Справа № 587/1625/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року Сумський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Черних О.М.

за участю секретаря судового засідання - Макошенець С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), третя особа: служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації (м. Суми, вул. Іллінська, 97) про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка свої вимоги мотивує тим, що вона є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 21.02.2006 року. Відповідачка ОСОБА_2 є її невісткою і за вказаною адресою була зареєстрована після укладення шлюбу з її сином ОСОБА_5 . Зазначила, що після фактичного припинення шлюбних відносин між сином та невісткою, остання разом з дітьми у квітні 2018 року виїхали з її будинку в смт. Степанівка, Сумського району і з того часу в її будинку не проживають. Також зазначила, що відповідач не сплачує комунальні платежі, не приймає участі в утриманні житла, її особистих речей в будинку не має. А тому просила усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надала відзив на позовну заяву, проти позову заперечувала, вказала, що дійсно у квітні 2018 року вона разом з дітьми змушена була виїхати з будинку за місцем реєстрації через поведінку її чоловіка ОСОБА_5 , який зловживав спиртними напоями та вчиняв сімейні сварки, під час яких застосовував до неї фізичну силу. На даний час вона з дітьми мешкає в орендованій квартирі та не має житла, куди могли б зареєструватися. Вказала, що вони мають намір повернутися до будинку, в якому зареєстровані.

Начальник служби у справах дітей Сумської РДА Будко Ю.О. проти позову заперечувала, підтримала свій висновок про відмову у визнанні особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Суд, вислухавши пояснення сторін та свідка, вивчивши відзив відповідача та висновок служби у справах дітей Сумської РДА, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку (а.с. 5).

На даний час в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - невістка, 1981 року народження, ОСОБА_3 онука , 2003 року народження, ОСОБА_4 онук , 2007 року народження і ОСОБА_5 син, 1976 року народження, що підтверджується довідкою виконкому Косівщинської сільської ради Сумського району № 581 від 02.08.2019 року (а.с. 7).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач ОСОБА_2 зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 08.02.2001 року (а.с. 28) як член його сім`ї. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , 2003 року народження та ОСОБА_4 , 2007 року народження (а.с. 29,30). Відповідач разом з дітьми весь цей час проживала за адресою АДРЕСА_1 .

Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. ст. 269, 270, 310, 311 ЦК України право на місце проживання відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, якими вона володіє довічно. Вона не може бути примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. В інтересах неповнолітніх їхні особисті немайнові права, в тому числі і на місце проживання, здійснюють батьки.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Згідно вимог ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Сторонам надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази.

Так, відповідачем ОСОБА_2 до відзиву на позов були долучені наступні документи: висновок ДОП СП ПП Сумського РВП ГУНП в Сумській області Коломієць О.І. від 21.03.2018 року по результатам перевірки повідомлення за заявою ОСОБА_2 від 15.03.2018 року, згідно якого було встановлено, що ОСОБА_5 вчинив насильство в сім`ї, а саме виражався в бік дружини ОСОБА_2 нецензурною лайкою та штовхав її, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності (а.с. 32); повідомлення начальника управління соціального захисту населення Сумської РДА, відповідно до якого при вказаній сварці батьків була присутня неповнолітня дитина ОСОБА_3 , 2003 року народження (а.с. 44); висновок торакального хірурга Сумської обласної клінічної лікарні від 16.12.2015 року, який також підтверджує факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 її чоловіком ОСОБА_5 (а.с. 31).

Крім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка є сусідкою сторін, пояснила, що їй відомо про те, що чоловік відповідачки - ОСОБА_5 систематично зловживав спиртними напоями та вчиняв сварки, у зв`язку з чим відповідачка часто ночувала в неї. Також їй відомо, що останній спричиняв ОСОБА_2 тілесні ушкодження.

Разом з тим судом не можуть бути враховані як докази, долучені позивачем акти про непроживання від 16.06.2018 року, 17.09.2018 року та 10.06.2019 року, які підписані жителями с. Закумське Косівщинської сільської ради Сумського району, згідно яких ОСОБА_2 разом з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживають з 08 квітня 2018 року (а.с. 8,9,10), оскільки відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. ст. 69, 90, 91, 213 ЦПК України, свідки допитуються безпосередньо в судовому засіданні, попереджаються про кримінальну відповідальність та приводяться до присяги. І лише в такому випадку їх покази є належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Таким чином, суд вважає, що відповідачка ОСОБА_2 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не втратила право користування жилим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 , оскільки не проживала в ньому з поважних причин, а саме через поведінку свого чоловіка ОСОБА_5 , який зловживав спиртними напоями та вчиняв сімейні сварки, під час яких неодноразово застосовував фізичну силу.

До того ж суд вважає вирішальною також ту обставину, що ОСОБА_2 не має власного житла, фактично займається вихованням дітей сама, оскільки саме з нею проживають неповнолітні діти в орендованій квартирі, а тому відсутність її за місцем реєстрації проживання не створює підстав для визнання її та неповнолітніх дітей втратившими право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. ст. 10-13, 81, 89, 263, 265, 315-319 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), третя особа: служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації (м. Суми, вул. Іллінська, 97) про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних