Справа № 598/1669/19
провадження № 2/598/583/2019
РІШЕННЯ

іменем України

"12" грудня 2019 р. м.Збараж Тернопільської області

Суддя Збаразького районного суду Тернопільської області Олещук Б.Т. розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 ,

місце проживання: АДРЕСА_1 ,

до Дочірного підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»,

місцезнаходження: вул.Кульчицької, 8, м.Тернопіль,

про стягнення розрахункових коштів при звільненні, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, -

встановив:

До Збаразького районного суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою, зареєстрованою через канцелярію суду 18.09.2019р., до Дочірного підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення розрахункових коштів при звільненні, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку.

Позивач просить:

1. Відкрити провадження у даній справі.

2. Стягнути з Дочірного підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», на його користь заборгованість по виплаті розрахункових коштів 54998 грн. 96 коп., та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у період з 20 листопада 1981 року по 03 червня 2019 року він знаходився у трудових відносинах у філії «Збаразький райавтодор» дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Однак, в день його звільнення, відповідач не повідомив про нараховані суми належні при звільненні, та не здійснив виплату належних коштів, за таких обставин стягненню в судовому порядку підлягає 54994,96 грн.

Дана позовна заява зареєстрована в суді і справі присвоєно №598/1669/19 провадження №2/598/583/2019.

23 вересня 2019 року ухвалою Збаразького районного суду прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

До суду не надійшов відзив відповідача на позов.

Суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20 листопада 1981 року по 03 червня 2019 року перебував у трудових відносинах з філією «Збаразький райавтодор» дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», де з 15 листопада 2005 року був призначений на посаду головного інженера філії, де працював до дня звільнення з роботи. Наказом №8-К від 03 червня 2019 року звільнений за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Даний факт стверджується копією аркушів трудової книжки з відповідними записами (а.с.6-7).

Статтею 43Конституції України гарантований законом захист права на своєчасне одержання винагороди за працю.

За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із ч. 1ст. 30 ЗУ «Про оплату праці», а другою частиною цієї статті встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно довідки №36 від 29.07.2019р. виданої Філією «Збаразький райавтодор» позивачу ОСОБА_1 вбачається, що його заборгованість по заробітній платі, лікарняних і РХР становить: за лютий 2019р. - 7655,94 (в т.ч. індексація - 66,08грн), за березень 2019р. - 8310,89 (в.т.ч. індексація - 33,04 грн, компенсація - 115,88 грн), за квітень 2019р. - 3048,89 грн (в т.ч. індексація - 23,59 грн, компенсація - 141,97 грн), за квітень 2019р. лікарняні - 934,10 грн, за травень 2019р. - 4157,02 грн(в т.ч. індекс - 97,32 грн), за червень 2019р. розрахункові - 14632,30 грн ( в т.ч. компенсація - 239,68 грн), за надбавку за роз`їздний характер робіт - 16259,82 грн.

В якості доказу нарахованої, але не сплаченої станом на дату звільнення суми заборгованості по заробітній платі, позивачем надано довідку №36 від 29.07.2019р. (а.с.8), яку суд приймає в якості належного доказу, оскільки розрахунково-платіжна відомість працівника (розрахунковий листок) є одним із первинних бухгалтерських документів, визначених наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», поряд з табелем обліку використання робочого часу та розрахунково-платіжною відомістю (зведеною).

Розмір зазначеної заборгованості та факт її невиплати позивачу відповідачем не спростовані.

В матеріалах справи відсутні докази повного розрахунку по заробітній плати відповідача з позивачем, тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість яка складається із заробітної плати, лікарняних і надбавки за роз`їздний характер робіт у розмірі 54998,96грн.

В постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,- наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про плату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 № 100(далі - Порядок).

Середньомісячний заробіток позивача складав 6456,52 грн., згідно розрахунку відповідно до довідки №36 від 29.07.2019р.(а.с.8).

Відтак відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2019 року (перший робочий день після звільнення позивача) по 12.12.2019 року (день ухвалення судового рішення), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 38739,14грн.

Із змісту п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року вбачається, що справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а отже суд визначає суму до стягнення без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 04.06.2019р. по 12.12.2019р., визначену без утримання податків й інших обов`язкових платежів, в розмірі 38739,14 грн.

Аналізуючи вище викладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України, суд, також вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 879,98 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.116, 117 КЗпП України, ст.ст.4, 12, 81, 82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 279, 280, 281, 282, 283, 289, 352 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позов задовольнити.

Стягнути з Дочірного підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в користь ОСОБА_1 54998 грн 96 коп (п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто вісім гривень дев`яносто шість копійок) заборгованості по виплаті розрахункових коштів.

Стягнути з Дочірного підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в користь ОСОБА_1 38739 грн 14 коп (тридцять вісім тисяч сімсот тридцять дев`ять гривень чотирнадцять копійок) середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з компенсацією втрат частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати і інших належних при звільненні коштів з 04.06.2019р. по 12.12.2019р. з подальшим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Стягнути з Дочірного підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в користь держави судовий збір в розмірі 1921 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну гривню) судового збору.

Вказане заочне рішення суду може бути переглянуте Збаразьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, яку слід подати до суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Дане рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду через Збаразький районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дане рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане повне рішення суду складено і підписано суддею 12 грудня 2019 року.

Суддя Богдан Олещук