КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2435/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_16, на рішення Дніпровського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Гончарука В.П. 05 грудня 2017 року,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Сьома Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування,-

встановив:

В серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи та просив ухвалити рішення, яким:

1. Встановити факт проживання ОСОБА_3 із ОСОБА_6 (спадкодавцем) на час відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

2. Визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , видане Сьомою Київською державною нотаріальною конторою 29 вересня 2005 року та зареєстроване в реєстрі за №2у-2689.

3. Визнати за ОСОБА_3 , як спадкоємця ОСОБА_6 , право власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

4. Визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , видане Сьомою Київською державною нотаріальною конторою 29 вересня 2005 року та зареєстроване в реєстрі за №2у-2691.

5. Визнати за ОСОБА_3 , як спадкоємця ОСОБА_6 , право власності в порядку спадкування на 1/2 частину земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

6. Визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_2 , видане Сьомою Київською державною нотаріальною конторою 23 лютого 2006 року та зареєстроване в реєстрі за №2у-279.

7. Визнати за ОСОБА_3 , як спадкоємця ОСОБА_6 , право власності в порядку опікування на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 .

Вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_6 . За час життя батьку належало зазначене вище майно.

ОСОБА_7 є його рідною сестрою.

15 липня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину на належну йому частку, проте нотаріусом у цьому відмовлено з підстав відсутності відомостей, які б підтверджували фактичне прийняття спадщини, та з тих підстав, що на спадкове майно вже видані свідоцтва про право на спадщину його сестрі.

ОСОБА_3 зазначає, що з 2000 року фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 , але зареєстрований був за цією адресою до 2001 року. Батько по день смерті також проживав та був зареєстрований за цією адресою. Похованням батька займався він.

Посилаючись на викладені обставини звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2017 року позовні вимоги задоволені частково, вирішено:

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , посвідчене Сьомою Київською державною нотаріальною конторою 29 вересня 2005 року та зареєстроване в реєстрі №2у-2689.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що її брат тимчасово до 20 червня 2000 року, був зареєстрований у вказаній квартирі, але на момент смерті батька не був зареєстрованим. Під час подання заяви про прийняття спадщини вона повідомила нотаріуса про те, що спадкоємцем також є її брат, останній знав про відкриття спадщини, проте із заявою про її прийняття не звертався.

Посилається на розбіжність даних довідок ЖБК "Комунар", одна з яких була видана під час оформлення спадщини нею, а інша як доказ до позову, щодо обставин проживання позивача у квартирі на момент смерті батька.

Посилається на те, що про розгляд справи не була обізнана, проте судом допитано свідків. Повторно суд допитав лише свідка ОСОБА_9 , який не зміг пояснити розбіжність у довідках, а також його покази є сумнівними, оскільки за час життя спадкодавця в квартирі також проживала його дружина, яка хворіла та не виходила з дому (померла у 2004 році), проте свідок зазначив, що не пам`ятає про це.

Покази свідків дружини позивача, його дочки, якій у 2000 році було 10 років, друга Рафальського вважає такими, що не можуть містити інформацію про предмет доказування, оскільки вони не були учасниками подій, про які надавали свідчення. Окрім того, ОСОБА_10 , який стверджував, що в 2001-2005 роках навідувався у гості до цієї квартири, але не бачив там дружини спадкодавця.

Свідчення своєї матері вважає такими, що надані задля забезпечення власних інтересів, оскільки ОСОБА_3 власне житло, яке раніше дісталось йому від батька, продав і мати побоювалась, що він матиме претензії до її житла.

При цьому зазначає, що свідки, запрошені з її сторони, це люди похилого віку, володіють беззаперечними даними, що мають значення для справи. Ці свідки повідомили, що в квартирі із спадкодавцем проживала дружина позивача. При цьому спірна квартира є однокімнатною.

Вказує, що подала заяву про застосування позовної давності і обставини справи свідчать, що позивач знав про свої права на спадщину, проте без поважних причин не реалізував їх.

Твердження позивача про те, що похованням батька займався він, спростовані під час розгляду справи, зокрема і ним самим. Вказує, що похованням батька займалась ОСОБА_11 разом з рідними дружини батька, вона отримала Свідоцтво про смерть, позивач долучив до позову повторне Свідоцтво про смерть.

Посилається на те, що існують підстави уважати про упередженість суду, оскільки позивача представляли особи, які працювали в Адвокатському об`єднанні "Правова група "Домініон", засновником та керуючим партнером якого є ОСОБА_12 , а головуючим-суддею у справі Гончарук В.П. Одночасно вказує на відсутність на теперішній час інформації щодо зв`язку між цими особами.

Посилається на те, що судом прийнято до провадження справу, яка не містила відомостей про грошову оцінку земельної ділянки, тобто не зазначено ціни позову.

Вказує, що повідомлялась за неналежною адресою, постійно проживає у Польщі. Про адресу її проживання суду мало бути відомо з матеріалів спадкової справи, яку судом отримано 03 листопада 2015 року.

Посилається на неправильне застосування пункту 2 статті 1268 ЦК України.

Вказує, що суд помилково зазначає, що позивач особисто подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину. В його інтересах діяла інша особа.

Вважає необґрунтованими висновок суду, що на час подання ОСОБА_11 заяви про прийняття спадщини не встановлювалися інші спадкоємці. Так, при зверненні із цією заявою нею повідомлено про свого брата.

В судовому засіданні представник скаржника доводи апеляційної скарги підтримала.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Представник третьої особи Сьомої Київської державної нотаріальної контори направив заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що підтверджено даними Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_13 є дітьми ОСОБА_6 .

За час життя ОСОБА_6 належало нерухоме майно, яке є предметом позовних вимог, що підтверджується даними Свідоцтва про право власності на квартиру (квартира однокімнатна), Свідоцтва про право власності на житловий будинок, Державного акту на право приватної власності на землю.

На випадок смерті ОСОБА_6 заповіту не складав.

Згідно даних спадкової справи, 07 квітня 2005 року із заявою про прийняття спадщини до Сьомої державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_11 . У заяві вказала, що крім неї спадкоємцем також є ОСОБА_3

Сьомою державною нотаріальною конторою 29 вересня 2005 року ОСОБА_11 після смерті батька видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №2у-279, на житловий будинок; Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №2у-2691, на земельну ділянку; Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №2у-2689, на квартиру.

15 липня 2015 року ОСОБА_14 , яка діяла на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3 , а не особисто ним, як вказав у рішенні суд першої інстанції, подано до Сьомої Київської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька.

Роз`ясненням від 21 липня 2015 року нотаріальна контора повідомила, що у зв`язку із відсутністю даних про фактичне прийняття спадщини відсутні підстави для видачі свідоцтв. Одночасно повідомлено, що свідоцтва про право на спадщину видані спадкоємцю, який своєчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично прийняв спадщину, оскільки з 1999 року проживав разом з своїм батьком за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджено дослідженими доказами та показами свідків.

Відмовляючи в частині вимог, що стосуються житлового будинку та земельної ділянки, суд виходив з того, що це нерухоме майно на час розгляду справи відчужене. Рішення суду в цій частині учасниками справи не оскаржується, відтак суд апеляційної інстанції, виходячи із наданих йому повноважень, не перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду у вказаній частині.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із статтею 1268 ЦК України установлено:

1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

4. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Окрім того, пунктом 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено , якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно із пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом від 03 березня 2004 № 20/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, яка була чинна на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Пунктом 210 цієї ж Інструкції визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Відповідно до пунктів 3.21,3.22 Глави 10 "Видача свідоцтв про право на спадщину" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за №282/20595 визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Пунктом 4.10 Порядку установлено, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Згідно даних довідки ЖБК "Комунар" від квітня 2005 року №18, що була долучена до спадкової справи, - за адресою: АДРЕСА_3 був зареєстрований ОСОБА_6 з 05 вересня 1974 року по день виписки (22 березня 2005 року). Також вказано, що тимчасово зареєстрований ОСОБА_3 , але періоду не вказано. Довідка видана за підписом голови ОСОБА_9 та паспортиста ОСОБА_15 .

Згідно даних довідки Форми №3 ЖБК "Комунар" від вересня 2005 року №37, що була долучена до спадкової справи, міститься запис про тимчасову реєстрацію ОСОБА_3 до 20 червня 2001 року.

Згідно даних довідки ЖБК "Комунар" від 17 червня 2015 року №33, що була долучена до позовної заяви, - ОСОБА_6 з 05 вересня 1974 року по день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_3 . Довідка видана за підписом начальника ОСОБА_9, паспортиста ОСОБА_17, бухгалтера ОСОБА_18.

Згідно даних довідки ЖБК "Комунар" від 17 червня 2015 року №34, що була долучена до позовної заяви, - ОСОБА_3 з 20 червня 2000 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Довідка видана за підписом начальника ОСОБА_9, паспортиста ОСОБА_17, бухгалтера ОСОБА_18.

Згідно даних довідки №31/26-433Аз від 13.07.2016 року Регіонального сервісного центру в м.Києві МВС України убачається, що згідно даних автоматизованої інформаційної системи МВС ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , належав транспортний засіб в період з 2000 по 2004 рік.

Окрім того, за даними ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві від 15 червня 2016 року, убачається, що ОСОБА_3 за цією ж адресою з 06 березня 2002 року зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Згідно відомостей, наданих начальником відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 24 квітня 2019 року убачається, що за даними Реєстру територіальної громади міста Києві за адресою АДРЕСА_3 зареєстрований ОСОБА_3 з 20 червня 2000 року по теперішній час.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено та не спростовано доводами апеляційної скаргу ту обставину, що позивач був зареєстрований за вказаною адресою та проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, доказів, які б спростовували такі обставини, відповідачем не надано.

Доводи скарги про те, що скаржник не був належним чином повідомлений про розгляд справи, відхиляються колегією суддів, оскільки за змістом статті 376 ЦПК України таке є підставою для скасування рішення лише у тому разі, якщо рішення у справі ухвалено за відсутності факту обізнаності учасника справи про перебування в провадженні суду цієї справи або не повідомлення його належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим). З матеріалів справ убачається, що відповідач була обізнана про перебування в провадженні суду цієї справи, реалізувала свої процесуальні права через представника, в тому числі і шляхом подачі відповідних клопотань, при цьому в останньому судовому засіданні був присутнім її представник, виступав у судових дебатах, проте на проголошення рішення не з`явився.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом надана невірна оцінка показам свідків, відхиляються колегією суддів, оскільки рішення суду не містить таких даних, проте зазначене не вплинуло правильність ухваленого у справі рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу ( стаття 256 ЦК України).

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

З матеріалів справи убачається, що 15 липня 2015 року ОСОБА_14 , яка діяла на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3 , подано до Сьомої Київської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька та 21 липня 2015 року отримано відповідь, де повідомлено про видачу свідоцтва про право на спадщину іншому спадкоємцю.

Роз`ясненням від 21 липня 2015 року нотаріальна контора повідомила, що у зв`язку із відсутністю даних про фактичне прийняття спадщини, відсутні підстави для видачі свідоцтв. Одночасно повідомлено, що свідоцтва про право на спадщину видані спадкоємцю, який своєчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини.

Отже, ураховуючи, що позивач є особою, який фактично прийняв спадщину, видача свідоцтва про право на спадщину такому спадкоємцю строком не обмежена, з позовом про захист порушеного права позивач звернувся в серпні 2015 року, відтак відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності.

Доводи скаржника про те, що похованням батька займався не позивач, а відповідач ОСОБА_11 разом з рідними дружини батька, вона отримала Свідоцтво про смерть, а позивач долучив до позову повторне Свідоцтво про смерть, відхиляються колегією суддів, оскільки ця обставина сама по собі не має доказового навантаження у цій справі з огляду на предмет та підставу позову.

Посилання скаржника на обставини упередженості суду ґрунтуються виключно на припущеннях, відтак відхиляються колегією суддів.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом прийнято до провадження справу, яка не містила відомостей про грошову оцінку земельної ділянки, тобто не зазначено ціни позову, не є тим порушенням норм процесуального права, з яким законодавством пов`язує підстави для скасування рішення суду.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2017 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 липня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова