Номер провадження: 22-ц/813/5844/19
Номер справи місцевого суду: 496/1563/19
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участі секретаря Чепрас А.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 26 квітня 2019 року про відмову у задоволенні заяви про забезпеченя позову (одноособово суддя Галич О.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Тетяна Володимирівна, державний нотаріус Біляївської районної державної нотаріальної контори Грабовенко - Ворсуляк Діана Миколаївна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу і договору дарування,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

25.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу - Дишлева Т.В., державний нотаріус Біляївської районної державної нотаріальної контори Грабовенко - Ворсуляк Д.М., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки і дарування Ѕ частини корівника.

Разом із позовною заявою представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони суб`єктам реєстраційних дій здійснювати реєстраційні дії.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 26.04.2019 року представнику позивача ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони суб`єктам реєстраційних дій та будь-яким іншим особам здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо державної реєстрації нерухомого майна, заборони будь-яким особам чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні нерухомим майном.

Позивач ОСОБА_1 не погодився із ухвалою суду від 26.04.2019 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про задоволення заяви щодо забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 зазначає:

Ухвала суду мотивована тим, що відсутні обставини, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що позивачем наведені лише припущення щодо можливості повторного відчуження відповідачем земельної ділянки і корівника на користь третіх осіб.

Судом не враховано, що підставою для звернення до суду із позовною заявою про визнання недійсними договорів є відсутність волевиявлення позивача щодо відчуження на користь будь-яких осіб корівнику, площею 307 м2 по АДРЕСА_1 за реєстраційним №210 та земельної ділянки площею 0,138 га, що розташована у АДРЕСА_2 , кадастровий № :02:002:0100.

Під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за спільні кошти подружжя, на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2016 року, посвідченого нотаріально, придбали спірну земельну ділянку, а на підставі рішення виконкому Біляївської райради депутатів трудящих від 18.11.1988 р. № 201 № 5/06-02 та довідки № 123625, виданої ТОВ «Профпроект» зареєстровано право власності на корівник, площею 307 м2, реєстраційний №210.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя № 11 від 21.12.2007», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Суд, відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Положеннями ч. 3 ст.153 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірним із заявленими позивачем вимогами. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Судом першої інстанції не надано оцінки доводам позивача щодо наявності підстав для забезпечення позову, висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать положенням матеріального права.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви виходив з того, що представником позивача не зазначено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у заяві наведені лише припущення представника щодо імовірності повторного відчуження нерухомого майна на користь третіх осіб, однак на підтвердження зазначених обставин жодних доказів не надано (а.с.44-48).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно, що належать відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ч.1 п. п. 1,2,4, ч.3 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається наступне.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 і інших про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, договору дарування земельної ділянки і Ѕ частини корівника, разом із позовною заявою представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборону суб`єктам реєстраційних дій здійснювати певні дії (а.с.68-73).

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що об`єкти нерухомості є власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідачка злочинним шляхом здійснила перереєстрацію права власності з метою збагачення, про що свідчать інформаційні довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, і, у разі повторного відчуження зазначеного нерухомого майна, виконання рішення суду буде неможливим та ускладненим (а.с.2-4).

ОСОБА_1 оспорює договір купівлі-продажу земельної ділянки від 02.11.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також договори купівлі-продажу Ѕ частини корівника, який укладено 22.10.2018 року між ним, ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 , при цьому, оспорювані договори укладені ОСОБА_1 і ОСОБА_5 у період перебування у щлюбі (а.с.72,73).

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Посилання представника позивача у заяві про забезпечення позову на можливість повторного відчуження спірного нерухомого майна, як на реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, без підтвердження такого факту належними і допустимими доказами, не є підставою для ствердження про доведеність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки за відсутності доказів того, що та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову станом на час пред`явлення позову до суду, заява про забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях представника позивача, відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

У разі, якщо дійсно виникне реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, пітверджена належними та допустимими доказами, позивач не позбавлений права повторно звернутись із заявою про забезпечення позову.

Зважаючи на те, що заява представника ОСОБА_1 про забезпечення позову не містить належних обґрунтувань реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у справі, відсутні підстави для скасування ухвали суду від 26.04.2019 року.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів скаргу залишає без задоволення, а ухвалу суду без змін.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 26 квітня 2019 року про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 12.12.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова