Справа № 442/3201/19 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/811/2860/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Львів

Справа № 442/3201/19

Провадження № 22-ц/811/2860/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 липня 2019 року в складі судді Грицай М.М.

у справі

за позовом ОСОБА_1 до слідчого Печерського управління поліції ГУНП у м.Києві Батрун А.В. про відшкодування моральної шкоди за бездіяльність органу досудового розслідування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до слідчого СВ Печерського управління поліції ГУНП у м.КиєвіБатрун А.В., в якому просить стягнути з відповідача в його користь суму завданої моральної шкоди в розмірі 10000 грн, шляхом списання цих коштів з єдиного казначейського рахунку Державної Казначейської Служби України.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до слідчого СВ Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві Батрун А. В. про відшкодування моральної шкоди за бездіяльність органу досудового розслідування відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення незаконним, таким, що не ґрунтується на дійсних обставинах справи і підлягає скасуванню.

Зазначає, що за його скаргою до Печерського районного суду м.Києва від 10.04.2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м.Києва ухвалою від 17.05.2017 року зобов`язав уповноважених службових осіб Київської місцевої прокуратури №6 внести до ЄРДР відомості із заяви ОСОБА_1 від 16.03.2017 року про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст. 382 КК України. Слідча ОСОБА_2 як станом на 23.07.2018 року так і станом на 17.12.2018 року не вчинила жодних слідчих для завершення об`єктивного і всестороннього розслідування по даному кримінальному провадженню.

Вказує, що такі протиправні дії слідчої ОСОБА_2 завдають йому душевних страждань, які він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 17.05.2017 зобов`язано уповноважених службових осіб Київської місцевої прокуратури №6 внести до ЄРДР відомості із заяви ОСОБА_1 від 16.03.207 про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст.382 КК України директором юридичного департаменту Державної казначейської служби України Ковальовою Н ОСОБА_3 М. та розпочати досудове розслідування з приводу повідомлених даних.

З листа слідчого Батрун А.В. від 13.07.2018 року адресованого адвокату Волощук Б.І. вбачається, що кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000105 від 26.05.2017 року та знаходиться на етапі досудового розслідування.

З копій заяв ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що останні зверталися до слідчого СВ Печерського УП ГУНП у м.Києві Батрун А.В. з проханням про залучення їх до кримінального провадження в якості потерпілих.

З листів-повідомлень слідчого Батрун ОСОБА_7 .В. від 23.07.2018, 05.12.2018, 29.12.2018 видно, що звернення та заяви розглянуті та приєднані до матеріалів кримінального провадження. Зокрема, повідомлено про те, що досудове розслідування проводиться. У тому числі, ОСОБА_4 повідомлено про відсутність достатніх підстав про визнання її в якості потерпілого.

Спричинення моральної шкоди позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що саме за його скаргою від 10.04.2017 слідчий суддя Печерського районного суду м.Києва ухвалою від 17.05.2017 зобов`язав уповноважених службових осіб Київської місцевої прокуратури №6 внести до ЄРДР відомості за його заявою від 16.03.2017 про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст.382 КК України директором юридичного департаменту Державної Казначейської Служби України ОСОБА_8 та розпочати досудове розслідування з приводу повідомлених даних. Зазначені матеріали кримінального провадження були направлені для здійснення досудового розслідування до Печерського управління поліції ГУ НП у м.Києві, де слідча ОСОБА_9 відразу ж «спробувала» закрити тільки розпочате вказане кримінальне провадження за №0000105. Проте, процесуальний прокурор самостійно скасував постанову про закриття провадження, а матеріали були передані іншому слідчому А ОСОБА_10 , яка станом на 23.07.2018, згідно з інформаційним листом від 23.07.2018, так і станом на 17.12.2018, згідно з інформаційним листом від 19.12.2018, не вчинила жодних слідчих (процесуальних) дій для завершення об`єктивного і всебічного розслідування по даному кримінальному провадженні. Зокрема, його не допитано в якості свідка, не визнано ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 потерпілими за їхніми заявами. На його думку, слідчий А.В.Батрун затягує розгляд даного кримінального провадження з корисливих/безкорисливих мотивів з метою надати можливість колишньому керівнику юридичного департаменту Державної Казначейської Служби України уникнути кримінальної відповідальності. Такі протиправні дії слідчого ОСОБА_2 завдають йому душевних страждань, які він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього зі сторони слідчого, так як остання цинічно ігнорує його право отримати відповідь у рамках кримінального провадження про винуватість/невинуватість ОСОБА_8 та мотиви, якими при цьому дана посадова особа керувалась. Порушено його право на розумні строки проведення досудового розслідування, бо, як заявник, він позбавлений в інший спосіб можливості домогтися ефективного впливу на слідчого з метою завершення даного досудового розслідування, то вважає, тим самим завдано йому моральну шкоду, яку оцінює у 10000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не доведено факту бездіяльності слідчого ОСОБА_2 та не доведено заподіяння йому моральної шкоди внаслідок бездіяльності вказаної особи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У п.10-1 Постанови роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність» . Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до повноважень органів Державної казначейської служби України, визначених ст. 43 Бюджетного кодексу України, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України.

Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду ( підпункт 5 пункту 4 цього Положення ).

У відповідності до п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно п.3 постанови Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (неморальної) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань чи інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями чи бездіяльностю інших осіб.

Разом з тим, у п.4 постанови вказується, що позивач зобов`язаний довести не тільки факт заподіяння моральних страждань, але і пояснити з яких міркувань він виходив, зазначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Крім цього, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди у даному випадку підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами до неї (далі постанова ПВСУ № 4 від 31.03.1995 року), звертає увагу судів на те, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абз. 1 п. 4, абз. 2 п. 5).

Зважаючи на наведене при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: 1. наявність заподіяної позивачу шкоди; 2. протиправність діяння відповідача; 3. наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача.

При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Умовами застосування цих норм є завдання моральної шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем не представлено належних доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди в сумі 10000 грн., з врахуванням обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач, внаслідок дій слідчого Печерського управління поліції ГУНП у м.Києві Батрун А.В., та виходячи з вимог розумності і справедливості, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 10.12.2019 року.

Головуючий

Судді