14.06.2019 227/4921/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2019 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

судді Здоровиці О.В.

при секретарі Сисенко Ю.В.

розглянувши подання державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області Пасічник К.В. про оголошення розшуку боржника,

ВСТАНОВИВ:

На виконанні у Добропільському міськрайонному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області з 16.10.2013 року знаходиться виконавче провадження № 40264008 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2208/1815/2013 від 16.10.2013 року, виданого Добропільським міськрайонним судом Донецької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.09.2013 року до досягнення дитиною повноліття.

Державний виконавець зазначає, що станом на 31.05.2019 року заборгованість по аліментам складає 92041,75 грн.

На даний час встановити місце проживання або перебування боржника встановити не вдалося.

Тому, на підставі ст.36 ЗУ «Про виконавче провадження, просить оголосити розшук боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Згідно ч.3 ст.438 ЦПК України, суд розглядає подання виконавця протягом десяти днів.

При цьому, чинний ЦПК України не передбачає розгляд подання державного виконавця про розшук боржнику у судовому засіданні з повідомленням чи викликом учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд, врахувавши доводи державного виконавця, викладені у поданні, дослідивши наданий суду, на підставі ухвали суду від 05.06.2019 року, оригінал виконавчого провадження № 40264008, встановив таке.

Згідно ч.1 ст.438 ЦПК України, розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

З досліджених судом матеріалів вбачається, що 16.03.2013 року державним виконавцем ВДВС Добропільського МУЮ - Самусєвою В.О. було відкрито виконавче провадження № 40264008 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2208/1815/2013 від 16.10.2013 року, виданого Добропільським міськрайонним судом Донецької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що аліменти з боржника не стягуються, оскільки він ухиляється від сплати по аліментам.

Згідно інформації ДФС України від 15.03.2018 року, 03.04.2018 року, 12.12.2018 року, 13.12.2018 року щодо наявності у ОСОБА_1 доходів вбачається, що інформація стосовно вказаного боржника відсутня і такий платник податків на обліку в органах ДПС не перебуває.

Згідно інформації ПФУ від 15.03.2018 року, 02.04.2018 року, 10.12.2018 року ОСОБА_1 на обліку в пенсійному фонді не перебуває.

Постановою державного виконавця від 15.03.2018 року був накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 ..

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.04.2019 року за № 161762300 підтверджується факт накладення арешту на все нерухоме майно боржника.

Інформаціє з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.04.2019 року за № 161760725 підтверджується, що ОСОБА_1 є власником Ѕ частини квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Факт зміни стягувачем прізвища з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_2 від 12.05.2018 року, яке видано Добропільським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області.

З відомостей Державної прикордонної служби України від 30.05.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 16.09.2017 року виїхав з України. Відомості щодо повернення останнього до України відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій, пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Відтак, розшук боржника, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Звернення державного виконавця до суду із поданням про розшук боржника повинно бути обґрунтоване відповідними документами, що підтверджують підстави та наявність невиконаного виконавчого провадження саме з вини боржника.

Державний виконавець зобов`язаний перевірити всі наявні в нього відомості щодо місцезнаходження боржника.

Суд може прийняти рішення про розшук боржника тільки у разі, якщо особі, що здійснює виконавче провадження не відоме місце проживання, перебування, місцезнаходження боржника, зокрема, вжитими державним виконавцем заходами не виявлено таку особу за місцем її реєстрації, проживання, роботи, навчання, тощо.

Відповідно до п.6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом МЮУ від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

З виконавчого листа вбачається, що боржник мешкає АДРЕСА_2 .

З інформації Білозерської міської ради від 06.06.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_2 зареєстрованим не значиться.

З акту державного виконавця від 31.05.2019 року вбачається, що за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_1 не мешкає та ніколи не мешкав.

До вказаного акту суд відноситься критично, оскільки з нього взагалі не можливо зрозуміти за якою ж адресою державний виконавець перевіряв наявність місця проживання боржника. Вказаний акт взагалі не містить назви населеного пункту, де державним виконавцем перевірялась інформація, а лише назву вулиці та номер будинку.

Також, в якості доказу відсутності боржника, державним виконавцем наданий акт від 31.05.2019 року, з якого вбачається, що за боржником ОСОБА_1 майно не зареєстровано, а саме квартира за адресою АДРЕСА_1 .

З приводу вказаного акту суд зазначає, що його зміст взагалі не містить смислової інформації, оскільки не зрозумілим є те, яким чином державний виконавець встановив дані, зазначені в ньому. При цьому слід зазначити, що в матеріалах даного виконавчого провадження міститься достовірна інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.04.2019 року за № 161760725, якою підтверджується, що ОСОБА_1 є власником Ѕ частини квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Тобто, наведене дає суду підстави вважати, що державним виконавцем перевірка місця проживання боржника за місцем знаходження його нерухомого майна фактично не проводилась.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що з вказаним поданням до суду звернувся начальник ВДВС та державний виконавець Пасічник К.В..

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Статтею 25 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці, звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця, включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби, відводу (самовідводу) державного виконавця, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного державного виконавця до іншого. Передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Відповідно до п.5 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом МЮУ від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) (далі Інструкція), виконавче провадження передається від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби у разі:

хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці;

звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця;

включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби;

відводу (самовідводу) державного виконавця відповідно до Закону;

утворення виконавчої групи між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби;

наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби чи виконавчої групи, між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби здійснюється за письмовим дорученням начальника цього органу державної виконавчої служби чи керівника виконавчої групи. Про прийняття виконавчого провадження до виконання державний виконавець, якому воно передано, виносить відповідну постанову.

Враховуючи наведене, вбачається, що в разі заміни державного виконавця, державний виконавець, якому передано виконавче провадження повинен винести відповідну постанову про прийняття виконавчого провадження до виконання, що і буде належним підтвердженням того, що саме цей державний виконавець має право здійснювати виконавчі дії в рамках прийнятого виконавчого провадження.

Враховуючи те, що суду не надано документів, які б свідчили про те, що виконавче провадження № 40264008, яке було відкрито державним виконавцем Самусєвою В.О., внаслідок певних об`єктивних причин, було в подальшому передано іншому державному виконавцю, а саме Проценко К ОСОБА_7 , а потім і державному виконавцю Пасічник К.В., суд вважає, що з вказаним поданням про розшук боржника до суду звернувся неналежний суб`єкт, у якого відсутнє право звернення з таким поданням до суду в рамках ВП № 40264008, і тому в задоволенні подання, слід відмовити.

Керуючись ст. 438, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області Пасічник К.В. про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 40264008 відкритого 16.10.2013 року відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Ухвалу надруковано у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя Добропільського

міськрайонного суду О.В.Здоровиця

14.06.19