Справа № 148/934/16-ц
Провадження № 22-ц/801/1338/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 рокуСправа № 148/934/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 травня 2019 року, ухвалену суддею Ковганчем С.В. в м. Тульчин, повний текст ухвали складено 07 травня 2019 року, у справі за клопотанням боржника ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, про відстрочення виконання рішення суду, зупинивши виконавче провадження, та про зміну способу або порядку виконання рішення суду,

встановив:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним клопотанням, у якому просив: скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою суду від 03 січня 2018 року до виконання ОСОБА_1 зобов`язань по виконанню рішення суду від 03 червня 2016 року; відстрочити виконання даного рішення, зупинивши виконавче провадження №54815263 у випадках, встановлених законом; змінити спосіб або порядок виконання рішення суду, оскільки є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення і роблять його неможливим з огляду на відсутність у боржника коштів для виконання рішення суду.

Клопотання мотивоване тим, що в Тульчинському районному відділі ДВС ГТУЮ у Вінницькій області знаходиться виконавче провадження №54815263 від 02.10.2017 про примусове виконання виконавчого листа №148/934/16-ц, виданого 03.06.2016 Тульчинським районним судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики в сумі 633 473 грн 25 коп., а також судових витрат в розмірі 6 660 грн 35 коп.

ОСОБА_1 зазначає, що під час здійснення даного виконавчого провадження він у добровільному порядку виконати рішення суду не має можливості, що зумовлено потребою у його виїзді за кордон з метою працевлаштування та заробітку грошових коштів щодо виконання рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 червня 2016 року у цивільній справі №148/934/16-ц, що надасть можливість у подальшому виконати вказане рішення суду.

Боржник вважає, що у даному випадку наявні обставини для обов`язкового зупинення виконавчого провадження про стягнення з нього боргу, що ускладнюють виконання рішення суду і роблять його неможливим.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 травня 2019 року у задоволенні клопотання відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову постанову, якою скасувати тимчасове обмеження у праві його виїзду за межі України, встановлене ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 січня 2018 року у справі №148/934/16-ц, а також відстрочити виконання вказаного рішення терміном на 1 рік.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду не ґрунтується на фактичних обставинах справи; доводам заявника не надано належної оцінки; суд невірно послався на п.4 розділу 13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, оскільки вказаним пунктом встановлюється виключне коло обставин, наявність яких дає право зняти обмеження органу ДВС; судом не взято до уваги скрутний матеріальних стан заявника.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , Тульчинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області не надійшло.

У судове засідання сторони не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Кобзіна А.С. подала заяву про відкладення слухання справи на іншу дату в зв`язку із неможливістю прибути в судове засідання через зайнятість в іншому судовому процесі, на підтвердження чого надала копію судової повістки від 01.07.2019.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи положення ст.ст. 371, 372 ЦПК України щодо строків розгляду апеляційної скарги, а також завчасне повідомлення сторін про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги (судова повістка від 27.06.2019), а також те, що сторони не надали будь-яких інших доказів та заяв (клопотань), дослідження яких потребувала б участі сторін, апеляційний суд не вважає за можливе відкласти розгляд справи та прийшов до висновку про проведення розгляду справи у відсутність належно повідомлених учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики в сумі 633 473 грн 25 коп., що відповідно до офіційного курсу гривні НБУ на день звернення до суду становить 25 000 доларів США, а також 6 660 грн 35 коп. судових витрат (а.с.56 т.1).

На підставі вказаного рішення Тульчинським районним судом Вінницької області 25 вересня 2017 року видано виконавчий лист (а.с.198 т.1) та згідно постанови заступника начальника Тульчинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 02.10.2017 відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа (а.с.191 т.1).

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 08.11.2017 боржник ОСОБА_1 оголошувався в розшук (а.с.208 т.1).

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 03.01.2018 у зв`язку з ухиленням боржника ОСОБА_1 від виконання рішення суду подання Тульчинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області задоволено та встановлено тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду по справі № 148/934/16-ц від 03.06.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 633 473,25 грн (а.с.249 т.1).

Відповідно до ч. 5 ст. 444 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Звертаючись до суду із клопотанням про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, ОСОБА_1 послався на неможливість виконання рішення суду в добровільному порядку, оскільки він не може виїхати за кордон з метою працевлаштування та заробітку грошових коштів, що надасть йому змогу у подальшому виконати рішення суду.

Із матеріалів справи слідує та не заперечується ОСОБА_1 , що рішення суду про стягнення з останнього на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики не виконано.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_1 працює та отримує заробітну плату.

Постановою державного виконавця від 28.02.2019 звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 696 980,57 грн (а.с.49 т.3). Згідно копії платіжного доручення від 19.04.2019, на користь ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу зараховано кошти в розмірі 1 565,76 грн (а.с.51 т.3).

ОСОБА_1 , зазначаючи про вжиття ним заходів щодо погашення заборгованості, не вказує, в чому полягають такі заходи.

Виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості відкрито 02.10.2017. Обставин, які б свідчили про бажання боржника погасити зазначену заборгованість судом не встановлено, що свідчить про його ухилення від виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги скрутний матеріальний стан ОСОБА_1 є голослівними та відхиляються апеляційним судом, оскільки вони нічим не підтверджені.

Також, судом першої інстанції вірно враховано, що ОСОБА_1 жодним чином не обґрунтував неможливість отримання відповідного доходу для погашення боргу на території України, так само як не довів наміру працевлаштуватися за кордоном.

Колегія суддів бере до уваги, що заявник після ухвалення рішення у справі про стягнення з нього боргу, перебував за кордоном на заробітках, однак, борг не погасив, навіть частину із зароблених ним коштів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 в частині скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно п. 10 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Із вищезазначених норм слідує, що питання щодо відстрочення виконання судового рішення може бути задоволене лише у виняткових випадках, які суд визнає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду.

Зазначаючи в клопотанні про наявність обставин, які ускладнюють виконання рішення суду і роблять його неможливим, ОСОБА_1 в свою чергу не наводить таких обставин.

Враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання про відстрочення виконання судового рішення.

Ухвала суду першої інстанції в частині відмови у зупиненні виконавчого провадження, а також зміни способу або порядку виконання рішення суду скаржником не оскаржувалася, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядалася.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалу постановлено з додержанням вимог закону, тому відсутні підстави для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Т. Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М. М. Якименко