Ухвала

28 січня 2019 року

м. Київ

справа № 727/6054/18

провадження № 61-2074ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівців на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівців від 04 жовтня 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від

12 грудня 2018 року в справі за позовом квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівців до ОСОБА_1 про стягнення неустойки,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернівців звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за користування приміщенням у розмірі 22 516,18 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 01 липня 2015 року між квартирно-експлуатаційним відділом міста Чернівців та ОСОБА_1 було укладено попередній договір оренди нерухомого військового майна

№ 254/2015-п, розташованого в Чернівецькому гарнізоні за адресою: АДРЕСА_1

(літ. «А»), строком на 12 місяців. Зазначене майно було передано відповідачу згідно акту приймання-передачі від 01 липня 2015 року.

Пунктом 3.3.2 попереднього договору оренди передбачено, що за використання майна орендар сплачує плату у розмірі 1 444,00 грн на місяць, а за пунктом 3.3.8 - компенсує частину податку на землю.

Відповідно до п. 1.1 даного договору позивач була зобов'язана протягом

12 місяців з моменту підписання цього договору провести процедуру укладення в майбутньому Основного договору оренди нерухомого військового майна військового містечка № 101.

Сторони основного договору оренди майна не уклали.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівців від 01 вересня 2017 року у справі № 727/556/16-ц за позовом квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівців до ОСОБА_1 про зобов'язання звільнити орендоване приміщення позов задоволено.

21 лютого 2017 року ОСОБА_1 звільнила приміщення площею

47,50 кв. м та передала його згідно акту приймання-передачі квартирно-експлуатаційному відділу міста Чернівців. .

Посилаючись на вказані обставини та несвоєчасне повернення відповідачкою нерухомого майна, квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернівців просив суд стягнути з ОСОБА_1 22 516,18 грн, з яких: неустойка - 21 878,25 грн та компенсація земельного податку - 637,93 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівців від 04 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівців відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернівцівоскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року апеляційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівців залишено без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівців від 04 жовтня 2018 року залишено без змін.

15 січня 2019 року до Верховного Суду звернувся квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернівців із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Чернівців від 04 жовтня 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівців задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921,00 грн.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Чернівецьким апеляційним судом у постанові від 12 грудня 2018 року зазначено, що дана постанова оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті

389 ЦПК України.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Предметом позову у справі № 727/6054/18 є стягнення неустойки за користування приміщенням у розмірі 22 516,18 грн.

Ціна позову даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 192 100,00 грн (1 921,00 грн х 100), тобто дана справа є малозначною в силу вимог закону.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, рішення Шевченківського районного суду міста Чернівців від 04 жовтня 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівців на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівців від 04 жовтня 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року в справі за позовом квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівців до ОСОБА_1 про стягнення неустойки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило