Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 211/4686/16-ц

провадження № 61-38071св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі -

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів за банківськими депозитними вкладами.

Позовна заява мотивована тим, що між нею та акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» 26 січня 2015 року було укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» № 305835/6001/3-15 в іноземній валюті із сумою вкладу 26 548,00 доларів США, строк дії з

26 січня 2015 року по 26 квітня 2015 року під 12 % річних; 27 січня 2015 року укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит)

№ 305835/6373/3-15 «Стандарт» із сумою вкладу у розмірі 250 000 грн, строк дії з 27 січня 2015 року по 27 квітня 2015 року під 25,50 % річних.

На виконання умов договорів нею здійснено зарахування коштів на відкриті на її ім`я рахунки в установі банку, але банк у порушення вимог договорів не здійснював їй нарахування відсотків та не повернув грошові кошти після закінчення строку дії вкладів. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб сплачено граничний розмір компенсації суми вкладу у розмірі 200 000 грн, тому вона звернулася до суду за захистом порушених прав.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути солідарно з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на свою користь 50 000 грн заборгованості згідно договору-заяви про банківський строковий вклад (депозит) № 305835/6373/3-15 «Стандарт»

від 27 січня 2015 року із сумою вкладу у розмірі 250 000 грн за мінусом отриманого граничного розміру компенсації (200 000 грн), виплаченої їй Фондом гарантування вкладів фізичних осіб; 26 548 доларів США в якості заборгованості згідно договору-заяви про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» № 305835/6001/3-15 від 26 січня 2015 року, що станом на 08 серпня 2016 року складає еквівалент 658 655 грн 88 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2017 року у складі судді

Ткаченко С. В. позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1

50 000 грн заборгованості згідно договору-заяви про банківський строковий вклад (депозит) № 305835/6373/3-15 «Стандарт» від 27 січня

2015 року із сумою вкладу у розмірі 250 000 грн за мінусом отриманого граничного розміру компенсації (200 000 грн), виплаченої їй Фондом гарантування вкладів фізичних осіб; 26 548 доларів США заборгованості згідно договору-заяви про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» № 305835/6001/3-15 від 26 січня 2015 року. У решті позову відмовити. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач у встановленому порядку звернувся до відповідача із вимогою про повернення суми вкладу, проте відповідач ухилився від виконання своїх обов`язків щодо повернення суми вкладу та відсотків за ним, чим порушив прийняті на себе договірні зобов`язання.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 травня

2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що оскільки в

ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» 17 вересня 2015 року розпочато процедуру ліквідації, то суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, а саме 31 жовтня 2017 року, у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, тому суд апеляційної інстанції вважав неможливим стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 ,посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з суду першої інстанції.

У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містить будь-які обмеження щодо звернення вкладника чи власника рахунку до суду за захистом своїх порушених законних прав та не встановлює підстав припинення майнових прав вкладників на зазначені кошти. Позивач не має можливості отримати зі своїх депозитних рахунків грошові кошти саме з вини відповідача, що є порушенням діючого законодавства України, але зазначеного не було враховано судами попередніх інстанцій при ухваленні постанови апеляційним судом, яка підлягає скасуванню.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому воно просило залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, оскаржувану постанову апеляційного суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» № 305835/6001/3-15 в іноземній валюті із сумою вкладу

26 548 доларів США, строк дії з 26 січня 2015 року по 26 квітня 2015 року під 12 % річних (а. с. 6).

27 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит)

№ 305835/6373/3-15 «Стандарт» із сумою вкладу у розмірі 250 000 грн, строк дії з 27 січня 2015 року по 27 квітня 2015 року під 25,50 % річних (а. с. 8).

На виконання умов вказаних договорів ОСОБА_1 здійснено зарахування коштів на відкриті на її ім`я рахунки в установі банку, що підтверджується меморіальними ордерами (а. с. 1, 7).

Відповідно до пункту 6 договорів-заяв про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» від 26 липня 2015 року та від 27 січня 2015 року після закінчення строку, визначеного пунктом 1 цього договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями пунктом 5.2 основних умов (а. с. 6, 8).

Строк дії договорів-заяв закінчився 26 квітня 2015 року та 27 квітня 2015 року відповідно, однак, банк у строки, та на умовах, визначених договорами не повернув ОСОБА_1 грошові кошти та не виплатив нараховані відсотки.

ОСОБА_1 24 листопада 2015 року отримала гарантовану суму відшкодування коштів за вкладами 200 000 грн, що не заперечується сторонами (а. с. 30).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» було вирішено розпочати процедуру виведення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 18 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року.

Постановою Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898 банківську ліцензію відкликано та банк вирішено ліквідувати (а. с. 21).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

від 18 грудня 2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» строком з 18 вересня 2015 року по 17 грудня 2017 року, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Чернявську О. С., яку рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

від 01 вересня 2016 року № 1703 змінено ОСОБА_3 з 05 вересня

2016 року (а. с. 22-25).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно зі статтею 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

За змістом частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон України), який є спеціальним законом, що регулює ці правовідносини.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, частиною першою встановлено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини шостої статті 46 обмеження не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути більшою 200 000 грн.

Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами (частина перша статті 26 Закону України).

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно із частинами другої, третьої, п`ятої статті 27 Закону України уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Статтею 45 Закону України визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до вимог статті 48 Закону України уповноважена особа Фонду не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення складає перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону України уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (статті 49 Закону).

У подальшому протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону України уповноважена особа Фонду:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 52 Закону України кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом у четвергу чергу.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що в межах ліквідаційної процедури банку статусу кредитора набувають дві категорії осіб: 1) фізичні особи-вкладники у межах гарантованої Фондом суми відшкодування; 2) особи, вимоги яких заявлені протягом 30 днів з дня опублікування відомостей (про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду), та які акцептовані та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

До останніх, за змістом Закону України, зокрема статті 52 відносяться в тому числі фізичні особи-вкладники з вимогами у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Таким чином, у випадку якщо вклад перевищує гарантовану суму, у разі ліквідації банку задоволення таких кредиторських вимог здійснюється у черговості, визначеній статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна банку.

Відповідно до пункту шостого статті 2 цього Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-350цс17.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» 17 вересня 2015 року розпочато процедуру ліквідації, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 травня

2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович