Справа № 442/2793/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/811/1252/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2018 року в складі судді Курус Р.І. в справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення та дії державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області при винесенні 25 березня 2016 року постанови про накладення штрафу,-

встановила:

В квітні 2016 року скаржник ОСОБА_2 звернувся в суд із скаргою на рішення та дії державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Матіїшина А.В.

Скаргу обґрунтовував тим, що 25.03.2016 року державний виконавець ДВС Дрогобицького МРУЮ Матіїшин А.В. виніс постанову про накладення на ОСОБА_2 штрафу в розмірі 170 грн. за невиконання у встановлений строк рішення суду. Звертає увагу, що 18.03.2016 року виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та встановлено строк для добровільного виконання рішення суду в термін до 24.03.2016 року. Вказану постанову отримав лише 23.03.2016 року, що унеможливлювало її виконання, про що він повідомив державного виконавця. Однак останній, на думку скаржника, незаконно виніс оскаржувану постанову, яку просить скасувати. Зазначає, що акт державного виконавця про невиконання ним рішення суду складений від 25.03.2016 року не може братись до уваги, оскільки такий складено не в м. Дрогобичі, а в м. Стебнику. Звертався з відповідними заявами до суду про видачу виконавчого документу для добровільного виконання рішення, однак йому в цьому було відмовлено. Покликається на те, що стягувачем вказано неправдиві дані при подачі заяви про виконання рішення суду, а судом, який видав виконавчий документ, розглянуто справу з неналежним відповідачем.

Просив задовольнити вимоги його скарги, визнавши дії державного виконавця неправомірними та скасувати постанову.

Оскаржуваною ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення та дії державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області при винесенні 25 березня 2016 року постанови про накладення штрафу - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив боржник ОСОБА_2, з такою ухвалою не погоджується, вважає її помилковою та такою, що не може залишатись у законній силі.

В апеляційній скарзі зазначає, що несвоєчасне отримання сторонами документів виконавчого провадження є підставою для невиконання виконавчих дій.

Вважає, що термін для добровільного виконання рішення, який надається державним виконавцем, є правом боржника.

Звертає увагу на те, що постанова від 18.03.2016 року про відкриття виконавчого провадження, зобов'язувала його з»явитися до державного виконавця до 24.03.2016 року, до цього ж дня добровільно виконати рішення суду та не містила оголошення боржнику його прав та обов'язків, тому отримавши цю постанову 23.03.2018 року, з»явився до державного виконавця, однак у прийомі йому було відмовлено.

Покликається на те, що повідомив державного виконавця про невчасне отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, що на його думку, виключало можливість виконання рішення у встановлений строк.

Просить скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Ухвалою про призначення справи до розгляду від 29 жовтня 2018 року вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи без їх виклику.

Оскільки розгляд справи проведено без виклику учасників справи в судове засідання, за відсутності всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засдіання за допомогою звозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення скарги відсутні враховуючи таке.

Відмовляючи у задоволенні скарги та постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що згідно із Актом державного виконавця від 25.03.2016 року при виході за адресою АДРЕСА_1 з метою перевірки добровільного виконання рішення суду, таке боржником не виконане, при цьому суд зазначив, що посилання скаржника на те, що вказаний акт є неналежним доказом, оскільки містить місце складання - м. Стебник, не заслуговує на увагу, оскільки зі змісту вказаного акту слідує, що такий складено при виході за адресою - АДРЕСА_1, відтак запис про м. Стебник є опискою.

Доводи про те, що оскаржувана боржником постанова є незаконною з підстав невчасного отримання постанови про відкриття виконавчого провадження суд не взяв до уваги, оскільки отримавши таку постанову боржник просив державного виконавця закрити або зупинити виконавче провадження, тобто мав достатньо часу відреагувати на таку постанову та вчинити відповідні дії по виконанню рішення, при цьому обов'язок добровільного виконання рішення суду в боржника ОСОБА_2 спливав 24.03.2016 року о 24.00 год., а штраф за невиконання рішення суду накладений на наступний день після закінчення такого строку, 25.03.2016 року.

Поряд з цим суд вказав, що скаржником не доведено наявність будь-яких поважних причин невиконання судового рішення, а подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не свідчить про поважність причин невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Крім цього, через повторне невиконання рішення боржником без поважних причин, виконавець у тому самому порядку наклав на нього штраф у подвійному розмірі та звернувся до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 18) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно із ч. 2 ст. 368 ЦПК України (в редакції закону від 18.03.2004 року) за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист, що спростовує доводи скарги боржника в частині звернення до суду з відповідними заявами про видачу йому виконавчого документу для добровільного виконання рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні Дрогобицького МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області перебував виконавчий лист № 442/3299/15-ц, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 25.02.2016 року, про зобов»язання ФОП ОСОБА_2 повернути ОСОБА_4 нежитлове приміщення загальною площею 18 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 77-79).

Заява про примусове виконання подана 17.03.2016 року (а.с. 76).

18.03.2016 року державний виконавець Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 50548017 (а.с. 79).

Боржнику надано можливість в добровільному порядку виконати рішення до 24.03.2016 року, зобов'язано боржника з'явитись до державного виконавця.

Копія постанови цього ж дня надіслана сторонам виконавчого провадження.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що постанову про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 отримав 23.03.2016 року (а.с.80).

Зважаючи на те, що спірні правовідносини виникли в момент дії ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, саме такий застосовується при розгляді даної справи.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-XIV сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

У статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що постанова державного виконавця від 18.08.2016 року про відкриття апеляційного провадження була предметом судового розгляду за скаргою боржника ОСОБА_2, однак залишена в силі судами першої та апеляційної інстанції, в задоволенні скарги на дії державного виконавця відмолено (а.с. 90).

Отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження, боржник ФОП ОСОБА_2, 23.03.2016 року звернувся у ВДВС з заявою про закриття або призупинення провадження, а 24.03.2016 року подав заяву про продовження строку виконання в добровільному порядку (а.с. 81-82).

З Акту державного виконавця відділу ДВС Дрогобицького МРУЮ Львівської області Матіїшина А.Я. від 25.03.2016 року вбачається, що при виході на АДРЕСА_1, з метою перевірки виконання рішення суду про зобов'язання повернути ФОП ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_4 нежитлове приміщення, таке боржником не виконано (а.с. 83).

25.03.2016 року державний виконавць відділу ДВС Дрогобицького МРУЮ Львівської області Матіїшин А.Я. виніс постанову про накладення на ОСОБА_2 штрафу за невиконання у встановлений строк рішення суду в розмірі 170,00 грн., постанову надіслано боржнику (а.с. 85, 84).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що скаржник ФОП ОСОБА_2 отримав постанову про відкриття провадження завчасно, а саме 23.03.2016 року, обов'язок виконати рішення суду в боржника спливав 24.03.2016 року о 24.00 год., а штраф за невиконання рішення суду накладений на наступний день після закінчення такого строку, тобто 25.03.2016 року.

В подальшому, через повторне невиконання рішення боржником без поважних причин, що зафіксовано у Акті, державний виконавець наклав на нього штраф у подвійному розмірі та звернувся до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 86-89, 92-93).

Постановою від 22.04.2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 442/3299/15 від 25.02.2016 закінчено (а.с. 94).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

ФОП ОСОБА_2, як боржник у виконавчому провадженні, вважаючи дії державного виконавця щодо винесення державним виконавцем постанови від 25.03.2016 року про накладення на нього штрафу незаконною, звернувся із відповідною скаргою в суд.

Відповідно до ч. 1 цієї статті після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець перевірив виконання рішення 25.03.2016 року, тобто у строк з дотримання вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону (ч. 2 цієї ж статті).

З аналізу викладених норм права слідує, що державний виконавець діяв правомірно, накладаючи штраф на скаржника, який є боржником та не виконав у встановлений строк рішення суду.

Підстав, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, визначені статтями 37-38 Закону, боржник не навів, як і не вказав безспірних обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій та є підставою для відкладення таких.

Більше того, факт виконання рішення боржником встановлено лише 20.04.2018 року, про що складений відповідний акт.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильними висновки місцевого суду про безпідставність скарги ОСОБА_2, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 січня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк