Провадження № 2-з/521/375/19
У Х В А Л А

16 листопада 2019 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.

при секретарі Юраш К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОРІОН» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Горлача Миколи Анатолійовича, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Осінцевої Валентини Михайлівни про встановлення факту спільної сумісної власності на майно та визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОРІОН» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Горлача Миколи Анатолійовича, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Осінцевої Валентини Михайлівни про встановлення факту спільної сумісної власності на майно та визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, заявник вказує, що 28 листопада 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та гр. ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 014/0029/74/86315, на підставі якого кредитор надав позичальнику кредит у сумі 247 200,00 доларів США для використання на придбання будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням суду з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 014/0029/74/86315 від 28.11.2007 року в сумі 2 524 475,08 грн.

Заявник вказує, що 31.05.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК» та між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ОРІОН» було укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «ОРІОН» набуло Права вимоги за Кредитним договором № 014/0029/74/86315 від 28 листопад 2007 року.

Як вказує заявник, громадянином ОСОБА_1 до теперішнього часу заборгованість перед ТОВ «ФК «Оріон» не погашена.

Також, заявником зазначено, що під час здійснення примусового виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10.11.2008 ТОВ «ФК «Оріон» їм стало відомо, що у права власності ОСОБА_2 знаходилась квартира АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_3 , на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10.11.2008.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є подружжям, відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 виданого 05.09.1996 відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міської ради народних депутатів, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 207.

Так, на думку представника, право власності на квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 набула на підставі рішення суду ОСОБА_2 під час знаходження в шлюбі з ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вони є спільною сумісною власністю подружжя.

Представник ТОВ «ФК «Оріон» вказує, що ОСОБА_2 передано у право власності ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу та передано ОСОБА_4 , квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору дарування.

Як вважає заявник, при укладені та посвідчені вищевказаних договорів були порушені норми матеріального права, зазначені у позовній заяві та права позивача, у зв`язку з чим до суду подано вищевказану позовну заяву

У зв`язку із зазначеним, позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_2 , яка належить громадянці ОСОБА_3 та квартири АДРЕСА_3 , яка належить громадянину ОСОБА_4 та не застосовувати при внесені судового рішення за даною заявою зустрічне забезпечення.

Суд, розглянувши надану заяву про забезпечення позову, дослідивши надані матеріали справи в обґрунтування зазначеної заяви, приходить до висновку про таке.

Відповідно до ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України, заходів забезпечення позову.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 5 ст. 151 ЦПК України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

До розгляду заяви, заявником сплачено судовий збір за заяву про забезпечення позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Тобто, для обґрунтування забезпечення позову повинна бути підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Проте, доказів на підтвердження вчинення відповідачами дій, спрямованих на відчуження квартир, позивачем до суду не надано.

Між тим, суд зазначає, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Також, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з приводу встановлення факту спільної сумісної власності на майно та визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування.

Разом з тим, наявність самого по собі позову не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно.

Крім того, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та без надання доказів на підтвердження зазначених обставин, також не свідчить про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові, від 17 жовтня 2018 року, по справі № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

З урахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Таким чином, оскільки, позивач належним чином не обґрунтував доцільність забезпечення позову визначеними у заяві способами, а тому, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 151-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача про накледання арешту на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_2 , яка належить громадянці ОСОБА_3 та квартири АДРЕСА_3 , яка належить громадянину ОСОБА_4 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 353-354 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук