Справа №644/ 3997 /19
н/п 2/644/ 1603 /19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

11 грудня 2019 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сітало А.К.,

за участю:

секретаря судового засідання Трач М.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Жарової-Тітарьової Л.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному нерухомому майні, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом та просила припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/3 частину вказаної квартири.

В обґрунтування позову зазначено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності їй, відповідачу ОСОБА_2 і третій особі ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 липня 2006 року, виданого Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради. Право власності на квартиру набуто на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» тому вважає, що ідеальна частка кожного із співвласників в квартирі складає по 1/3 частині квартири. Вона в квартирі проживає сама і самостійно підтримує її в належному стані. Відповідач в квартирі зареєстрований, але не проживає тривалий час і не зацікавлений в ній. Посилаючись на положення ст.365 ЦК України зазначає, що частка відповідача є незначною, квартира не призначена для користування двома і більше сім`ями та є неподільною відповідно до ст.183 ЦК України, спільне володіння і користування з відповідачем неможливо. Відповідач має інше житло, а тому виплата грошової компенсації не завдасть йому шкоди.

05 липня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

15 липня 2019 року до суду поштою надійшли заяви від відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 з проханням розглянути справу за їх відсутності. Даними учасниками справи також зазначено у заявах, що позов вони визнають та просять його задовольнити. Відповідачем також вказано, що ним отримано від позивача грошову компенсацію вартості 1/3 частини спірної квартири у розмірі 140000 грн., претензій до позивача він не має.

У призначені на 31.07.2019 р., 21.10.2019 р., 21.11.2019 р. судові засідання учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому порядку, про причини неявки суду не повідомили.

04 листопада 2019 року поштою з м. Новомосковська Дніпропетровської області надійшла заява про укладення мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (без дати) з проханням до суду винести ухвалу про визнання мирової угоди та закриття провадження по справі за їх відсутності.

Ухвалою суду від 22 листопада 2019 року визнано явку позивача обов`язковою.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 p., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- B).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа «Скопелліті проти Італії» від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25 березня 1999 року).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселігіс Проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші).

З матеріалів справи убачається, що учасники справи обізнані про рух справи проте їх поведінка свідчить про зловживання процесуальними правами, що є неприпустимим відповідно до ст. 44 ЦПК України та суперечить основним засадам цивільного судочинства та практиці Європейського суду з прав людини, в тому числі щодо розгляду справи у розумні строки, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Отже, з урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про можливість проведення підготовчого засідання за відсутністі відповідача та третьої особи.

11 грудня 2019 року в судове засідання з`явилися позивач та її представник. З пояснень позивача наданих під час вирішення питань, які підлягають вирішенню в підготовчому засіданні, вбачається, що спір щодо предмету спору зазначеного у позові між сторонами відсутній, компенсацію вартості частини квартири відповідач отримав ще у травні 2019 року, претензій не має. Питання щодо переходу права власності на належну відповідачу частку у праві спільної власності на квартиру та реєстрації її за позивачем не змогли вирішити в позасудовому порядку із-за небажання відповідача йти до нотаріуса та вартості нотаріальних послуг.

Суд дослідивши надані учасниками судового розгляду матеріали, вважає, що заява про визнання мирової угоди не підлягає затвердженню, а провадження по справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Необхідність запровадження таких правил обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Наявні у справі матеріали свідчать про те, що між співвласниками спірної квартири відсутній спір, про вирішення якого йдеться у позові. Перешкоди для вирішення питань пов`язаних з правом власності на квартиру відсутні, а питання щодо оформлення переходу права власності частини квартири від одного співвласника до іншого, сторони можуть вирішити у позасудовому порядку у передбачений Законом спосіб. Натомість з матеріалів справи вбачається, що на час звернення позивача з позовом, жодних суперечок між нею та відповідачем не існувало.

Суд закриває провадження у справі за відсутності предмета спору у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань, а також у випадку, коли спір врегульовано самими сторонами після звернення з позовом, за умови надання доказів такого врегулювання.

Щодо заяви про визнання мирової угоди суд зазначає, наступне.

Відповідно до положень ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Тобто, за своєю правовою природою мирова угода є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не призводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спір, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах, вона, як правило виконується добровільно.

Як, вже зазначалося вище, питання щодо квартири сторонами по справі було вирішено, ще до відкриття провадження по справі.

Крім того, практика суду касаційної інстанції щодо застосування положень ст. 365 ЦК України свідчить про те, що окрім підстав передбачених частиною першою статті 365 ЦК України, для прийняття рішення про припинення права особи на частку у спільному майні, обов`язковою умовою є попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Зазначена вимога закону позивачем не виконана, що також підтверджує висновок суду щодо відсутності предмета спору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.200, 207, 255, 260, 363, 364 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Відмовити в затвердженні мирової угоди по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному нерухомому майні та провадження у справі закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України - у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення повного тексту ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 12.12.2019 р.

Суддя: А. К. Сітало