У Х В А Л А

03 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 755/7371/18

провадження № 61-21248 ск 19

Верховний Суд у складі колегії судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути заборгованість за кредитним картковим договором №б/н від 04 грудня 2009 року у загальній сумі 20 062,88 грн., яка утворилась станом на 30 квітня 2018 року і складається із заборгованості: за тілом кредиту - 884,65 грн.; за відсотками - 17 446,66 грн.; по пені та комісії - 300 грн.; по штрафу - 500 грн., як фіксована частина, та - 931,57 грн., як процентна складова.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 04 грудня 2009 року між сторонами укладено кредитний картковий договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 2000 грн. під 36% річних на залишок заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначає, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг у «Приватбанку», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://prіvatbank.ua/ terms/pаges/70/, складає між сторонами Договір, що підтверджується підписом відповідачки у її заяві про видачу карткового кредиту.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 2 570 грн. 08 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 884,65 грн., часткового задоволення в частині стягнутих відсотків, у сумі 253,86 грн., а також стягнуто штрафи - 500 грн., як фіксована частина, та - 931,57 грн., як процентна складова. В решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що в даній справі наявне порушення позичальником умов договору, а також враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог з боку відповідача, цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідача кредитної заборгованості, підлягав судовому захисту.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу та просило скасувати це судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Змінено заочне рішення Дніпровського районного суду Київської області від 07 грудня 2019 року, яким зменшено стягнуту судом заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором б/н від 04 грудня 2009 року, з 2 570 грн.08 коп. до 884 грн.65 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватись як стандартна типова форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Апеляційний суд вказував, що надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальниці, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальницею запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого тексту договору.

Тому апеляційний суд зазначив, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а вимоги про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема, статтями 625,1048 ЦК України, позивачем не пред`являлись.

25 листопада 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року, в якій просило скасувати ці судові рішення в частині відмови у задоволення позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом та неустойки та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині, а в іншій частині залишити без змін.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, справи які (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження), є справи, які фактично можна поділити на справи: у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; та справи незначної складності, які визначені судом малозначними, у тому числі малозначні в силу закону з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості у розмірі 20 062, 88 грн, ціна якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100х 1921 грн =191 200 грн.), а тому в цій частині справа є малозначною в силу закону.

Таким чином ця справа є малозначною.

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко