Провадження № 2/161/3728/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Новаковської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з даною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно. 15.03.2013 року належну спадкодавцю 3/8 частки житлового будинку та земельну ділянку площею 0, 0109 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 , загальною площею 75, 5 кв.м. успадкувала внучка позивача ОСОБА_2 Право власності на іншу частку (3/8) оформлене за померлою ОСОБА_5 , 1/4 частки належить на праві власності ОСОБА_3 . Житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 75, 5 кв.м. належав в рівних долях на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 його частку успадкували в рівних долях дружина ОСОБА_7 та дочка ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 , якій належало 3/4 частки в будинку, померла. Половину належної спадкодавцю частки майна успадкував ОСОБА_4 , який оформив своє право власності, іншу половину дочка від першого шлюбу ОСОБА_8 , яка не оформила належно спадкові права, а тому право власності на вказану частку зареєстроване на померлу ОСОБА_9 . Позивачу відомо, що на даний час ОСОБА_8 померла, про її спадкоємців даних немає.

Позивач, посилаючись на те, що вона постійно доглядає за будинком, господарськими спорудами і прибудинковою територією, так як би це робив власник, здійснює поточний ремонт будинку, здійснила його утеплення, сплачує комунальні послуги, разом з своєю онукою ОСОБА_2 користується 3/8 частиною житлового будинку, відкрито на протязі 23 років з 1996 року, про те, що її чоловік володів лише 3/8 часткою будинку, а інші 3/8 зареєстровані ще за померлою ОСОБА_9 , вона дізналась восени 2018 року, вважає, що у неї виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю.

Враховуючи зазначене, просить визнати за нею право власності на 3/8 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку набувальної давності.

Представник позивача в письмовій заяві просить розгляд справи провести у відсутності сторони позивача, позов підтримує повністю із наведених в заяві підстав.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на адресу суду подали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов визнають.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 (а.с.25).

Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина на належне йому майно.

15.03.2013 року належну спадкодавцю 3/8 частки житлового будинку та земельну ділянку площею 0, 0109 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 , загальною площею 75, 5 кв.м. успадкувала ОСОБА_2 . Дані обставини підтверджуються витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копіями свідоцтв про право власності на спадщину за заповітом, витягами про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.13-18)

Право власності на іншу частку (3/8) оформлене за померлою ОСОБА_5 .

Право власності на ј частку оформлене за ОСОБА_3 .

Житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 75, 5 кв.м. належав в рівних долях на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 його частку успадкували в рівних долях дружина ОСОБА_7 та дочка ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 , якій належало 3/4 частки в будинку, померла.

1/2 від належної спадкодавцю ( ОСОБА_7 ) частки її майна успадкував ОСОБА_4 , який оформив своє право власності.

Іншу частину успадкувала дочка від першого шлюбу ОСОБА_8 , яка не оформила належно спадкові права, а тому право власності на вказану частку зареєстроване на померлу ОСОБА_9 .

Позивач, посилаючись на те, що на протязі 23 років користується будинком, господарськими спорудами і прибудинковою територією, так як би це робив власник, відкрито, добросовісно, здійснює поточний ремонт будинку, здійснила його утеплення, сплачує комунальні послуги, про те, що її чоловік володів лише 3/8 часткою будинку, а інші 3/8 зареєстровані ще за померлою ОСОБА_9 , вона дізналась восени 2018 року, вважає, що у неї виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Судом встановлено, що спірна частина будинку (3/8) належить ОСОБА_7 , що виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Разом з тим, позивач, в момент заволодіння спірним майном була обізнана відносно того, що спадкоємцем даного майна є ОСОБА_8 , яка могла претендувати на належну їй спадщину. Відтак, смерть ОСОБА_7 та не узаконення спадкових прав ОСОБА_8 , не давали позивачу підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним . Отже, відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Крім того, слід врахувати, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а положення ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року.

Позивач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння спірним нерухомим майном, а відповідно й наявності у нього добросовісності такого володіння, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття на нього права власності відповідно до вимог статті 344 ЦК України.

Водночас, пунктом 5 частини першої статті 555 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 ) встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Беручи до уваги вищезазначене, враховуючи характер спірних правовідносин та встановивши фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.328,344 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 77, 78, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 3/8 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку набувальної давності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.12.2019 року.

Суддя Черняк В.В.