Справа № 161/7021/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р.М.
Провадження № 22-ц/802/36/19 Категорія: 3 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання права власності на частину квартири, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2015 року в даній справі позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Постановлено визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 як частку у спільному майні подружжя.

Зазначене судове рішення набрало законної сили.

03 січня 2018 року відповідач ОСОБА_3 подав заяву про перегляд рішення Луцького міськрайонного суду від 17 листопада 2015 року в даній справі за нововиявленими обставинами.

Свою заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відповідач ОСОБА_3 обгрунтував тим, що істотними для справи обставинами, які дають підстави для перегляду судового рішення, на його думку, є те, що рішення судом першої інстанції ухвалено у його відсутності, адвокат Кондратішина В.В., яка представляла його інтереси в судовому засіданні, не мала достатніх правових підстав для здійснення представництва в суді і, крім того, йому стало відомо, що позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні заявила про те, що вона відмовляється від своєї частки у спільній сумісній власності подружжя.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у даній справі відмовлено.

Не погоджуючись із постановленою судом ухвалою, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу за його заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які покликається відповідач ОСОБА_3, як на підстави для перегляду рішення, не є підставами для перегляду рішення суду у порядку, встановленому ст. 423 ЦПК.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони зроблені з дотриманням вимог закону.

Із матеріалів справи убачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2015 року в даній справі, що набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину квартири задоволено частково.

03 січня 2018 року відповідач ОСОБА_3 подав заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Відповідач ОСОБА_3 вважає, що підставами для перегляду рішення за нововиявленими обставинами є те, що рішення було ухвалено судом у його відсутності, а адвокат Кондратішина В.В., яка представляла його інтереси в судовому засіданні, не мала достатніх правових підстав для здійснення представництва його інтересів в суді. Крім того, відповідач вказує, що йому стало відомо, що позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні заявила про те, що вона відмовляється від своєї частки у спільній сумісній власності подружжя, що, на його думку, теж є підставою для перегляду рішення.

Згідно з частиною 2 статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових. речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Тобто, за положеннями частини 2 статті 423 ЦПК України підставами для перегляду рішення за нововиявленими обставинами є істотні обставини, які існували на момент вирішення справи, але з різних причин не були і не могли бути відомі заявникові.

Рішення суду ухвалено за участі представників як позивача так і відповідача, а тому твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що розгляд справи був проведений за участі адвоката Кондратішиної В.В., яку він не уповноважував представляти його інтереси в суді, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки в матеріалах справи наявний ордер серії ВЛ №006614 від 18.08.2015 року на надання правової допомоги ОСОБА_3, а також витяг із договору про надання правової допомоги від 18.08.2015 року, який підписаний ОСОБА_3, із яких убачається, що ОСОБА_3 уповноважив адвоката Кондратішину В.В. представляти його інтереси у судах загальної юрисдикції (т.1,а.с.42, 43), а тому зазначена відповідачем обставина щодо участі у розгляді справи адвоката Кондратішиної В.В. не може бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Колегія суддів також погоджується з висновками місцевого суду про те, що не є підставами для перегляду рішення за нововиявленими обставинами посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні заявила про відмову від своєї частки у спільній сумісній власності подружжя, оскільки зазначена відповідачем обставина не підтверджується матеріалами справи і, крім того, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2015 року оскаржувалось як позивачем, так і відповідачем в апеляційному та касаційному порядку і наведені ОСОБА_3 обставини враховувались судами під час перегляду вказаного судового рішення (т. 1 а. с. 154-156, т. 2 а. с. 62-64).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як наголосив Європейський Суд з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, право на справедливий судовий розгляд, яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (п. 40 мотивувальної частини зазначеного рішення).

Враховуючи вищенаведене, обставини, на які посилається відповідач, не можуть бути підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки, на думку колегії суддів, у такий спосіб ОСОБА_3 намагається досягти повторного перегляду рішення суду.

Доводи апеляційної скарги відповідача не впливають на правильність ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді