ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/71/19 Справа № 177/984/17 Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г.Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_4, на заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року, яке постановлено суддею Строговою Г.Г. у м. Кривому Розі, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, який 09 лютого 2018 року було уточнено, зазначено в якості відповідача окрім ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та третю особу ПАТ АБ «Укргазбанк», про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на житловий будинок з господарчими побудовами.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він відкрито користується і фактично володіє домоволодінням за адресою АДРЕСА_1, зазначене домоволодіння на праві приватної власності належало ОСОБА_5

29 квітня 2012 року між ним та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу зазначеного домоволодіння, який вони мали намір пізніше оформити нотаріально. Згідно зазначеного договору, вартість домоволодіння складає 15 700 Доларів США, в день укладення договору позивач передав дружині ОСОБА_5 - ОСОБА_2 та компаньйону продавця ОСОБА_6 зазначену суму грошей, про що останні надали розписку з підписом ОСОБА_5

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 обіцяли, що оформлять довіреність від ОСОБА_5, після чого нотаріально оформлять договір купівлі-продажу зазначеного будинку, однак довіреність оформлена не була.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Дружина ОСОБА_2, будучи спадкоємцем першої черги за законом, обіцяла після прийняття спадщини на спірне домоволодіння, офіційно продати його позивачу без додаткових коштів, однак до теперішнього часу ОСОБА_2 не вступила в спадщину та ухиляється від переоформлення будинку, крім того позивачу не відоме її теперішнє місцезнаходження, тому посвідчити у нотаріуса договір купівлі-продажу не має можливості.

У зв'язку з наведеним позивач просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості, укладений 29 квітня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та визнати за ним право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Судові витрати покласти на відповідачів.

Заочним рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві.

Зокрема представник позивача зауважує на тому, що відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Представник позивача вважає, що позовні вимоги позивача мають бути задоволенні на підставі ст.ст. 11,15,16,203,213,220,328,377, 392,526,665 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу ВКС№ 852001 від 22.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Тищенко О.І., зареєстровано в реєстрі за № 56, належало домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с. 6, 10).

29 квітня 2012 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу нерухомості, згідно якого продавець - ОСОБА_5 продав домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, а покупець ОСОБА_1 придбав зазначене домоволодіння у свою власність за 15700 доларів США.

Згідно договору, нерухомість переходить у власність покупця негайно з моменту повної передачі грошових коштів, а продавець передає ключі та документи на будинок. В договорі зазначено, що він підлягає переоформленню у нотаріуса. Зазначений договір укладений в присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_2. Також в договорі міститься розписка про те, що 29.04.2012 року ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_1 15700 доларів США за продаж будинку АДРЕСА_2 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8).

За життя ОСОБА_5 договір не був нотаріально посвідчений.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами нотаріально не посвідчений, а тому в силу положень ст. ст. 640, 657 ЦК України такий договір не може вважатись укладеним, у зв'язку з чим не може визнаватись дійсним у судовому порядку на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, а тому відсутні й правові підстави для визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, що є предметом вказаного правочину.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, а ч. 2 цієї статті передбачено, що, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

З аналізу приписів вказаних норм вбачається, що правила ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, а тому вони є неукладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін, про що роз'яснено п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що відсутні правові підстави для визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, що є предметом правочину, а саме договору купівлі-продажу нерухомого майна між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, який укладений у простій письмовій формі, та нотаріально не посвідчений та відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зареєстрований.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимоги позивача доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається, оскільки, відповідно до положень ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ч.1 ст.210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

У ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, в тому числі і житлові будинки.

Частина друга статті 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладення не відповідала встановленим законом вимогам.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін.

Договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації згідно ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на ті обставини, що його позовні вимоги мають бути задоволенні на підставі ст.ст. 203,204,220,328,334,638 ЦК України не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки вказані норми Закону не можуть бути застосовані до даних правовідносин.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення суду на підставі ст. 375 ЦПК України має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: