КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №761/6295/17 головуючий у І інстанції: Піхур О.В, провадження 22-ц/824/2296/2019 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., суддів Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з вищенаведеним позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач). Вимоги обґрунтовувавла тим, що з 20.10.1978 по 25.11.1997 роки приживали в зареєстрованому шлюбі, а з 25.11.1997 по 01.09.2012 роки проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, бюджет.

Під час спільного проживання було придбано рухоме та нерухоме майно.

Просила:

встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 01 січня 2004 року по 01 вересня 2012 року;

визнати 3-х кімнатну квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 ;

2-х кімнатну квартиру, що розташована за адресою:АДРЕСА_2,

1/10 частини 2-х кімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3;

приміщення для відпочинку № 1, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою АДРЕСА_11;

приміщення для відпочинку № 2, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою м. Севастополь, вул.Южногородська, 36;

гаражний бокс № НОМЕР_3, що розташований в Гаражно-будівельному кооперативі «Академічний» за адресою : м. Київ , бульвар Дружби народів, 16, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину 3-х кімнатної квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1;

на 1/2 частини 2-х кімнатної квартири, що розташована за адресою:АДРЕСА_2,

на 1/20 частини 2-х кімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3;

на 1/2 частину приміщення для відпочинку № 1 , що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою АДРЕСА_11;

на 1/2 частину приміщення для відпочинку № 2, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою АДРЕСА_11;

на 1/2 частину гаражного боксу № НОМЕР_3, що розташований в Гаражно-будівельному кооперативі «Академічний» за адресою : м. Київ, бульвар Дружби народів, 16;

визнати за ОСОБА_2 право власності на вказане нерухоме майно.

Визнати набір дерев'яних італійських меблів «Версаче» вартістю 120 000,00 грн. (у позолоті - горка, креденс, комод), стіл, 4 стільці вартістю 28000,00 грн., диван та два крісла зі шкіри виробництво Китай вартістю 28 000 грн., набір кухонних італійських дерев'яних меблів довжиною 5,3 метрів вартістю 110 000,00 грн. (верхні та нижні шафки), кухонний стіл, дві тумбочки куточок українського виробництва - вартістю 12 000, 00 грн , витяжку grange вартістю 21 000,00 грн., газову плита grange вартістю 15 000,00 грн., холодильник «БОШ» вартістю 13 000,00 грн., музикальний центр «Sony» вартістю 5 000 грн., вішалку для одягу виробництво Італія вартістю 13 000,00 грн., сервіз чайний на 12 персон вартістю 4 000,00 грн , набір бокалів для мартіні ( 6 одиниць) вартістю 2 000,00 грн., ложки для кофе зі срібла (6 шт.) вартістю 16 000,00 грн., ложки зі срібла в позолоті (6 шт.) вартістю 15 000,00 грн, картину- чеканку «Будинок в селі» вартістю 3 000,00 грн, Ікону Косми й Даміана вартістю 500,00 грн., штори та тюлі для стальні вартістю 10 000,00 грн., пральну машинку «Бош» вартістю 11 000,00 грн., тумбу з дзеркалом для ванної кімнати виробництво Італія вартістю 18 000,00 грн., кондиціонер Ferroli - 3 шт. вартістю 15 000,00. грн., вбудовану шафу у коридорі вартістю 6 000,00 грн., набір італійських меблів для спальні вартістю 120 000,00 грн. (шафа довжиною 3,5 м - 6 дверок, двоспальне ліжко, дві тумбочки, трюмо, комод, крісло - качалка, тумба під телевізор), гобелел на стіну розміром 80 см х 100 см вартістю 3 000,00 грн., килим на підлогу розміром 2,2 м х 3,5 м- - 2 шт. вартістю 20 000,00 грн., набір вбудованих меблів для кабінету вартістю 160 000,00грн. (шафа - купе, стіл письмовий, три навісні шафи, шафа для посуду, диван розкладний виготовлений на замовлення вартістю 16 000,00 грн., штори та тюлі для кабінету вартістю 15 000,00 грн., два телевізори «Sоnу» вартістю 15000,00 грн, набір столових приборів з мельхіору на 12 персон (36 предметів) вартістю 12000,00 грн, картину олією з зображенням природи вартістю 12 000,00 грн., дві тумбочки в прихожу для взуття вартістю 14 000,00 грн., колонку газову «Бош» вартістю 12000,00 грн. спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Виділити ОСОБА_1:

набір дерев'яних італійських меблів «Версаче» вартістю 120 000,00 грн. (у позолоті - горка, креденс, комод), стіл, 4 стільці вартістю 28000,00 грн., диван та два крісла зі шкіри виробництво Китай вартістю 28 000 грн., набір кухонних італійських дерев'яних меблів довжиною 5,3 метрів вартістю 110 000,00 грн. (верхні та нижні шафки), кухонний стіл, дві тумбочки куточок українського виробництва - вартістю 12 000, 00 грн, витяжку grange вартістю 21 000,00 грн., газову плита grange вартістю 15 000,00 грн., холодильник «БОШ» вартістю 13 000,00 грн., музикальний центр «Sony» вартістю 5 000 грн., вішалку для одягу виробництво Італія вартістю 13 000,00 грн., сервіз чайний на 12 персон вартістю 4 000,00 грн , набір бокалів для мартіні (6 одиниць) вартістю 2 000,00 грн., ложки для кофе зі срібла (6 шт.) вартістю 16 000,00 грн., ложки зі срібла в позолоті (6 шт.) вартістю 15 000,00 грн, картину- чеканку «Будинок в селі» вартістю 3 000,00 грн, Ікону Косми й Даміана вартістю 500,00 грн., штори та тюлі для стальні вартістю 10 000,00 грн., пральну машинку «Бош» вартістю 11 000,00 грн., а всього на загальну суму 437 000,00 грн.;

Виділити ОСОБА_2 тумбу з дзеркалом для ванної кімнати виробництво Італія вартістю 18 000,00 грн., кондиціонер Ferroli - 3 шт. вартістю 15 000,00. грн., вбудовану шафу у коридорі вартістю 6 000,00 грн., набір італійських меблів для спальні вартістю 120 000,00 грн. (шафа довжиною 3,5 м - 6 дверок, двоспальне ліжко, дві тумбочки, трюмо, комод, крісло - качалка, тумба під телевізор), гобелел на стіну розміром 80 см х 100 см вартістю 3 000,00 грн., килим на підлогу розміром 2,2 м х 3,5 м- - 2 шт. вартістю 20 000,00 грн., набір вбудованих меблів для кабінету вартістю 160 000,00грн. ( шафа - купе, стіл письмовий, три навісні шафи, шафа для посуду, диван розкладний виготовлений на замовлення вартістю 16 000,00 грн., штори та тюлі для кабінету вартістю 15 000,00 грн., два телевізори «Sоnу» вартістю 15000,00 грн, набір столових приборів з мельхіору на 12 персон (36 предметів) вартістю 12000,00 грн, картину олією з зображенням природи вартістю 12 000,00 грн., дві тумбочки в прихожу для взуття вартістю 14 000,00 грн., колонку газову «Бош» вартістю 12000,00 грн. - всього на загальну суму 438 000,00 грн.;

Стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля Skoda-Super B, 2006 року випуску, державний номерний знак АА 8689СЕ в розмірі 117 931,89 грн.

Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2018 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в період з 01.01.2004 року до 01.09.2012 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 : приміщення для відпочинку №1, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_11 та приміщення для відпочинку №2, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_11.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину

- приміщення для відпочинку №1, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_11.

- приміщення для відпочинку №2, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_11.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину

- приміщення для відпочинку №1, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_11.

- приміщення для відпочинку №2, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_11.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля Skoda-superb, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в розмірі 117 931,89 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 6 905,32 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що обставини на які вона посилалась у позові підтверджені показами свідків та наданими доказами, спірне майно придбане за спільні кошти, отримані внаслідок спільної праці сторін, як членів сім'ї, в період спільного проживання, а тому належить подружжю в рівних частинах.

Крім того зазначила, що судом допущено порушення норм процесуального права щодо права свідка давати показання рідною мовою або мовою, якою він володіє.

У відзиві представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 зазначає, що факт проживання сторін однією сімє'ю до 2004 року не доведений, а тому підстав для визнання права власності за кожною зі сторін немає. Крім того зауважує, що позивачка не вела з відповідачем спільну діяльність і не мала спільної праці.

В судовому засіданні сторони та їх представники підтримали свої позиції.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не у повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 жовтня 1978 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (т.1 а.с. 12).

25 листопада 1997року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (т. 1 а.с. 13).

Відповідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 20.01.2017 року квартира за адресою: АДРЕСА_4 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. від 07.11.2002 року №4938 (т. 1 а.с. 24, 43).

Відповідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 23.01.2017 року квартира за адресою: АДРЕСА_5 на праві власності зареєстрована: 1/10ч. за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_7, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 28.07.2003р., № 4258, зареєстрованого в Бюро 26.08.2003р. за реєстровим №3 в реєстровій книзі д.1472-6; 9/10 ч. за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 6-ю Київською державною нотаріальною конторою від 01.07.2004р., №11-6219, зареєстрованого в Бюро 09.07.2004р. за реєстровим №3 в реєстровій книзі д.1472- 9 (т. 1 а.с. 25).

Відповідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 20.01.2017 року квартира за адресою: АДРЕСА_6 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. від 28.02.2003 року №951 (т. 1 а.с. 26, 44).

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 25.03.2010 року сторони купили квартиру за адресою: АДРЕСА_7, яка належить їм в рівних частинах, відповідно п. 5 якого, сторони повідомили покупця, що вони проживають однією сім'єю (т. 1 а.с. 27-28).

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта приміщення для відпочинку №1, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_11; приміщення для відпочинку №2, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_11 на праві власності зареєстровані за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Севастопольського МНО від 06.04.2012 року, реєстри № 401, 404 (т. 1 а.с. 29).

Відповідно договору купівлі-продажу від 08.12.1997 року відповідач купив гаражний бокс, розташований за адресою: м. Київ, бул. Дружби народів 16, ГБК «Академічний», НОМЕР_3, який відповідно довідки ГБК «Академічний» від 25.10.2017 року належить члену кооперативу ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 31, 38).

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України за № 31/26 С-917 від 27.09.2017 року, автомобіль Skoda-SuperB, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, 02 вересня 2008 року було реєстровано за ОСОБА_2 та 23 травня 2017 року було перереєстровано на нового власника.

Згідно висновку ТОВ «Бюро оцінок» від 11.12.2017 року можлива ринкова вартість автомобіля марки Skoda-Super B, 2006 року випуску, станом на грудень 2017 року становить 8650 доларів США, що еквівалентно 235863,79 грн. за курсом НБУ станом на 14.12.2017 року (т. 2 а.с. 40).

Частково задовольняючи позов, місцевий суд виходив з доведеності факту сумісного проживання сторін однією сім'єю, що підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків, проте оскільки факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року, а Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу, тому суд встановив факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в період з 01.01.2004 року до 01.09.2012 року та поділив майно придбане в цей період.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду і він сторонами не оскаржується.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання майна, набутого до 2004 року спільною сумісною власністю та його поділ, суд першої інстанції виходив з того, що сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах не є підставою для визнання права спільної сумісної власності майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, при цьому позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження ведення з відповідачем спільного господарства, побуту та бюджету в період з 1997 року по 2003 рік, тобто на час придбання іншого спірного майна.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, оскільки він не відповідає матеріалам справи.

Так, звертаючись до суду з позовом, позивачка серед інших вимог, просила визнати об'єктом спільної сумісної власності майно, яке набуте сторонами до 2004 року та визнати право власності за сторонами на 1/2 частину цього майна, відповідно до статей 16, 17 Закону України "Про власність", який був чинним до 20 червня 2007 року, статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним до 01 січня 2004 року.

Судом вірно встановлено, що спірні правовідносини, що виникли до 01 січня 2004 року, дати набрання чинності СК України, регулюються діючим на той час законодавством: КпШС України, Законом України "Про власність".

Частиною 1 статті 112 ЦК Української РСР 1963 року було передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Згідно із частиною 1 статті 17 Закону України "Про власність" майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до статті 112 ЦК Української РСР 1963 року сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

Відповідно до статей 16, 17 Закону України "Про власність", статті 22 КпШС України спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11 березня 2015 року № 6-211цс14, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Отже, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 01 січня 2004 року особами, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю.

Тільки в разі встановлення цих фактів та обставин положення частини першої статті 24 КпШС України, частини першої статті 17 Закону України "Про власність" вважаються правильно застосованими.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Наведені вище норми права та встановлені в справі обставини дають підстави стверджувати, що позивач довела належними та допустимими доказами те, що 3-х кімнатна квартира загальною площею 74,30 кв. м, що розташована за адресою АДРЕСА_4; 2-х кімнатна квартира загальною площею 45,50 кв. м, що розташована за адресою.'АДРЕСА_8; 1/10 частини 2-х кімнатної квартири загальною площею 44,10 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_9; гаражний бокс НОМЕР_3, що розташований в Гаражно-будівельному кооперативі «Академічний» за адресою АДРЕСА_13, які були придбані на ім'я відповідача, є спільною сумісною власністю.

Зокрема, в ході судового розгляду справи місцевим судом встановлено, що сторони після розірвання шлюбу з 1997 року до вересня 2012 року проживали однією сім'єю за адресою АДРЕСА_12.

Зазначена обставина, яка встановлена рішенням суду першої інстанції, відповідачем не оскаржується.

ОСОБА_2 під час розгляду в суді першої інстанції підтвердив, що після розлучення проживав з позивачем в одній квартирі.

Крім того, як вбачається з договору купівлі-продажу від 25.03.2010 року сторони купили квартиру за адресою: АДРЕСА_10, яка належить їм в рівних частинах, відповідно п. 5 якого, сторони повідомили покупця, що вони проживають однією сім'єю (т. 1 а.с. 27-28).

Сторони разом працювали на підприємсті МП «Темп-7», де відповідач був директором, а позивач була керівником наукво-дослідних робіт, здійснювала науково-дослідні роботи за кошти фінансування державного бюджету, разом виконували спільні роботи, пов'язані з виробництвом корпусів і облицьовок кумулятивних зарядів на протязі існування підприємства. ОСОБА_1 виконувала роботи, пов'язані з проведенням не тільки наукових дослідів, але і написання звітів, а також і виробництвом порошкових облицьовок, керувала закупівлею матеріалів для виробництва, займалась організацією транспортування для випробувань та подальшого використання у виробництві.

За даними напрямком роботи підприємство МП «Темп-7» отримувало кошти з державного бюджету, які підприємство ніколи не перераховувало в ІПМ за виконання наукових робіт.(т.1 а.с. 30-33, 137-143, 238)

Доходи від підприємства МП «Темп-7», які отримувались з використанням спільної праці ОСОБА_1 та ОСОБА_9 в подальшому були витрачені на придбання нерухомого майна.

Таким чином, під час спільного проживання, внаслідок спільної праці, сторонами було придбано спірні квартири, гаражний бокс, які були оформлені на ім'я відповідача, що підтверджується матеріалами справи.

Зазначені обставини відповідачем не спростовані.

Квартира за адресою: АДРЕСА_4 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. від 07.11.2002 року №4938 (т. 1 а.с. 24, 43).

Квартира за адресою: АДРЕСА_5 на праві власності зареєстрована: 1/10ч. за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_7, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 28.07.2003р.,

Квартира за адресою: АДРЕСА_6 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. від 28.02.2003 року №951 (т. 1 а.с. 26, 44).

Гаражний бокс, розташований за адресою: АДРЕСА_13, НОМЕР_3, зареєстровано за ОСОБА_2 відповідно договору купівлі-продажу від 08.12.1997 року (т. 2 а.с. 31, 38).

Будучи допитаною в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснила, що сторони по справі після розлучення в період з 1997 року по 2012 рік жили як сім'я, мали спільний побут, бюджет, разом працювали на підприємстві МП «Темп-7», вели спільне господарство, купували майно за спільні кошти.

Посилання відповідача у запереченнях до заявленого позову щодо того, що після розірвання шлюбу сторони проживали разом, проте не підтримували шлюбних відносин та не вели спільного господарства не знайшли свого підтвердження та спростовані вищевикладеними доказами.

Крім того, в матеріалах справи містяться чисельні фото надані позивачкою на підтвердження факту спільного проживання, спільного побуту сторін, ведення спільного господарства.

Відповідачем не заперечувався факт проживання матері останнього з 1991 до її смерті у 2003 році в квартирі, яка належить позивачці, що підтверджується актом від 21.03.2018 року.

Твердження відповідача, про те, що він будучи засновником ТОВ «Бенефіт» придбав майно за рахунок цього підприємства та його доходу не підтверджені належними доказами.

Таким чином суд вважає, що вимога позивачки про визнання квартири за адресою АДРЕСА_4; квартири за адресою. АДРЕСА_8; 1/10 частини квартири за адресою: АДРЕСА_9; гаражного боксу НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_13, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає до задоволення, тому рішення суду в ці частині підлягає скасуванню із постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, оскільки в частині поділу рухомого майна позивачка не довела наявність цього майна на час розгляду справи судом.

В іншій частині рішення не оскаржувалось.

За таких обставин, відповідно до ст. 376 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та постановленню в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, на користь апелянта необхідно стягнути понесені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 15 червня 2018 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати 3-х кімнатну квартиру загальною площею 74,30 кв. м, що розташована за адресою АДРЕСА_4; 2-х кімнатну квартиру загальною площею 45,50 кв. м, що розташована за адресою.'АДРЕСА_8; 1/10 частини 2-х кімнатної квартири загальною площею 44,10 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_9; гаражний бокс НОМЕР_3, що розташований в Гаражно-будівельному кооперативі «Академічний» за адресою АДРЕСА_13, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2, за кожним із них право власності на 1/2 частину 3-х кімнатної квартири загальною площею 74,30 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_4; на 1/2 частини 2-х кімнатної квартири загальною площею 45,50 кв. м., що розташована за адресою АДРЕСА_8, на 1/20 частини 2-х кімнатної квартири загальною площею 44,10 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_9 та на 1/2 частину гаражного боксу № НОМЕР_3, що розташований в Гаражно-будівельному кооперативі «Академічний» за адресою АДРЕСА_13.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання іншого майна спільною сумісною власністю та його поділ - відмовити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 15 червня 2018 рову в частині розподілу судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 416 (двадцять тисяч чотириста шістнадцять) грн. судового збору.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 15 червня 2018 рову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: