Ухвала

Іменем України

29 січня 2019 року

м. Київ

справа № 459/184/18

провадження № 61-1974ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди у розмір 200 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 03 січня 2015 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Volkswagen» на автодорозі сполученням Львів - Рава -Руська 26 км. +330 м, здійснив наїзд на неї внаслідок чого вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.

Після отримання травм в результаті дорожньо-транспортної пригоди

ОСОБА_5 була госпіталізована в Жовківську центральну районну лікарню, де проходила лікування в період з 03 січня 2015 року по 09 січня 2015 року. В подальшому проходила лікування у Комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги в період з 09 січня 2015 року по 20 березня

2015 року, з 02 червня 2015 року по 08 червня 2015 року, з 06 липня 2015 року по 03 серпня 2015 року, з 17 серпня 2015 року по 28 серпня 2015 року, з

12 жовтня 2015 року по 19 жовтня 2015 року з 09 листопада 2015 року по

03 грудня 2015 року.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 понесла значні моральні страждання, які тривають по даний час. У неї проявляється втрата рівноваги, часті запаморочення, втрата пам?яті, не працюють м?язи лівої сторони обличчя, погіршився зір, вона втратила роботу та потребує постійної сторонньої допомоги.

З урахуванням зазначених обставин ОСОБА_5 на підставі статтей 23, 1167, 1187 ЦК України просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь

200 000 гривень моральної шкоди.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 35 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 квітня 2018 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 70 000,00 грн моральної шкоди.

В іншій частині рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 квітня 2018 року залишено без змін.

18 січня 2019 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року та залишити в силі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 квітня 2018 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не зазначено в чому саме полягає моральна шкода, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди. Судом не враховано, що ОСОБА_5 не надано доказів винуватості ОСОБА_4 в спричиненні моральної шкоди. Судом апеляційної інстанції в оскарженій постанові не зазначено доводів та заперечень ОСОБА_4, які були викладені письмово у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5, та наданих у судовому засіданні.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення. Клопотання мотивовано тим, що копію оскаржуваної постанови апеляційного суду отримано заявником через засоби поштового зв'язку 03 січня 2019 року. На підтвердження вказаного заявником надано копію конверта, направленого заявнику апеляційним судом, та копію сторінки з офіційного сайту «Укрпошта» про рух та вручення поштового відправлення

із штрихкодовим ідентифікатором № 889 адресату 03 січня

2019 року.

У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року підлягає задоволенню, оскільки причини пропуску строку на касаційне оскарження є поважними.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення з таких підстав.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що тілесні ушкодження, які отримала ОСОБА_5, спричинені внаслідок дії джерела підвищеної

небезпеки ? наїзду автомобіля «Volkswagen Passat» під керуванням водія ОСОБА_4, внаслідок ДТП позивачка неодноразово перебувала на лікуванні, ОСОБА_5 встановлена ІІ група інвалідності безтерміново,

ОСОБА_5 звільнена з посади машиніста з прання та ремонту білизни в дитячому навчальному закладі № 12 Червоноградської міської ради Львівської області 20 квітня 2015 року у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності, ОСОБА_5 не може самостійно ходити, потребує сторонньої допомоги у побуті до кінця життя, несе витрати на лікування та реабілітацію за відсутності коштів.

Судом апеляційної інстанції досліджено та враховано: медичну картку стаціонарного хворого, виписки з медичної карти стаціонарного хворого, епікриз (історію хвороби), консультативний висновок Шведського-Українського медичного центру «ANGELHOLM», довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у ДТП,лист головного управління ПФУ у Львівській області № 1210/03.06 від 19 квітня 2018 року, лист КЗ ЛОР «Львівській обласний центр медико-соціальної експертизи» від 04 квітня 2018 року № 130, висновок судової автотехнічної експертизи від 29 грудня 2015 року № 3637, висновок експерта від 14 січня 2015 року № 50/15.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що судом першої інстанції в достатній мірі не враховано характер та обсяг страждань, яких зазнала та продовжує зазнавати ОСОБА_5 внаслідок спричинення їй тяжких тілесних ушкоджень.

За таких обставин доводи касаційної скарги не спростовують викладених в оскаржуваній постанові апеляційного суду висновків.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на

2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2019 року визначено в розмірі 1 921,00 грн.

Ціна позову в даній справі становить 200 000,00 грн, тобто на момент вирішення питання про відкриття касаційного провадження не перевищує 960 500,00 грн (1 921,00 грн х 500), що є підставою для застосування положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України.

З урахуванням того, що касаційна скарга є необґрунтованою, а при вирішенні справи з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, правильно застосовані норми права, що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Верховний Суд на підставі пункту 5 частини другої та частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від

22 листопада 2018 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська