2018 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проситьскасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про те, що проголошення відповідачем інформація щодо нього на брифінгу, який відбувся ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є оціночним судженням і не мітить фактичних даних.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У вересні 2018 року на адресу Верховного Суду від представника Черкаської міської ради Мазур О. М. надійшов відзив на вищезазначену касаційну скаргу, у якому заявник просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

У жовтні 2018 року на адресу Верховного Суду від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому заявник просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначив, що суди правильно вказали що до позивача, як секретаря міської ради межа допустимої критики є значно ширшою, ніж до окремої пересічної особи. Вважає, що виступ відповідача є його особистим оціночним судженням тих подій, які відбулись на передодні самого виступу.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 712/897/18 з Соснівського районного суду м. Черкаси.

Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року відбувся брифінг за участю міського голови м. Черкаси ОСОБА_2 та представників ЗМІ. Під час цього брифінгу ОСОБА_2 була висвітлена інформація, яку позивач вважає недостовірною та такою, що принижує його честь та гідність, а також такою, що завдає шкоди його діловій репутації, а саме: «Вчора відбулася зухвала подія, яка, я вважаю, викинула сьогодні всьому здоровому суспільству міста Черкаси виклик. Ввечері, пізно, після прямого ефіру був зухвало й жорстоко вбитий виконуючий обов`язки голови департаменту житлово - комунального господарства, депутат міської Ради, голова обласної організації партії «УКРОП» ОСОБА_3. Що передувало, на нашу думку, цьому вбивству. В першу чергу це ліквідація тендерного комітету, яка відбулася виконавчим комітетом на попередньому засіданні. Три дні покійний не міг потрапити в свій кабінет. Зухвало, цинічно попередній керівник, який сьогодні на лікарняному ОСОБА_5 спільно з угрупуванням, я вважаю, в яке в ходить відомий бізнесмен ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 працювали у сфері ЖКГ по відмиванню коштів.»; «Сесія буде сьогодні, і секретар міської Ради не має морального права обіймати посаду. Адже ви знаєте, що ОСОБА_3 відкрито заявляв і ми маємо велику підтримку депутатського корпусу, які готові були зняти секретаря ОСОБА_1 і поставити секретаря ОСОБА_3 , який влаштовував більшості депутатського корпусу»; «я найшов купу пустих актів по відмиванню коштів. Зокрема навіть по одному об`єкту, по каналізації, де в мене є документи».

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

У силу статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна , Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Межі припустимої критики за певних обставин можуть бути ширшими, коли йдеться про державного службовця, що виконує або виконував свої повноваження, ніж коли йдеться про фізичних осіб, проте не можна стверджувати, що державні службовці свідомо піддають ретельному обстеженню кожне своє слово чи дію в тій самій мірі, як це роблять політики, і, отже, до них повинні застосовуватись ті самі механізми, що й до останніх, коли йдеться про критику їх діяльності. Державні службовці повинні користуватися громадською довірою в умовах, позбавлених надзвичайного занепокоєння, що зробить вдалим виконання ними своїх завдань. Отже, може постати необхідність у їх захисті від образливих словесних нападок під час виконання ними своїх обов`язків (Janowski, п. 33, and Nikula v. Finland, no. 31611/96, п. 48, ECHR 2002-11),

Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, п. 46).

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v.Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).

За змістом статті 10 Конвенції свобода слова, преси як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених частиною другою статті 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві.

Право на недоторканність ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку.

Поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Зазначене вказує на те, що спірна інформація є оцінкою дій, висловлювання не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, оскільки вони не містять ствердження про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів, а лише дають можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями.

Свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Як передбачено в статті 10, ця свобода має винятки, які проте повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена (cf., Jersild v. Denmark, рішення від 23 вересня 1994, Series А по. 298, р. 23, п. 31; Janowski V. Poland [GC], no. 25716/94, n. 30, ECHR 1999 J- Nihpn and Johnsen V. Norway [ОС], no. 23118/93, п. 43, ECHR 1999-VlII; and Fuentes Bobov. Spain, no. 39293/98, n. 43, 29 лютого 2000).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що поширена інформація не порушує особисті немайнові права на повагу до гідності, честі та ділової репутації позивача, оскільки така інформація є висловлюванням, що не може бути витлумачене як таке, що містять фактичні дані, суд правильно вирішив спір по суті.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, про те, що чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а публічні особи мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Оскільки оскаржувані рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Татариновим Олександром Сергійовичем залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 31 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун