Провадження №22-ц/812/2049/19 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участі:

стягувача - ОСОБА_1 ,

представника боржника - ОСОБА_2 ,

державного виконавця - Юдіної І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , поданою через представника ОСОБА_2 , на ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 18 жовтня 2019 року за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Юдіної Ірини Михайлівни,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 подав до суду скаргу на дії державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Юдіної І.М. щодо визначення щомісячного мінімального розміру платежу по сплаті аліментів та нарахування заборгованості по сплаті аліментів, яку обґрунтовував наступним.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 30 листопада 2016 року з нього на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 жовтня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

18 січня 2017 року Центральним районним судом м. Миколаєва на підставі вищезазначеного судового рішення видано виконавчий лист, на підставі якого державним виконавцем 07 червня 2017 року відкрито виконавче провадження №53985818.

Щомісячно він сплачував аліменти на утримання доньки у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки тимчасово не працює. Отже, виконував рішення суду, яке є обов`язковим до виконання у тій редакції, яка виписана, у повному обсязі.

Однак, згідно з інформацією Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Центральний ВДВС м.Миколаєва) станом на 25 січня 2018 року наявна заборгованість по сплаті аліментів у сумі 9490,11 грн.

Не погоджуючись з цим розрахунком заборгованості, заявник просив: 1) визнати неправомірними рішення державного виконавця Центрального ВДВС м.Миколаєва Юдіної І.М. по визначенню щомісячного мінімального розміру платежу по сплаті аліментів на підставі ч.2 ст.195 СК України та по нарахуванню заборгованості по сплаті аліментів станом на 25 січня 2018 року в сумі 9490,11 грн.; 2) зобов`язати вказаного державного виконавця при визначенні мінімального розміру по сплаті аліментів не застосовувати ч.2 ст.195 СК України, скасувати заборгованість в сумі 9490,11 грн. та керуватися виключно рішенням суду про стягнення аліментів.

Заперечуючи проти задоволення скарги, державний виконавець Центрального ВДВС м.Миколаєва Юдіна І.М. надала відзив, у якому вказувала, що за даними податкової інспекції та Пенсійного фонду України відомості про суми доходу боржника відсутні, будь-яких рахунків у фінансових установах немає, з огляду на зазначене нею було прийнято рішення про обчислення заборгованості з аліментів, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Посилаючись на зазначені обставини, державний виконавець просила відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив із того, що дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості по сплаті аліментів відповідають вимогам закону.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, боржник через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення про задоволення його скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні Центрального ВДВС м.Миколаєва перебуває виконавчий лист щодо виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2016 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини з всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 жовтня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Державним виконавцем Центрального ВДВС м.Миколаєва Юдіною І.М. визначено розмір заборгованості ОСОБА_3 по сплаті аліментів на підставі ч.2 ст.195 СК України станом на 25.01.2018 року у сумі 9490,11 грн.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Стаття 195 СК України передбачає, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.195 СК України регламентують, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України).

При наявності спору щодо розміру заборгованості за аліментами, існування якого вбачається з матеріалів справи, він відповідно до закону підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом.

ОСОБА_3 , як свідчать матеріали справи, такого позову на момент розгляду справи судом, не пред`являв.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та вказані норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що державний виконавець Юдіна І.М. діяла в межах зазначених норм права та наданих їй повноважень, а тому підстави для визнання її дій неправомірними відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану через його представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 11 грудня 2019 року.