Дата документу 10.12.2019 Справа № 336/7489/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/7489/18 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/2992/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17 грудня 2005 року сторони уклали шлюб, який був розірваний рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2015 року.

Від шлюбу сторони мають двох доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 30 серпня 2016 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного з дітей, починаючи з 01 травня 2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

З серпня 2017 року ОСОБА_1 не виконував рішення суду.

03 грудня 2018 року вона отримала розрахунок заборгованості по аліментам, згідно з яким станом на 31 жовтня 2018 року заборгованість по аліментам становить 22 762,90 грн.

26 листопада 2018 року ОСОБА_1 перерахував їй суму заборгованості 22 762,62 грн. в зв`язку з тим, що був внесений в Реєстр боржників, що є перешкодою для виїзду на постійне місце проживання до Німеччини.

Вважала, оскільки відповідачем було допущено заборгованість зі сплати аліментів, відповідач заборгованість визнав, то вона має право на стягнення неустойки (пені).

На підставі зазначеного просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь неустойку по заборгованості зі сплати аліментів на утримання доньок ОСОБА_3 , 2006 року народження, та ОСОБА_4 , 2014 року народження, в розмірі 51 455,31 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів у сумі 22 762,90 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про відсутність вини в утворенні заборгованості, наявність в нього переплати згідно з розрахунком державного виконавця від 10 вересня 2018 року, ненадання судом першої інстанції оцінки розрахункам державного виконавця, які містять різні дані, про відсутність інших зобов`язань між сторонами.

Просив скасувати рішення суду та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що відповідач визнав заборгованість, на її картку повертались кошти, надані нею ОСОБА_5 для придбання квартири, сума аліментів, яку періодично сплачує відповідач, є недостатньою.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів, яка у відповідно до вимог ст. 196 СК України підлягає зменшенню до 100 відсотків заборгованості.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 30.08.2016 року було стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не меншому, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного з дітей, починаючи з 01.05.2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Вільнянським районним судом Запорізької області на виконання вказаного судового рішення 19 червня 2016 року було видано виконавчий лист № 314/2309/16, примусове виконання якого здійснюється державним виконавцем Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції України у Запорізькій області Мороз Я.Я.

Згідно з останнім розрахунком заборгованості державного виконавця від 14 листопада 2018 року заборгованість відповідача по аліментам утворилась з серпня 2017 року та станом на 31 жовтня 2018 року складає 22 762,90 грн. (а.с.5).

Повне погашення вказаної заборгованості відповідачем здійснено 26 листопада 2018 року (а.с.113).

За положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 14-616цс18.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно та за змістом ст.196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Крім того, сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Судом першої інстанції обґрунтовано здійснено розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів з врахуванням позиції Великої Палати Верховного суду викладеної у постанові від 03.04.2019 року у справі 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), починаючи з 01 вересня 2017 року по 25 листопада 2018 року, тобто до дня, який передує дню погашення ОСОБА_1 заборгованості.

Відповідно до розрахунку суду першої інстанції пеня за прострочення сплати аліментів за цей період складає 50 864,01 грн.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки ст.196 СК України передбачено, що розмір пені не може бути більше 100% заборгованості, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 22 762,90 грн.

За приписами до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

ОСОБА_1 не оскаржувались дії державного виконавця по обрахуванню розміру заборгованості за аліментами та складанню відповідних розрахунків, зокрема щодо складання останнього розрахунку від 14 листопада 2018 року, а тому не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 сумлінно сплачував аліменти з дати складання державним виконавцем першого розрахунку від 22 серпня 2018 року до 14 листопада 2018 року.

Судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги саме останній розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за аліментами.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на неврахування державним виконавцем платежів за зазначений період не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення платежів саме ОСОБА_1 та саме в якості сплати аліментів, ОСОБА_1 такі дії державного виконавця не оскаржувались.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

В суді першої та апеляційної інстанції обставин, які б звільняли боржника від сплати неустойки, по справі не встановлено.

Твердження ОСОБА_1 про поважність причин відсутності працевлаштування з липня 2017 року по серпень 2018 року через перебування його батька у безпорадному стані та потребу в допомоги не підтверджуються належними доказами та спростовуються змістом апеляційної скарги, в якій ОСОБА_1 зазначив, що протягом зазначеного періоду його батько перебував на стаціонарному лікуванні.

Довід апеляційної скарги про проживання дітей з ним в період з 16 липня 2018 року по 27 жовтня 2018 року не заслуговує на увагу, оскільки доказів вирішення питання про визначення місця проживання дітей з батьком, що було б підставою для зміни отримувача аліментів, не надано.

Надання ОСОБА_1 ОСОБА_2 коштів на придбання житла, про що зазначається в апеляційній скарзі, не стосується предмету розгляду даної справи.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: