ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2019 року

м. Харків

Справа № 641/2309/17

Провадження № 22-ц/818/3005/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В.., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Сидорчук М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності на нежитлові приміщення та поділ майна в натурі та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення спільної часткової власності на нежитлові приміщення та поділ майна в натурі з апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова, ухвалене 28 січня 2019 року у складі судді Колодяжної І.М.,

у с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, після уточнення якого 13.12.2019 ( т.1 а.с. 187 - 190) просив: виділити позивачу в натурі належну йому 1/2 частину нежитлових приміщень виробничого будинку літ «Ч-З» загальною площею 575,35 кв.м., що перебуває у спільній частковій власності сторін у справі, а саме: частини цеху «270» площею 542.25 кв.м., підсобне «271» площею 8,1 кв.м., підсобне «272» площею 13,9 кв.м., підсобне «273» площею 11,1 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ( надалі Ѕ частину Нежитлових приміщень); визнати за ним право власності на 1/2 частину Нежитлових приміщень; припинити право спільної часткової власності позивача та відповідача на Нежитлові приміщення виробничого будинку літ. «Ч-З» загальною площею 1150, 6 кв.м ; усунути перешкоди у здійснені ним права користування та розпорядження виділеними в натурі Ѕ частиною Нежитлових приміщень; зобов`язати відповідача не чинити перешкоди йому здійснювати право користування та розпорядження виділеними в натурі приміщеннями.

Позов обґрунтований тим, що згідно з рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.06.2006 за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2 частину нежитлових приміщень - підвалу №7 площею 68,5 кв.м., 1-го поверху № 270-281, 283 ,277а - 281 а площею 815,6 кв.м., антресолі №282/1-282/8 площею 266,5 кв.м. в літ. Ч-З загальною площею 1150,6 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 за кожним. На підставі договору купівлі- продажу від 26.07.2012 ОСОБА_4 продав свою частку в спільному майні ОСОБА_2 . Спочатку сторони спільно користувалися майном. Проте згодом відповідачка стала чинити позивачу перешкоди у користуванні Нежитловими приміщеннями. Зокрема, змінила вхідні замки до приміщень, встановила охорону, внаслідок чого позивач втратив до них доступ. Позивач просить суд виділити йому 1/2 частку майна в натурі загальною площею 575,35 кв.м., що згідно висновку судової будівельно - технічної експертизи №315169 від 28.09.2018, визначена для виділення II співвласнику. Частка, яку позивач просить виділити, є відокремленою, не втратить свого цільового призначення , тому її виділ в натурі можливий.

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом (т.1 а.с. 42 - 45), у якому просила: виділити їй в натурі належну 1/2 частину Нежитлових приміщень; припинити право спільної часткової власності позивача та відповідача на Нежитлові приміщення; визнати за нею право власності на виділені в натурі Ѕ частину Нежитлових приміщень ; усунути їй перешкоди у здійснені права користування та розпорядження виділеними в натурі приміщеннями; зобов`язати відповідача не чинити їй перешкоди у праві користування та розпорядження виділеними в натурі 1/2 частиною Нежитлових приміщень.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власником 1/2 частини Нежитлових приміщень в спільному майні. Співвласниками спірних Нежитлових приміщень на теперішній час є сторони у справі. Домовленості щодо порядку користування цими приміщеннями та їх поділу сторони не досягли. Відповідач чинить їй перешкоди в користуванні її часткою у власності. З метою мирного врегулювання ОСОБА_2 зверталася до відповідача з усними вимогами припинення чинення перешкод у здійсненні її права власності, проте вимоги ОСОБА_2 залишилися без задоволення.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.03.2019 в задоволенні позовних вимог за основним позовом та зустрічних позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до положень ч.5 ст.319 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) власник не може використовувати належне йому право власності на шкоду правам та свободам громадян. Сторони не досягли згоди щодо поділу спірних Нежитлових приміщень. Тому поділ Нежитлових приміщень та виділ в натурі їхньої частки, визнання права власності на виділену в натурі частину приміщень за одним із співвласників усупереч волі іншого співвласника є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що є неприпустимим.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить рішення суду скасувати частково, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , відшкодувати судові витрати. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність рішення суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що апелянт, втративши доступ до приміщення через об`єктивні перешкоди з боку відповідача, просив суд виділити Ѕ частку спільного сумісного майна в натурі. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи запропонований ОСОБА_1 виділ в натурі можливий та, на його думку, найбільше враховує баланс інтересів кожного зі співвласників. Суд зазначеного висновку не врахував, необґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову, чим порушив право позивача на мирне володіння та розпорядження майном, захист якого гарантовано Конституцією України та міжнародними актами. Суд помилково застосував до спірних правовідносин ст. 358 ЦК України. Зазначена норма встановлює добровільний порядок вирішення співвласниками порядку користування спільним майном, тобто на підставі добровільної домовленості. При неможливості такого врегулювання та виникненні конфліктної ситуації, порядок поділу спільного майна встановлює суд.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

ОСОБА_5 про судове засідання 5 грудня 2019 року була повідомлена завчасно (т.2 а.с. 31), проте в судове засідання не з`явилася, не повідомила суд про причини своєї неявки. Тому колегія суддів визнала можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_5

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 , який діяє в інтересах ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права(ч.4 ст.367 ЦПК Укрвїни).

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 червня 2006 року у справі № 2 - 2658/2006, свідоцтва про реєстрацію права власності від 22.08.2006 ОСОБА_1 є власником Ѕ частини нежитлових приміщень цеху з виробництва загальною площею 1150, 6 кв.м., що складаються з приміщення підвалу №7 площею 68,5 кв.м., 1-го поверху №270-:-281, 283 ,277 а-:-281а площею 815,6 кв.м. , антресолі № 282-1-:-282-8 площею 266,5 кв.м. в літ. «Ч-З», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (( надалі Нежитлові приміщення) т.1 а.с. 7 - 9).

ОСОБА_2 є власником Ѕ частини Нежитлових приміщень на підставі договору купівлі-продажу частини нежитлових приміщень від 26.07.2012, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В. за реєстровим номером № 921, рішення про державну реєстрацію права власності від 27.07.2012 ( т.1 а.с. 18 - 20).

Згідно з частинами 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.п. 1-4 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Судова колегія вважає, що оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Правовий режим спільної часткової власності визначається Главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - вирішується судом.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.10.2017 по справі була призначена судова будівельно- технічна експертиза, проведення якої доручено експерту Харківського науково-дослідницького інституту судових експертиз ім. засл. проф. Бокаріуса. На вирішення експертизи поставлені питання: « Які варіанти розподілу для виділу в натурі приміщень будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: підвалу №7 площею 68,5 кв.м., 1-го поверху №270-281 , 283, 277а - 281а площею 815,6 кв.м. , антресолі №282/1-282/8 площею 266, 5 кв.м в літ Ч-З загальною площею 1150,6 кв.м., відповідно до часток співвласників ОСОБА_1 , якому належить 1/2 частині будівлі та ОСОБА_2 ,якій належить 1/2 частина будівлі та вимог нормативно-правових актів ?» (т.1 а.с. 86-87).

Згідно з висновком судової будівельно - технічної експертизи № 21518 від 28.02.2018 з технічної точки зору розподіл нежитлових приміщень можливий, запропоновано один варіант поділу Нежитлових приміщень, а саме: І співвласнику на 1/2 частку запропоновано виділити наступні приміщення загальною площею 575,35 кв.м: підсобне « 7» площею 68,5 кв. м, частину цеху « 270» площею 170, 35 кв. м, коридор « 280» площею 4,5 кв. м. вбиральню « 281» площею 1,9 кв. м, коридор 277а, площею 4,1 кв. м, вбиральню « 283» , площею 1,8 кв.м., склад « 278 а» площею 27,6 кв. м, коридор « 279а» площею 10,9 кв.м, кабінет « 281 - а» площею 4,1 кв.м., кабінет «281а» площею 15,1 кв.м., антресоль( 282 - 1- 282 - 8) площею 266,5 кв.м., II співвласнику на Ѕ частку пропонується виділити наступні приміщення загальною площею 575,35 кв.м: частину цеху « 270» площею 487,05 кв.м., підсобне « 271» площею 8,1 кв.м., підсобне « 272» площею 13,9 кв.м., підсобне « 273» площею 11,1 кв.м, підсобне «274» площею 14,0 кв.м., підсобне « 275» площею 9,8 кв.м, підсобне « 276» площею 18,5 кв.м., підсобне « 277», площею 9,1 кв.м., душову « 278» площею 1, 9 кв.м., душову « 279» площею 1. 9 кв.м. ( т. 1 а.с. 101 - 109)

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 червня 2018 року з метою усунення неповноти вищезазначеного висновку експерта, задоволено клопотання представника ОСОБА_1 про призначення додаткової судової будівельно-технічної експертиза, на вирішення якої поставлені питання : « 1. Чи можливі інші варіанти розподілу для виділу в натурі Нежитлових приміщень відповідно до часток співвласників ОСОБА_1 , якому належить 1/2 частині будівлі та ОСОБА_2 , якій належить 1/2 частина будівлі та вимог нормативно-правових актів, аніж той, що запропонований у Висновку судової будівельно- технічної експертизи № 21518 від 28.02.2018, за умови згоди ОСОБА_1 отримати після розподілу у власність частину приміщення, яке не матиме доступу до комунікацій ?; 2. Чи можливі варіанти розподілу для виділу в натурі Нежитлових приміщень відповідно до часток співвласників ОСОБА_1 , якому належить 1/2 частина будівлі та ОСОБА_2 , якій належить 1/2 частина будівлі та вимог нормативно-правових актів умовно навпіл, тобто на дві рівновеликі за площею частини, а не шляхом відокремлення певного приміщення, як це запропоновано у Висновку судової будівельно- технічної експертизи № 21518 від 28.02.2018, якщо так - то за яких умов, та у який спосіб ?» ( т.1 а.с. 145 - 147).

Згідно з висновком додаткової судової будівельно - технічної експертизи № 15169 від 28.09.2018 з технічної точки зору провести розподіл Нежитлових приміщень та з урахуванням того, що співвласник ОСОБА_1 згоден отримати у власність частину приміщень, з якої відсутній доступ до інженерних мереж систем водопостачання та водовідведення нежитлової будівлі літ. «Ч-З», можливо ( т.1 а.с. 154-165).

На розгляд суду запропонований один варіант розподілу Нежитлових приміщень виробничого будинку літ. «Ч-З» по АДРЕСА_1 у відповідності до часток співвласників. Запропоновано: І співвласнику на 1/2 частку пропонується виділити наступні приміщення загальною площею 575,35 кв.м: підсобне приміщення «7» площею 68,5 кв.м., частину цеху «270», площею 115,15 кв.м., підсобні приміщення: «274» площею 14,0 кв.м., «275» площею 9,8 кв.м., «276» площею 18,5 кв.м., «277» площею 9,1 кв.м., душову «278» площею 1,9 кв.м., душову «279» площею 1,9 кв.м., коридор «280» площею 4,5 кв.м., вбиральню «281» площею 1,9 кв.м., коридор «277а» площею 4,1 кв.м., вбиральню «283» площею 1,8 кв.м., склад «278а» площею 27,6 кв.м., коридор «279а» площею 10,9 кв.м., кабінет «281а» площею 4,1 кв.м., кабінет «280а» площею 15,1 кв.м., антресоль «282-1-282-8» площею 266,5 кв.м., II співвласнику на Ѕ частку пропонується виділити наступні приміщення загальною площею 575,35 кв.м.: частину цеху «270» площею 542,25 кв.м., підсобні приміщення «271» площею 8,1 кв.м., «272» площею 13,9 кв.м., «273» площею 11,1 кв.м.

По запропонованому варіанту розподілу виробничого будинку літ. «Ч-З» по АДРЕСА_1 необхідно виконати наступні переобладнання:

в приміщенні цеху «270» звести перегородку, організувавши приміщення площею 170,35 кв.м. та приміщення 487,05 кв.м;

системи енергопостачання, каналізування та водопостачання переобладнати на дві самостійні системи.

Можливість підключення об`єктів до систем інженерного забезпечення вирішується відповідними органами на основі технічних умов на приєднання об`єкта до систем централізованого водопостачання, водовідведення, електрозабезпечення з урахуванням потужностей споруд, пропускної спроможності мереж, із зазначенням умов для проектування вводів. Підключення об`єктів виконується за наявності проектів, розроблених і узгоджених згідно з нормами проектування.

Обсяг переобладнань, пов`язаних з переплануванням приміщень, що відповідало б нормативним вимогам по набору і розмірам приміщень, у залежності до функціонального призначення, не приводиться. Необхідна розробка проектної документації в повному обсязі й у встановленому порядку з обліком усіх нормативних вимог, пропонованих до приміщень даного призначення. При розробці проекту необхідно передбачити другий евакуаційний вихід з кожної частини, що виділяється. Технічна можливість устрою таких виходів мається.

Переустаткування необхідно робити відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-2016 «Організація будівельного виробництва» і «Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт». Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно- будівельного контролю, на підставі затвердженої у встановленому порядку проектної документації, при наявності дозволу місцевої Ради народних депутатів, погоджень органів державного нагляду та органів, що видають технічні умови на прокладення інженерних мереж.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у справах № 711/7960/17 від 13 березня 2019 року, № 711/7960/17 від 15 травня 2019 року, № 545/3753/16-ц від 17 квітня 2019 року.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

ОСОБА_1 не заперечував проти отримання частини Нежитлових приміщень, що визначена у висновку додаткової експертизи для II співвласника і не має доступу до інженерних приміщень мереж водопостачання та водовідведення.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 висловив згоду свого довірителя на покладення на останнього обов`язку отримати відповідні дозволи та здійснити визначені у висновку експерта переустаткування.

За таких обставин, висновок суду про неможливість здійснення поділу Нежитлових приміщень без завдання шкоди одному із співвласників цих приміщень суперечить встановленим у справі обставинам та вимогам закону.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення основного та зустрічного позовів шляхом поділу Нежитлових приміщень та виділення у власність ОСОБА_1 на належну йому 1/2 частку у праві власності на Нежитлові приміщення: частину цеху «270» площею 542,25 кв.м., підсобне приміщення «271» площею 8,1 кв.м., підсобне приміщення «272» площею 13,9 кв.м., підсобне приміщення «273» площею 11,1 кв.м. виробничого будинку літ. «Ч-3», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; виділення у власність ОСОБА_2 на належну їй 1/2 частку у праві власності на Нежитлові приміщення: підсобне приміщення «7» площею 68,5 кв.м., частину цеху «270», площею 115,15 кв.м., підсобні приміщення: «274» площею 14,0 кв.м., «275» площею 9,8 кв.м., «276» площею 18,5 кв.м., «277» площею 9,1 кв.м., душову «278» площею 1,9 кв.м., душову «279» площею 1,9 кв.м., коридор «280» площею 4,5 кв.м., вбиральню «281» площею 1,9 кв.м., коридор «277а» площею 4,1 кв.м., вбиральню «283» площею 1,8 кв.м., склад «278а» площею 27,6 кв.м., коридор «279а» площею 10,9 кв.м., кабінет «281а» площею 4,1 кв.м., кабінет «280а» площею 15,1 кв.м., антресоль «282-1-282-8» площею 266,5 кв.м.

В результаті такого поділу право спільної часткової власності сторін у справі на Нежитлові приміщення припиняється.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження Нежитловими приміщеннями та зобов`язання ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження виділеними в натурі відповідно до належної йому частини Ѕ Нежитлових приміщень задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст.12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

В супереч вимог зазначених процесуальних норм ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу на підтвердження перешкоджання йому з боку ОСОБА_2 користуватися Нежитловими приміщеннями.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Тому вимога ОСОБА_1 заборонити вчиняти певні дії в майбутньому не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки основний та зустрічний позови підлягають задоволенню частково, судові витрати у справі підлягають розподілу в рівних частках між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Згідно з матеріалами справи судові витрати складаються з судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 8000 грн (т.1 а.с. 2), витрат на оплату експертизи та додаткової експертизи у розмірі 5940 грн (т.1 а.с. 100) і 5005 грн (т.1 а.с. 153), судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 12000 грн (т.1 а.с. 227), що були понесені ОСОБА_1 . Тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути половину понесених позивачем за первісним позовом судових витрат у розмірі 15 472 грн 50 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 28 січня 2019 року скасувати, ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Нежитлові приміщення виробничого будинку літ. «Ч-3», які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: підвалу № 7 площею 68,5 кв.м., першого поверху «270-280», «282», «277а- 281а» площею 815,6 кв.м., антресолі «282-1-282-8»площею 266,5 кв.м., загальною площею 1150,6 кв.м., поділити відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 28.09.2018 № 15169.

Виділити у власність ОСОБА_1 на належну йому 1/2 частину у праві власності: частину цеху «270» площею 542,25 кв.м., підсобні приміщення «271» площею 8,1 кв.м., «272» площею 13,9 кв.м., «273» площею 11,1 кв.м., що знаходяться у виробничому будинку літ. «Ч-3» за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділити у власність ОСОБА_2 в натурі на належну їй Ѕ частину у праві власності: підсобне приміщення «7» площею 68,5 кв.м., частину цеху «270», площею 115,15 кв.м., підсобні приміщення: «274» площею 14,0 кв.м., «275» площею 98 кв.м., «276» площею 18,5 кв.м., «277» площею 9,1 кв.м., душову «278» площею 1,9 кв.м., душову «279» площею 1,9 кв.м., коридор «280» площею 4,5 кв.м., вбиральню «283» площею 1,8 кв.м., склад «278а» площею 27,6 кв.м., коридор «279а» площею 10,9 кв.м., кабінет «281а» площею 4,1 кв.м., кабінет «280а» площею 15,1 кв.м., антресоль «282-1-282-8» площею 266,5 кв.м., що знаходяться у виробничому будинку літ. «Ч-3» за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_1 виконати наступні переобладнання:

- в приміщенні цеху «270» знести перегородку, організувавши приміщення площею 115,15 кв.м. та приміщення 542,25 кв.м;

- системи енергопостачання, каналізування та водопостачання переобладнати на дві самостіні системи.

Переустаткування виконати відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-2016 «Організація будівельного виробництва» і «Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт».

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного-контролю, на підставі затвердженої у встановленому порядку проектної документації, при наявності дозволу місцевої Ради народних депутатів, погоджень органів державного нагляду та органів, що видають технічні умови на прокладення інженерних мереж. При розробці проекту необхідно передбачити другий евакуаційний вихід з кожної частини, що виділяється.

Можливість підключення об`єктів до систем інженерного забезпечення вирішується відповідними органами на основі технічних умов на приєднання об`єкта до систем централізованого водопостачання, водовідведення, електрозабезпечення з урахуванням потужностей споруд, пропускної спроможності мереж, із зазначенням умов для проектування вводів. Підключення об`єктів виконується за наявності проектів, розроблених і них згідно з нормами проектування.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 792 (дванадцять тисяч сімсот дев`яності дві) гривні 50 (п`ятдесят) копійок судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 грудня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний