Постанова

Іменем України

4 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 126/4481/14-ц

провадження № 61-16720св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»; ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалуАпеляційного суду Вінницької області від 11 травня 2017 року в складі судді Голоти Л.О.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі - ДП «Укрспирт»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання неправомірними та протиправними дій відповідачів щодо ненадання йому щорічної основної відпустки за 2014 рік; визнання неправомірними дії відповідачів стосовно розпорядження від 10 липня 2014 року №31 від 08 жовтня 2014 року №56, від 10 листопада 2014 року № 61; визнати неправомірними дії відповідачів та працівників приймальної Бершанського МПД та ДП «Укрспирт» стосовно неприйняття його заяви, звернення, звітів та їх відмови від реєстрації як вхідної документації у ДП «Укрспирт».

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з лютого 2013 року працюв на посаді інженера-теплотехніка 1 категорії у Бершадському МПД ДП «Укрспирт». Протягом 2014 року позивач неодноразово звертався до керівництва ДП «Укрспирт» та Бершадського МПД із заявою про надання йому щорічної відпустки, однак на його звернення керівництво не реагувало та не надавало ні відпустки, ні відповіді на звернення.

Такі дії керівництва ДП «Укрспирт» та Бершадського МПД позивач вважає неправомірними й такими, що порушують його трудові права.

10 липня 2014 року керівником Бершадського МПД було видано розпорядження № 31 яким його зобов`язано щоденно прибувати на робоче місце о 7 год. 45 хв. Крім того 08 жовтня та 10 листопада 2014 року Бершадським МПД було видано розпорядження відповідно № 56 та № 61 щодо виконання позивачем робіт на пристанційній базі станції Джулинка, розташованої на відстані 25?28 км від м. Бершадь, тобто не за основним його місцем роботи. Вказані розпорядження на думку позивача є протиправними та незаконними.

Згідно з наказом ДП «Укрспирт» від 30 грудня 2014 року № 532-к ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

З огляду на викладене ОСОБА_1 , уточнивши під час розгляду справи позовні вимоги, просив суд: поновити (продовжити) строк звернення до суду на оскарження дій керівника Бершадського МПД ДП «Укрспирт» щодо видачі розпорядження від 10 липня 2014 року № 31, в частині «режиму робочого дня (часу) та проведення щоденної планерки до початку робочого дня з 7 години 45 хвилини»; визнати неправомірними дії щодо винесення керівником Бершадського МПД розпоряджень від 10 липня 2014 року № 31, від 08 жовтня 2014 року № 56 та від 10 листопада 2014 року № 61, а також неправомірними дії відповідачів та працівників приймальної Бершадського МПД та ДП Укрспирт щодо неприйняття письмових заяв та відмови в їх реєстрації.

Також позивач просив суд стягнути з ДП «Укрспирт» на його користь вартість понесених витрат на листування, пов`язані з виконанням його посадових обов`язків, в розмірі 42 грн 66 коп., вартість витрат на проїзд до місця роботи з м. Бершадь в с. Джулинка на пристанційну базу станції Джулинка, Бершадського району та у зворотному напрямку у розмірі 1 634 грн 46 коп., компенсацію моральної шкоди та судові витрати та витрати на правову допомогу.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ДП «Укрспирт» на користь ОСОБА_1 компенсацію заподіяної моральної шкоди в розмірі 1000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат та витрат на правову допомогу.

Рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди мотивовано тим, що внаслідок неправомірних дій відповідачів, ОСОБА_1 було завдано моральних страждань, а компенсація в розмірі 1000 грн., буде достатньою та співмірною із понесеними позивачем переживаннями та хвилюваннями.

Короткий зміст ухвали апеляційного суду

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, у травні 2017 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на указане судове рішення, у якій просив визнати неправомірними дії відповідачів стосовно розпорядження за №31 від 10 липня 2014 року щодо щоденної планерки до початку робочого дня о 7-45 год. З 10 липня 2014 року; визнати неправомірними дії відповідачів стосовно розпорядження за №56 від 08 жовтня 2014 року та за №61 від 10 листопада 2014 року; визнати неправомірними дії відповідачів та працівників приймальної Бершадського МПД та ДП «Укрспирт» стосовно неприйняття його заяв, звернень, звітів та їх відмови від реєстрації як вхідної документації за діловодства у ДП «Укрспирт» та в цій частинах просив його позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області в складі судді Голоти Л.О. від 04 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для направлення до суду апеляційної інстанції оригіналу платіжного документа для підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області визнано неподаною та повернуто апелянту.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 у встановлений судом строк не виконав вимоги ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 04 травня 2017 року та не сплатив судовий збір у зазначеному в ухвалі розмірі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 11 травня 2017 року скасувати та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2017 рокусправу призначено до судового розгляду.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що при зверненні до суду із указаним позовом у грудні 2014 року, а також при зверненні у лютому 2015 року із заявою про збільшення позовних вимог позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI. Зазначає, що за подання апеляційної скарги не повинен взагалі сплачувати відповідно до вимог закону, у зв`язку із чим, скаржник вважає, що апеляційний суд безпідставно вказав на необхідність сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 11 травня 2017 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Статтею 121 ЦПК України 2004 року передбачено, зокрема, що у разі несплати судового збору суддя постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали.

Відповідно до частини третьої статті другої Цивільного процесуального кодексу України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" в редакції, чинній на момент подачі апеляційної скарги, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16.

З матеріалів справи убачається, що при зверненні до суду із позовом у даній справі ОСОБА_1 , з урахуванням уточнень позовних вимог просив суд: поновити (продовжити) строк звернення до суду на оскарження дій керівника Бершадського МПД ДП «Укрспирт» щодо видачі розпорядження від 10 липня 2014 року № 31, в частині «режиму робочого дня (часу) та проведення щоденної планерки до початку робочого дня з 7 години 45 хвилини»; визнати неправомірними дії щодо винесення керівником Бершадського МПД розпоряджень від 10 липня 2014 року № 31, від 08 жовтня 2014 року № 56 та від 10 листопада 2014 року № 61, а також неправомірними дії відповідачів та працівників приймальної Бершадського МПД та ДП Укрспирт щодо неприйняття письмових заяв та відмови в їх реєстрації. Крім того, в своїх позовних вимогах просив суд стягнути з ДП «Укрспирт» на його користь вартість понесених витрат на листування, пов`язані з виконанням його посадових обов`язків, в розмірі 42 грн 66 коп., вартість витрат на проїзд до місця роботи з м. Бершадь в с. Джулинка на пристанційну базу станції Джулинка, Бершадського району та у зворотному напрямку у розмірі 1 634 грн 46 коп., та компенсацію моральної шкоди та судові витрати та витрати на правову допомогу.

А тому, залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху, суд апеляційної інстанції вказав йому на необхідність сплатити судовий збір в розмірі 1 818 грн 96 коп., з урахуванням заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог статей 121, 297 ЦПК України 2004 року залишив апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків, про що повідомив його.

Однак, у встановлений судом строк вимоги ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 04 травня 2017 року ОСОБА_1 виконані не були, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції правомірно на підставі статей 121, 297 ЦПК України 2004 року визнав апеляційну скаргу неподаною та повернув заявнику.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 11 травня 2017 рокупостановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законною й обґрунтованою та підстави для її скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги про те що, він був звільнений від сплати судового збору на час подання позовної заяви, й тому звільнений від сплати судового збору під час подання апеляційної скарги, не відповідають висновку викладеним у постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16, відповідно до якого під час вчинення процесуальних дій які вимагають сплати судового збору, пільги з сплати судового збору мають визначатися на момент вчинення процесуальної дії. Отже, на момент звернення до суду з позовною заявою позивача звільнявся від сплати судового збору (станом на 2014 рік), згідно з чинною на той час редакцією п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Разом з тим станом на день подачі позивачем апеляційної скарги (травні 2017 року) такої пільги він вже не мав, оскільки на цій час діяла нова редакція статті 5 Закону України «Про судовий збір», за якою справи «за іншими вимогами, що випливають з трудових відносин», було виключено з категорії пільгові.

А тому, аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик