УХВАЛА

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 626/434/17

провадження № 61-13518ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А, розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_3, діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 29 листопада 2018 року та на постанову Харківського апеляційного суду від 12 червня 2019 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гермес» до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за втрачене майно, що знаходилося на відповідальному зберіганні,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 29 листопада 2018 року позовні вимоги ТОВ «Агрофірма «Гермес» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача грошову компенсацію за втрату майна, що знаходилося на зберіганні, в розмірі 15 480 грн, неустойку в розмірі 28 251 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 10 300 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 12 червня 2019 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення витрат на правову допомогу та зменшено суму витрат на професійну правничу допомогу до 5 000 грн.

11 липня 2019 року представником ОСОБА_3 , діючим в інтересах ОСОБА_2 , подано до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 12 червня 2019 року, в якій останній просить суд скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» станом на 01 січня 2019 року встановлений прожитковий мінімум у розмірі 1921 грн.

З рішення суду першої інстанції вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом майнового характеру про стягнення з відповідача грошових коштів, ціна позову за яким в загальному обсязі становила 54 031 грн, що станом на 1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921*100=192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи вищенаведене, скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, а відтак у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 29 листопада 2018 року та на постанову Харківського апеляційного суду від 12 червня 2019 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гермес» до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за втрачене майно, що знаходилося на відповідальному зберіганні.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш