Справа № 466/6165/18 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/2445/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м.Львів

Справа № 466/6165/18

Провадження № 22-ц/811/2445/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргуОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 27 вересня 2018 року (суддя Єзерський Р.Б.)

у справі

за заявою ОСОБА_2, з участю заінтересованої особи: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Якимів Н.Б., про встановлення факту спільного проживання, -

встановив:

31 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулася із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім»єю із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, як чоловіка та дружини за адресою: АДРЕСА_1 з 9 листопада 2001 року до ІНФОРМАЦІЯ_4. В обґрунтування заяви посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її чоловік ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 9 серпня 2017 року.11 серпня 2017 року вона подала заяву про прийняття спадщини після його смерті до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального кругу. Зазначає, що листом №1446/02-14 нотаріус повідомив її про неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки згідно з Державним реєстром актів цивільного стану громадян було встановлено, що шлюб між нею та ОСОБА_5 розірвано згідно актового запису про розірвання шлюбу №374 від 8 листопада 2001 року та рекомендовано звернутися до суду за захистом свого права. Заявник зазначає, що 27 листопада 1993 року між нею та ОСОБА_5 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 27 листопада 1993 року. Від шлюбу у них народилося двоє дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. За час спільних стосунків подружжя проживало разом за адресою: АДРЕСА_2, було повноцінною сім»єю, вели спільне господарство та побут. Згідно акту №113 від 13 червня 2018 року УК «Нове місто» за адресою: АДРЕСА_2 не зареєстровані, але фактично проживали разом з 1982 року як чоловік та дружина включно до смерті ОСОБА_5 Окрім цього, вона отримала свідоцтво про смерть ОСОБА_5, а також отримала допомогу на його поховання як дружина померлого. Просить задовольнити заяву.

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні заяви.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, та таким що порушує її законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права.Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її заяви.Вказує, що з 1982 року проживала з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 як чоловік та дружина включно до смерті ОСОБА_5 Зазначає, що вона отримала свідоцтво про смерть ОСОБА_5, а також отримала допомогу на поховання як дружина померлого.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 9 серпня 2017 року (а. с. 13).

11 серпня 2017 року заявник подала заяву про прийняття спадщини після його смерті до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального кругу Якимів Н.Б.

Листом №1446/02-14 нотаріусом повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину заявнику є неможливим, оскільки згідно з Державним реєстром актів цивільного стану громадян було встановлено, що шлюб між нею та ОСОБА_5 розірвано, про що свідчить актовий запис про розірвання шлюбу №374 від 8 листопада 2001 року. Заявник цю обставину не заперечує.

Заявник зазначає, що 27 листопада 1993 року між нею та ОСОБА_5 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 27 листопада 1993 року. Від шлюбу у них народилося двоє дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вони разом прожили за адресою: АДРЕСА_2, були однією сім»єю, вели спільне господарство та побут.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Виходячи з наведених норм, кожна людина має право на сімейне життя, при цьому, укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов'язковою умовою для створення їхньої сім'ї. Сім'я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя, але між особами, які проживають однією сім'єю без шлюбу виникають певні сімейні права та сімейні обов'язки, які в деяких випадках прирівнюються до прав та обов'язків подружжя.

У взаємовідносинах заявника із померлим, належить дослідити характерні риси, притаманні подружжю, а саме їх взаємні права та обов'язки, обов'язки батьків і дітей, побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, їх спільного проживання та пов'язання їх спільним побутом.

Встановлення факту проживання однією сім'єю заявнику необхідно для врегулювання питання щодо права на спадщину після смерті ОСОБА_5

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

На підтвердження того, що ОСОБА_2 проживала разом із померлим однією сім'єю вона надала свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 27 листопада 1993 року та копію листа КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», в якому зазначено, що за адресою: АДРЕСА_2 зафіксовано два виїзди екстреної медичної допомоги для надання невідкладної медичної допомоги ОСОБА_5

Із рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 квітня 1995 року вбачається, що ОСОБА_5 звертався до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27 листопада 1993 року Шевченківським ЗАГС м. Львова (актовий запис № 477). В обґрунтування своїх вимог зазначав, що з дружиною постійно виникали сварки, які привели до розпаду сім»ї. Вони розривали шлюб у попередні роки, реєстрували його повторно, проте з грудня 1993 року знову не проживали разом, не вели спільного господарства, не підтримували подружніх відносин та шлюб існував формально. У жовтні 1994 року він звертався до суду з аналогічним позовом, проте відмовитися від позову. Просив розірвати шлюб, оскільки примирення не відбулося. Відповідач ОСОБА_2 проти позову не заперечувала.

Таким чином, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 квітня 1995 року встановлено, що з грудня 1993 року сторони проживали окремо, не вели спільного господарства, не підтримували подружніх відносин тому їхній формальний шлюб було розірвано.

На підставі встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що заявником не доведено факт спільного проживання разом з померлим як чоловіка та дружини. Ці обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, які б беззаперечно мали свідчити про їх спільне проживання, ведення господарства, спільний побут та наявність взаємних прав та обов'язків, що є характеризуючими ознаками сім'ї.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 вересня 2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 29 січня 2019 року.

Головуючий

Судді