Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 484/3915/15-ц

провадження № 61-11094св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, фізична особа-підприємець ОСОБА_3,

третя особа - Відділ з обслуговування Миколаївської області Центру безпеки дорожнього руху та автомобільних систем при Міністерстві внутрішніх справ України,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 червня 2016 року у складі судді Літвіненко Т. Я. та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 28 липня 2016 року у складі суддів: Лівінського І. В., Данилової О. О., Шаманської Н. О.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними.

Зазначав, що йому належав автомобіль Toyota Land Cruiser200, 2012 року випуску. У квітні 2015 року він вирішив його продати, для чого зняв цей автомобіль з обліку та передав разом з документами своєму знайомому ОСОБА_4 У вересні 2015 року він дізнався, що зазначений автомобіль зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунку, виданої ФОП ОСОБА_3, та договору комісії вказаного автомобіля, укладеного останнім від його імені 07 квітня 2015 року.

Посилаючись на те, що вказаний договір комісії він не підписував, уточнивши свої вимоги, позивач просив суд визнати недійсними: договір комісії та договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 07 квітня 2015 року на підставі зазначеної довідки-рахунку.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 червня 2016 року позов задоволено частково. Визнано спірний договір комісії недійсним. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що висновком судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис у договорі комісії від імені комітента ОСОБА_1 підписано не ним, а тому вказаний договір є недійсним. У частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 07 квітня 2015 року, необхідно відмовити, оскільки не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля є неналежним.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу та ухвалено у цій частині нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовлено з інших підстав.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог сторони не оскаржували, апеляційний суд справу в цій частині не переглядав.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця, та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу. При цьому продавцем в даному випадку може вважатись саме позивач, який був власником спірного автомобіля. Предметом договору комісії є надання посередницьких послуг в сфері торгового обороту, що передбачає вчинення одного або кількох правочинів, за винятком правочинів, які мають особистий характер. Тобто, предметом договору комісії виступає діяльність комісіонера, а саме послуга, яка ним надається, а не сам правочин як результат діяльності комісіонера. Отже, способом захисту порушення права в даній справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 Між тим, позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Однак, доказів того, що 07 квітня 2015 року між ФОП ОСОБА_3 як власником автомобіля та ОСОБА_2 укладався окремий договір-купівлі продажу, позивачем не надано. За таких обставин, вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу автомобіля між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який фактично не укладався, задоволенню не підлягають.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивач просив визнати недійсним договір комісії від 07 квітня 2015 року, а експерт досліджував питання щодо належності підпису ОСОБА_1 у договорі комісії від 07 квітня 2014 року, суд визнав недійсним договір комісії від 07 квітня 2014 року, тобто розглянув інші позовні вимоги. Крім того, суд першої інстанції не вказав норму права, на підставі якої визнав договір комісії недійсним. Апеляційний суд у судовому рішенні зазначив, що способом захисту порушеного права в даній справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 Разом з тим, суд не навів доказів існування такого договору, укладеного безпосередньо між ним та ОСОБА_1 Крім того, не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову.

28 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 07 квітня 2015 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір комісії серії ААЕ № 090292, який датовано 2014 роком. Цей договір підписав також ОСОБА_2 Того ж дня ФОП ОСОБА_3 видав ОСОБА_2 довідку-рахунок за тією ж серією та номером, що й договір комісії.

За договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента (стаття 1011 ЦК України).

Відповідно до частин першої - п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Суд першої інстанції визнав договір комісії між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 недійсним у зв'язку з тим, що оспорюваний правочин не підписувався комітентом ОСОБА_1, тобто не відповідав його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

В цій частині апеляційний суд справу не переглядав, а тому в силу статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не перевіряє вирішення справи в цій частині за доводами касаційної скарги ОСОБА_2

Щодо оспорення договору купівлі-продажу автомобіля, необхідно зазначити таке.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

За змістом пункту 8 наведеного Порядку (в редакції, чинній станом на 07 квітня 2015 року) державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Таким чином, довідка-рахунок підтверджує обставини укладення договору купівлі-продажу автомобіля.

Договір купівлі-продажу належного позивачу автомобіля вчинявся в інтересах ОСОБА_1 як продавця комісіонером - ФОП ОСОБА_3

Предметом договору комісії виступає діяльність комісіонера, тобто послуга, що ним надається, а не сам правочин як результат діяльності комісіонера.

Таким чином, договір комісії є правочином щодо надання послуг, а не договором відчуження майна, тому правовідносини щодо витребування майна на підставі статті 388 ЦК України без оспорювання договору купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не виникли. Порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу. Доводи касаційної скарги в цій частині зводяться до помилкового тлумачення норм матеріального права.

Згідно змісту статті 1011 ЦК України комісіонер діє в чужих інтересах, але від власного імені, тобто є самостійною стороною у правочині.

За таких обставин, враховуючи те, що воля власника автомобіля ОСОБА_1 не була спрямована на укладення із ФОП ОСОБА_3 договору комісії, вчинений комісіонером договір купівлі-продажу автомобіля від власного імені в інтересах комітента є недійсним з підстав дефекту волі продавця на підставі частини третьої статті 203, статті 215 ЦК України.

Не можна погодитися із висновком апеляційного суду про те, що позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки заявлена ним вимога по суті пов'язана із оспоренням дій ФОП ОСОБА_3 щодо відчуження належного позивачу автомобіля без його згоди та розпорядження на вчинення таких дій.

З урахуванням викладеного, судові рішення підлягають скасуванню у частині вирішення позову про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним із ухваленням нового рішення у цій частині про задоволення позову за статтею 412 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 28 липня 2016 року скасувати у частині вирішення позову про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, позов у цій частині задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля від 07 квітня 2015 року, укладений між комісіонером фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_2.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик