ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 грудня 2019 року

м. Харків

справа №623/9/17

провадження №22-ц/818/5387/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Банк Форвард»,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» на заочне рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 лютого 2017 року, постановлене під головуванням судді Бєссонової Т.Д., в залі суду в місті Ізюм Харківської області, -

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Банк Форвард» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 560,24 грн.

Заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Банк Форвард» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, судові витрати стягнути з відповідачки.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що 26 червня 2012 року ОСОБА_1 подала до ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», заяву (пропозицію) про укладення, в тому числі, договору про надання та використання платіжної картки з метою відкриття рахунку, користування таким рахунком за допомогою платіжної картки та отримання кредитних коштів. 29 жовтня 2012 року Банк здійснив відкриття рахунку (прийняв пропозицію), внаслідок чого відбувся факт укладення договору про картку № НОМЕР_1 . Зобов`язання за вказаним договором відповідачка належним чином не виконала. Таким чином предметом позовних вимог є не стягнення заборгованості за кредитним договором №100583782 від 22.06.2012 року, а стягнення заборгованості по договору про надання та використання платіжної картки №101101368 від 29.10.2012 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк Форвард» відхилено, заочне рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 лютого 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367, ч.1 ст. 417 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2012 року № 100583782, доказів щодо укладення між сторонами вказаного договору суду не надав, та надав в якості доказів копію заяви відповідача про укладення з банком кредитного договору від 22 червня 2012 року, який не є предметом розгляду у цій справі.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 22 червня 2012 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», яка в пункті 1 містить прохання відповідачки укласти з нею кредитний договір, а в пункті 3 містить пропозицію про укладення договору про надання та використання платіжної картки з метою відкриття рахунку, користування таким рахунком за допомогою платіжної картки та отримання кредитних коштів (а.с.6-8).

Таким чином згідно з підписаною ОСОБА_1 заявою від 22 червня 2012 року № 97955250, остання запропонувала ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», укласти з нею кредитний договір на умовах викладених нею в зазначеній заяві та на Умовах надання та обслуговування кредитів банку, в рамках якого просила відкрити їй поточний рахунок (валюта рахунку - гривня), що буде використовуватись виключно в рамках кредитного договору.

Пунктом 4.2 вказаної заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що прийняття Банком її пропозиції про укладення договору про картку будуть дії Банку по відкриттю їй рахунку картки клієнта, здійснені в межах строку для відповіді, зазначеного в п. 6.2. цієї заяви.

Згідно п. 6.2 заяви № 97955250 встановлено, що строком для відповіді на оферту ОСОБА_1 про укладення договору про картку - 18 місяців з дати цієї заяви (а.с.7).

29 жовтня 2012 року ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», прийняв пропозицію, викладену в заяві № 97955250, та здійснив відкриття рахунку, внаслідок чого відбувся факт укладення договору про картку № НОМЕР_1 .

З розрахунку заборгованості по договору № 101101368 убачається, що ОСОБА_1 станом на 18.12.2016 року має заборгованість за договором про надання та використання платіжної картки у розмірі 23 323,19 грн. (а.с. 71-75).

Як на підставу позовних вимог, ПАТ «Банк Форвард» посилався на те, що зобов`язання за договором № 101101368 про надання та використання платіжної картки відповідачка належним чином не виконує, тому наявні підстави для стягнення з неї на користь позивача заборгованості за договором з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України. Тому ПАТ «Банк Форвард» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 23 560,24 грн., з яких: 23 323,19 грн. заборгованість за договором та 237,05 грн. 3% річних.

За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В ч. 1 ст. 626 ЦК України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положення ст.627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).

За положеннями ч. 1 та 2 ст. 641 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 641 ЦК України).

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Матеріали справи свідчать про те, що заява ОСОБА_1 від 22 червня 2012 року № 97955250 містить: оферту 1 про укладення з нею кредитного договору на умовах, викладених в цій Заяві та Умовах надання та обслуговування кредитів ПАТ «Банк Руский Стандарт»; оферту 2 про укладення з нею договору про надання та використання платіжної картки (далі - договір про картку) на умовах, викладених в цій Заяві, Умовах надання та обслуговування платіжної картки ПАТ «Банк Руский Стандарт» та Тарифах по карткам (а.с. 7).

Банк, отримавши пропозицію відповідачки про укладення договору про надання та використання картки, у межах строку для відповіді, відповідно до вказаних у пропозиції ОСОБА_1 умов, вчинив дії щодо відкриття рахунку на ім`я відповідачки та випуску платіжної картки. ОСОБА_1 була ознайомлена з Тарифами по картах банку та Умовами надання та обслуговування платіжних карток банку, надала письмову згоду на укладення цього договору.

Таким чином 29 жовтня 2012 року між ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», та ОСОБА_1 був укладений договір №101101368 про надання та використання платіжної картки.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про те, що позивач, звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2012 року № 100583782, доказів щодо укладення між сторонами вказаного договору суду не надав, та надав в якості доказів копію заяви відповідача про укладення з банком кредитного договору від 22 червня 2012 року № 97955250, який не є предметом розгляду у цій справі.

Предметом спірних правовідносин є стягнення заборгованості за договором №101101368 про надання та використання платіжної картки, а не про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З матеріалів справи убачається, що протягом терміну дії договору №101101368 ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами та виконувала свої зобов`язання щодо їх повернення. Відповідачка активно користувалася карткою за договором №101101368 (а.с.25-68).

З розрахунку заборгованості по договору № 101101368 убачається, що ОСОБА_1 станом на 18.12.2016 року має заборгованість за основним боргом (наданий кредит) за договором про надання та використання платіжної картки у розмірі 20 389,64 грн. (а.с. 71-75). Інша частина боргу нарахована позивачем за проценти по користуванню кредитом, комісія та інші плати, встановлені Тарифами.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів").

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року N 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року N 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі N 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зазначено, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Умови надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», не містять підпису відповідачки, тому вони не є складовою частиною договору № 101101368 (а.с.10-20).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

ПАТ «Банк Форвард» на адресу ОСОБА_1 були направлені листи з вимогою погасити наявну заборгованість за договором № 101101368, проте станом на 18.12.2016 року зобов`язання відповідачкою не виконані.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Таким чином колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ «Банк Форвард» підлягають частковому задоволенню, в межах умов заяви від 22 червня 2012 року № 97955250, яка особисто подана та підписана ОСОБА_1 (а.с.6-8).

Сума заборгованості відповідачки за основним боргом договору № 101101368 складає 20 389,64 грн. (а.с.75).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Період розрахунку трьох відсотків річних у спірних правовідносинах обчислюється з 27.08.2016 року по 28.12.2016 року (124 дні).

Розмір 3% річних від простроченої суми станом на 28.12.2016 року складає 207,24 грн. (20 389,64 грн. х 3% х 124/366).

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що позов ПАТ «Банк Форвард» підлягає частковому задоволенню. Наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за договором про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 у сумі 20 596,88 грн., з яких: 20 389,64 грн. заборгованість за договором та 207,24 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» підлягають частковому задоволенню, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача судового збору у розмірі 3 956,24 грн.

Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» задовольнити частково.

Заочне рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованість за договором про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 у сумі 20 596,88 грн., з яких: 20 389,64 грн. заборгованість за договором та 207,24 грн. 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» судовий збір у розмірі 3 956,24 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук