Провадження № 2/201/3785/2019
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

13 грудня 2019 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., розглянувши матеріали позовної заяви Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання членів Комітету Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Дуленко Артема Сергійовича, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , особами, що мають статус викривача корупції згідно ст. 53 Закону України «Про запобігання корупції», визнання рішення Правління AT КБ «Приватбанк» від 28.10.2019р., оформленого Протоколом № 45 по пункту 27 порядку денного якого постановлено запустити Проект «Трансформація процесів управління проблемними активами» незаконним та таким, що вчинений з метою переслідування викривача корупції і не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

25.11.2019р. Первинна профспілкова організації співробітників АТ КБ «ПриватБанк» звернулася до суду із позовною заявою до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання членів Комітету Первинної профспілкової організації співробітників АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , особами, що мають статус викривача корупції згідно ст. 53 Закону України «Про запобігання корупції», визнання рішення Правління AT КБ «Приватбанк» від 28.10.2019р., оформленого Протоколом № 45 по пункту 27 порядку денного якого постановлено запустити Проект «Трансформація процесів управління проблемними активами» незаконним та таким, що вчинений з метою переслідування викривача корупції і не підлягає виконанню.

Ухвалою судді від 26.11.2019р. позовну заяву залишено без руху і позивачеві був наданий строк для усунення її недоліків, оскільки позивач не надав документів, які підтверджують повноваження Первинної профспілкової організації співробітників АТ КБ «ПриватБанк» представляти інтереси ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в суді.

10.12.2019р. від позивача надійшла заява про усунення недоліків, у якій позивач посилався на те, що предметом позову є оскарження системних переслідувань членів Профспілки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як викривачів корупції, адміністрацією AT КБ «Приватбанк». У позові Профспілка просить визнати вказаних осіб особами, що мають статус викривачів корупції та визнати незаконними, скасувати рішення Правління AT КБ «Приватбанк» від 28.10.2019, оформлене Протоколом № 45 по пункту 27 порядку денного, які можуть бути використані як привід для безпідставного та протиправного звільнення їх з роботу фактично за їх антикорупційну діяльність, як членів Комітету Профспілки.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 19 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво і захист, серед іншого, трудових прав та інтересів їх членів в державних органах, а також, профспілки мають право представляти інтереси своїх членів при реалізації ними конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових органів.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є членами виборного органу Профспілки, що підтверджується відповідним рішенням, оформленим протоколом №1 Установчих зборів засновників Профспілки від 12.06.2019р. (п. 5 порядку денного).

Відповідно до Статуту Первинної профспілкової організації співробітників АТ КБ «Приватбанк», діяльність Профспілки спрямована на захист, в першу чергу, трудових прав співробітників АТ КБ «Приватбанк», якими, серед інших, є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Таким чином, повноваження Профспілки представляти інтереси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передбачені її Статутом і ст. 19 Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та протоколом Установчих зборів засновників.

Дослідивши зміст заяви, приходжу до висновку, що позивач не усунув її недоліки, а тому позовна заява підлягає паренню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається також, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018р. у справі № 910/9010/17 (провадження № 12-82гс18), профспілка не може розглядатись як представник фізичних осіб - членів трудового колективу підприємства. Стаття 25 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачає, що профспілки представляють права та інтереси працівників у відносинах з роботодавцем в управлінні підприємствами, установами, організаціями, а також у ході приватизації об`єктів державної та комунальної власності, беруть участь у роботі комісій з приватизації представляють інтереси працівників підприємства-боржника в комітеті кредиторів у ході процедури банкрутства. Втім, професійна спілка може представляти члена трудового колективу - фізичну особу в цивільному процесі лише за наявності документів, що підтверджують повноваження представника (довіреності).

Відповідно, якщо Профспілка не є представником трудового колективу чи окремого члену трудового колективу, вона має вважатись такою, що діє від власного імені як позивач. Якщо відповідачем у справі є юридична особа, то за суб`єктним складом цей спір не має розглядатись в судах загальної юрисдикції, а підлягає вирішенню в господарських судах.

Водночас, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 01.10.2019р. у справі № 916/2721/18 (провадження № 12-64гс19) правове становище професійних спілок, їх статус та повноваження регулюються Кодексом законів про працю України, Законом України від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Працівники мають право, зокрема, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку. Первинні профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Первинні профспілкові організації здійснюють свої повноваження через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не утворюються, через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів професійної спілки, який діє в межах прав, наданих Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статутом професійної спілки (стаття 2, частини перша, друга статті 246 Кодексу законів про працю України).

Права професійних спілок, їх об`єднань визначаються Конституцією України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами (стаття 244 Кодексу законів про працю України).

За змістом статей 1, 2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійна спілка (профспілка) добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання). Первинна організація профспілки добровільне об`єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі. Професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

Статтею 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлено, що роботодавець зобов`язаний сприяти створенню належних умов для діяльності профспілкових організацій, що діють на підприємстві, в установі або організації.

Приписами статті 10 Кодексу законів про працю України та статті 1 Закону України від 1 липня 1993 року № 3356-XII «Про колективні договори і угоди» визначено, що колективний договір укладається з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Колективний договір укладають роботодавець з однієї сторони і один або кілька профспілкових органів, а у разі відсутності таких органів представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом з іншої сторони (стаття 3 Закону України «Про колективні договори і угоди»).

Загальний перелік питань, що підлягають врегулюванню у колективному договорі, визначено статтею 7 Закону України «Про колективні договори і угоди».

У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій працівників; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків; заборона дискримінації.

Правові й організаційні засади функціонування системи заходів з вирішення колективних трудових спорів (конфліктів), здійснення взаємодії сторін соціально-трудових відносин у процесі врегулювання колективних трудових спорів (конфліктів), що виникли між ними, врегульовано Законом України від 03 березня 1998 року № 137/98-ВР «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».

Встановлені цим Законом норми поширюються на найманих працівників та організації, утворені ними відповідно до законодавства для представництва і захисту їх інтересів, і на роботодавців, організації роботодавців та їх об`єднання.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» колективний трудовий спір (конфлікт) це розбіжності, що виникли між сторонами соціально-трудових відносин, щодо: встановлення нових або зміни існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; укладення чи зміни колективного договору, угоди; виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень; невиконання вимог законодавства про працю.

Сторонами колективного трудового спору на виробничому рівні є наймані працівники (окремі категорії найманих працівників) підприємства, установи, організації чи їх структурних підрозділів або первинна профспілкова чи інша уповноважена найманими працівниками організація та роботодавець (стаття 3 вказаного Закону).

Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» окремо встановлено особливу процедуру розгляду розбіжностей, що виникли між сторонами соціально-трудових (колективних) відносин. Указаним законодавчим актом передбачається примирно-третейська процедура та система організаційних структур із належною компетенцією щодо узгодження інтересів конфліктуючих сторін.

Зокрема, статтею 7 указаного Закону передбачено, що розгляд колективного трудового спору (конфлікту) з питань укладення чи зміни колективного договору, угоди здійснюється примирною комісією, а в разі неприйняття рішення у строки, установлені статтею 9 цього Закону трудовим арбітражем.

При цьому за статтею 13 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» жодна із сторін колективного трудового спору (конфлікту) не може ухилятися від участі в примирній процедурі і зобов`язані використати для врегулювання колективного трудового спору (конфлікту) всі можливості, не заборонені законодавством.

Якщо примирні органи не змогли врегулювати розбіжності між сторонами, причини розбіжностей з обґрунтуванням позицій сторін у письмовій формі доводяться до відома кожної із сторін колективного трудового спору (конфлікту).

У цьому разі наймані працівники або уповноважений ними орган чи професійна спілка мають право з метою виконання висунутих вимог застосовувати усі дозволені законодавством засоби, крайнім з яких відповідно до статті 17 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» та статті 44 Конституції України є страйк.

Судовий порядок розгляду колективних трудових спорів (конфліктів) процесуальним законодавством та Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» передбачено у таких випадках:

розгляд заяви власника або уповноваженого ним органу про визнання страйку незаконним (стаття 23 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)»);

розгляд заяви Національної служби посередництва і примирення про вирішення колективного трудового спору (конфлікту) у випадках, передбачених статтею 24 цього Закону, і коли сторонами не враховано рекомендації Національної служби посередництва і примирення щодо вирішення колективного трудового спору (конфлікту) (стаття 25 вказаного Закону);

оскарження профспілками неправомірних дій або бездіяльності посадових осіб, винних у порушенні умов колективного договору чи угоди (частина п`ята статті 20 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»);

невиконання роботодавцем обов`язку щодо створення умов діяльності профспілок, регламентованих колективним договором (частини друга, четверта статті 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»).

За висновком Великої Палати Верховного Суду у цій справі, колективні трудові спори це спори між найманими працівниками, трудовим колективом (профспілкою) і власником чи уповноваженим ним органом, в яких йдеться про зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин і порядок вирішення таких спорів визначено Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, в порядку цивільного судочинства судами загальної юрисдикції розглядаються справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Господарським процесуальним кодексом України не передбачено положень, які б віднесли спір у цій справі до таких, що підвідомчі господарським судам.

Колективні трудові спори, на відміну від індивідуальних це спори непозовного провадження між найманими працівниками, трудовим колективом (профспілкою) і власником чи уповноваженим ним органом, в яких йдеться про зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин. А тому, до таких спорів застосовується примирно-третейський порядок вирішення, правовий механізм якого визначено Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».

Як видно зі змісту позовної заяви, сторонами цього спору є первинна профспілкова організація та роботодавець, а предметом спору - надання окремим працівникам банка, які є членами профспілки - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і ОСОБА_2 статусу викривачів корупції, а також оскарження рішення Правління AT КБ «Приватбанк» від 28.10.2019р. щодо запровадження проекту «Трансформація процесів управління проблемними активами», яким, як на думку позивача, штучно створюються умови для звільнення ще одного працівника - ОСОБА_4 , який є головою профспілки і також є викривачем корупції.

Суду представлений статут Первинної профспілкової організації співробітників AT КБ «Приватбанк», затверджений рішенням загальних зборів профспілки від 19.07.2019р., відповідно до якого профспілка діє відповідно до Конституції України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Завданнями профспілки є представництво перед роботодавцем, а також в інших державних органах, органах місцевого самоврядування, в судах , правоохоронних органах для захисту трудових та соціально-економічних прав та законних інтересів.

Як було вказано, у ст. 10 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що колективний договір укладається з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Однак суду позивачем не надано колективного договору, укладеного між працівниками банка в особі профспілки та уповноваженою особо АТ КБ «Приватбанк», який реалізує статутні завдання профспілки, зокрема, щодо представництва перед роботодавцем в судах.

Позивач у заяві про усунення недоліків не вказав, що такий колективний договір взагалі існує.

Документи, що підтверджують представництво Профспілкою окремих фізичних осіб - членів трудового колективу АТ КБ «Приватбанк», якими є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суду також не надані.

З огляду на викладені положення законодавства, оскільки предметом спору у цій справі є оскарження профспілкою рішення правління банка, яке як на думку позивача, порушує трудові права окремих членів колективу, то позивачеві слід було надати докази того, що він діє саме в інтересах окремих членів профспілки, а не від себе особисто, тобто документи, які підтверджують його правосуб`єктність як представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 а також ОСОБА_4 , який має право на звернення до суду із цим позовом.

З урахуванням викладеного, суд позбавлений можливості вирішити питання про предметну і територіальну підсудність спору, або ж про порядок розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ч.ч. 3, 4 ст. 185 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання членів Комітету Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , особами, що мають статус викривача корупції згідно ст. 53 Закону України «Про запобігання корупції», визнання рішення Правління AT КБ «Приватбанк» від 28.10.2019р., оформленого Протоколом № 45 по пункту 27 порядку денного якого постановлено запустити Проект «Трансформація процесів управління проблемними активами» незаконним та таким, що вчинений з метою переслідування викривача корупції і не підлягає виконанню - повернути позивачеві.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Ухвалу суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.С. Наумова