П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/289/17

Провадження № 22-ц/4815/183/19

Головуючий у суді першої інстанції: Ковальов І.М.

Ухвали суду першої інстанції постановлені

в м. Рівне 21.11.2018 р. об 11:37 год.

Повні тексти ухвал складено: не зазначено

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Бондаренко Н.В.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.;

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач 1: ОСОБА_3;

відповідач 2: ОСОБА_4;

представники учасників справи: позивача - адвокат ОСОБА_5;

відповідача - адвокат ОСОБА_6;

за участі: представника позивача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвали Рівненського міського суду від 21 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування витрат на будівництво житлового будинку,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року в суд звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування витрат на будівництво житлового будинку. Мотивуючи позов, вказував на домовленість з відповідачами, які є його батьками, згідно з якої вони домовились придбати земельну ділянку та побудувати на ній будинок, у який, в подальшому, після свого виходу на пенсію, він з сім'єю мав переїхати та проживати, а також доглядати за батьками.

Пояснював, що в межах існуючої домовленості він взяв на себе повне фінансування будівництва будинку, а батьки, будучи пенсіонерами і не маючи необхідної фінансової можливості, - організацію. Після завершення будівництва будинок мав би перейти у його власність. Так, переїхавши в Німеччину у 1994 році і працюючи там, він перераховував на ім'я батьків кошти на будівництво будинку.

Проте під час його останнього відвідування йому стало відомо, що відповідачі мають намір продати будинковолодіння, при цьому не ввівши його в експлуатацію і не оформивши право власності на нього. Із розмови з відповідачами він зрозумів, що вони передумали виконувати умови домовленості, що змусило його звернутись до суду з позовом, який також просив забезпечити шляхом заборони здійснення відповідачами дій по відчуженню спірної земельної ділянки та незавершеного будівництва.

Просив стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на свою користь по 1 052 301, 89 гривень з кожного понесених ним витрат на будівництво житлового будинку.

Ухвалою Рівненського міського суду від 11 січня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Рівненського міського суду від 12 січня 2017 року забезпечено позов шляхом заборони відповідачам здійснювати будь-які дії по відчуженню спірної земельної ділянки та незавершеного будівництва.

Ухвалами Рівненського міського суду від 21 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_7 залишено без розгляду і скасовано заходи забезпечення позову.

На ухвали суду позивачем подано апеляційні скарги, де посилався на їх незаконність та необґрунтованість, що полягали у порушенні норм процесуального права, які призвели до хибного вирішення питання.

На її обґрунтування вказувалося про невідповідність дійсності висновків суду про його належне повідомлення щодо розгляду справи. Оскільки він зазначав в позовній заяві, що проживає в Німеччині з 1994 року, тому відповідно до вимог ч.8 ст. 130 ЦПК України суд мав би повідомляти його надаючи відповідне доручення працівникам дипломатичного представництва чи консульства України у Німеччині, чого суд не зробив.

Окрім цього, також не було надано судової повістки і його представнику, який в подальшому міг би вручити її йому. Зазначав про поважність причин неможливості приїзду в судове засідання на 21 листопада 2018 року, адже це було пов'язано з важким станом здоров'я після перенесеного оперативного втручання. Проте суд безпідставно розцінив це як навмисне затягування розгляду справи. Пояснював, що незаконно постановлена ухвала про залишення позову без розгляду позбавляє його можливості відновити свої порушені права в порядку справедливої судової процедури, гарантованої йому Конституцією України.

Вважав ухвалу про скасування заходів забезпечення позову похідною від ухвали про залишення позову без розгляду. Тобто вона є наслідком помилки суду при залишенні позову без розгляду, а тому місцевий суд мав формально зазначити про скасування заходів забезпечення позову в одній ухвалі - про залишення позову без розгляду.

З наведених міркувань просив скасувати ухвали суду першої інстанції про залишення позову без розгляду і про скасування заходів забезпечення позову, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У поданому відзиві представник відповідачів - адвокат ОСОБА_8, вважаючи доводи автора апеляційної скарги безпідставними просила відмовити в її задоволенні. Звертала увагу на те, що представник позивача був під розписку повідомлений про кожне судове засідання, в тому числі і на 21 листопада 2018 року. Покликалась на ст. 130 ЦПК України, відповідно до якої вручення представникові учасника справи судової повістки вважається врученням повістки і цій особі. Вважала, що позивач зловживає своїми процесуальними правами та вчиняє дії, які суперечать завданню цивільного судочинства та спрямовані на безпідставне затягування і перешкоджання розгляду цивільної справи. Адже дана справа перебуває в провадженні суду з 11 січня 2017 року.

Протягом майже двох років позивач не з'явився в судове засідання жодного разу, знаючи про забезпечення позову, яке позбавило відповідачів права на користування та розпорядження своїм майном.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника учасника справи, який з'явився в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, явка якого була визнана обов'язковою, а також він сам виявив бажання особисто бути присутнім в судовому засіданні, в судове засідання повторно не з'явився. Про день та час розгляду справи він повідомлявся завчасно та належним чином, натомість неодноразово його представник подавав заяви про відкладення розгляду справи з огляду на неможливість позивача прибути в судове засідання, що було розцінено як навмисне затягування розгляду справи.

Проте з такими висновками колегія суддів погодитись не може.

З перебігу звукозапису судового засідання встановлено, що місцевий суд 11 травня 2018 року о 14 год. 44 хв. ухвалив розпочати розгляд справи по суті за відсутності позивача, мотивуючи тим, що в судовому засіданні знаходиться його представник, і тільки тоді, коли він не зможе надавати пояснення на запитання, вирішуватиметься питання про обов'язкову участь ОСОБА_2

Встановивши порядок дослідження доказів, суд ухвалив допитати свідків зі сторони позивача, з метою чого й оголосив перерву у судовому засіданні.

В подальшому, 18 червня 2018 року, суд, заслухавши клопотання представника позивача про оголошення перерви через хворобу його довірителя, думку представника відповідачів, яка також вказувала на причину неявки позивача як поважну, з метою недопущення порушення прав та інтересів осіб оголосив перерву в судовому засіданні.

Поготів, представник відповідачів, не заперечуючи проти цієї процесуальної дії, додала, що у будь-якому випадку судове засідання не відбулося б, оскільки не з'явились свідки.

Згодом розгляд справи продовжено у вересні 2018 року. В судове засідання свідки не з'явились, а представник ОСОБА_2 знову подав клопотання про оголошення перерви у зв'язку з важким станом здоров'я його довірителя. Пояснював, що за цих обставин можливо було клопотати про зупинення провадження у справі, однак не заявляється, адже сторона не бажає зволікати з розглядом. В свою чергу, представник відповідачів не заперечувала оголошенню перерви.

21 листопада 2018 року позов залишено без розгляду.

Відтак встановлено, що обов'язковою явку позивача в судове засідання так і не було визнано, матеріали справи такої ухвали не містять, в усному порядку в судовому засіданні її також не було постановлено.

Тому залишення позову без розгляду є передчасним, позаяк в судовому засіданні брав участь представник позивача, який здійснював від імені довірителя його процесуальні права та обов'язки, що передбачено ч. 1 ст. 64 ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за його відсутності, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою.

Зважаючи на присутність представника ОСОБА_2 в судовому засіданні, у суду були всі підстави для зміни встановленого ним порядку дослідження доказів та ухваленні рішення у справі за наявними в матеріалах справи доказами.

Окрім того, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги клопотання представника позивача та знехтувано поважність наведених причин неявки в судове засідання, чим позбавлено ОСОБА_2 права на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи.

Приходячи до висновку про задоволення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги, що причини неявки позивача є поважними, адже є об'єктивно непереборними, не залежать від його волевиявлення та пов'язані з дійсними істотними перешкодами, що підтверджено належними доказами.

Відповідно до ч.5 ст. 4 ЦПК України жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Суд повинен забезпечити особі реальний, а не формальний доступ до правосуддя, що гарантовано ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 р., в контексті забезпечення права особи на ефективний засіб юридичного захисту передбаченого ст. 13 даної Конвенції. Ця Конвенція підлягає застосуванню національними судами відповідно до правил ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Тому зазначене вказує про відсутність правових підстав для залишення позову без розгляду.

Згідно із ч.ч. 1 і 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, при вирішенні апеляційної скарги колегія суддів була змушена вийти за межі доводів апеляційної скарги, адже встановлено факти порушення норм процесуального права, що були мотивом для хибного залишення позову без розгляду.

Щодо ухвали про скасування заходів забезпечення позову, то, як правильно зазначив автор апеляційної скарги, вона також підлягає скасуванню, адже є правовим наслідком первісного процесуального питання.

Згідно із ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Підставою для скасування оскаржуваних ухвал відповідно до ст. 379 ЦПК України є невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 383, 384, 389-391, ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду від 21 листопада 2018 року про скасування заходів забезпечення позову та ухвалу Рівненського міського суду від 21 листопада 2018 року про залишення позову без розгляду - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 30.01.2019 об 11 год. 15 хв.

Головуючий: С.В.Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

Н.В.Бондаренко