Справа № 710/943/18
Провадження № 2/710/41/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2019 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі

головуючого - судді Побережної Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Бараненко А.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи, шо не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Шпола цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: центр надання адміністративних послуг Шполянської міської ради ОТГ, про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації та виселення,

ВСТАНОВИВ:

24.07.2018 до Шполянського районного суду Черкаської області поштою надійшов даний позов, в якому позивач просить зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні будинком № 68 по вулиці М. Старицького в м. Шпола та знятись з реєстраційного обліку в ЦНАП Шполянської міської ради ОТГ, виселити ОСОБА_2 з будинку за адресою: вул. М. Старицького, 68, м. Шпола, Черкаської області.

Позивач мотивував свій позов тим, що він, ОСОБА_4, з 29.08.1998 проживав у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 в будинку, що знаходиться в м. Шпола по вулиці М. Старицького 68. 26.03.2018 рішенням Шполянського районного суду шлюб було розірвано. Даний будинок належить позивачу на праві приватної власності згідно договору дарування від 30.07.1994, що посвідчений в Шполянській державній нотаріальній конторі. На пропозиції позивач звільнити його житло відповідач відповідає сварками. Відповідач по сьогоднішній день проживає та зареєстрований в будинку, що належить позивачу на праві власності. Відповідач в усній формі відмовляється звільняти будинок та зніматись з реєстраційного обліку хоча має свій власний будинок, що підтверджується інформаційною довідкою з ДРРП, у зв'язку з чим позивач змушений захищати свої права власника в судовому порядку.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про створення відповідачем будь-яких перешкод у здійсненні його права власності на житловий будинок, які б могли бути правою підставою для прийняття судом рішення щодо його виселення. Відповідач вселився і зареєструвався в житловому будинку відповідача 17.11.1999, оскільки на той час сторони перебували у шлюбі, що підтверджується обставинами встановленими Рішенням Шполянського районного суду від 26.03.2018 у справі № 710/1049/17, зокрема факт реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 29.08.1998. Також зазначеним рішенням Шполянського районного суду підтверджується, що шлюб розірвано 26.03.2018. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Отже, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів про те, що відповідач систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначення відсутні будь-які підстави для виселення відповідача. Разом з тим відповідач звертає увагу суду на те, що навпаки починаючи із початку 2017 року після того, як позивач залишив належний йому будинок та переїхав проживати до іншої жінки з якою у нього виникли почуття кохання, що до речі і стало причиною розірвання шлюбу між сторонами, - тягар по утриманню належного йому будинку і присадибної ділянки повністю ліг на плечі відповідача. Так весь цей час виключно відповідач проводив поточні ремонти, які включали в себе фарбування приміщень в будинку та надвірних будівлях і спорудах, а також прибирання земельної ділянки від бур'янів та винятково відповідач весь цей час оплачував рахунки за житлово-комунальні послуги в будинку, особовий рахунок на надання яких відкритий на позивача, що підтверджується рахунками виданими ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» та Шполянського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго», а також дублікатами чеків про оплату послуг за газ та електроенергію, частина з яких була оплачена на ім'я позивача, однак з належного відповідачеві карткового рахунку. Всупереч твердженням позивача про відсутність жодних правових підстав проживання відповідача в належному йому будинку, відповідач вказує на той факт, що згідно вимог ЦК України в зв'язку з офіційною реєстрацією місця проживання відповідача та і самим фактом постійного проживання в будинку відповідач має право сервітуту на житловий будинок, який полягає у праві постійного проживання (користування) цим нерухомим майном.

Ухвалою судді Шполянського районного суду від 27.07.2018 позовну заяву було залишено без руху та надано десятиденний термін позивачу на усунення недоліків, а саме: зобовязано позивача доплатити та надати підтвердження сплати судового збору в розмірі 704,80 грн., за ще одну позовну вимогу немайнового характеру. Позивач усунув недоліки у відведений термін і ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 15.08.2018 було відкрите провадження по справі.

Ухвалою Шполянського районного суду від 21.12.2018 було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано зі Шполянського відділення поліції Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області копії матеріалів перевірки заяв ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в період 2017-2018 роки.

Ухвалою Шполянського районного суду від 10.01.2019 було закрито підготовче засідання в даній справі та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання представник позивача з'явився, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та надав пояснення аналогічні до тексту позову.

Відповідач у суд зявився, проти задоволення позову заперечував з мотивів наведених у відзиві.

Представник третьої особи без самостійних вимог в суд зявився, проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що в позивача майно, яке за ним рахується по вул. Забережна в м. Шполі є непридатним до проживання, крім того відповідачем не доведено що позивач чинить йому перешкоди в користуванні майном.

Суд, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. М. Старицького, 68, м. Шпола, Черкаської області, що підтверджується договором дарування від 30.07.1994, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідченим державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі за № 1412 (а.с. 9).

Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №6634 від 23.07.2018, за адресою вул. М. Старицького, 68, м. Шпола, Черкаської області до складу сімї/зареєстрованих входять: власник ОСОБА_4, заявник ОСОБА_2 та син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Згідно з даними дублікатами чеків про оплату послуг за електроенергію в період з жовтня 2017 року по серпень 2018 року рахунки за споживання електроенергії за адресою: вул. М. Старицького, 68, м. Шпола, Черкаської області сплачувала ОСОБА_2

Згідно з даними дублікатами чеків про оплату послуг за використання газу в період з червня 2018 по серпень 2018 за адресою: вул. М. Старицького, 68, м. Шпола, Черкаської області - рахунки сплачував ОСОБА_4

Відповідно до довідки, виданої ОСОБА_2, вона проживає з 1998 за адресою: вул. М. Старицького, 68, м. Шпола, Черкаської області. ОСОБА_2 жодного разу не змінювала місце проживання і на даний час проживає за вказаною адресою з малолітнім сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 61 ).

Згідно з відомостями матеріалів перевірок за заявою ОСОБА_4, відповідно до висновку інспектора СРПП №2 Шполянського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області Кучера 10.01.2018 в Шполянське ВП надійшло повідомлення ОСОБА_4 про те, що його колишня дружина пошкодила авто. В ході виїзду СРПП на місце події та розгляду матеріалів було встановлено, що в м. Шпола по вул. Старицького, 68 дружина ОСОБА_4 пошкодила його авто, про що він повідомив в поліцію. Проте після приїзду працівників поліції заявник пояснив, що вона зробила це ненавмисно, тож 10.01.2018 ОСОБА_4 звернувся з заявою до Шполянського ВП з проханням припинити розгляд його попереднього повідомлення у зв'язку з тим, що претензій по даному факту він ні до кого не має. На підставі вищевикладеного було припинено розгляд матеріалів за фактом звернення ОСОБА_4

Згідно з відомостями матеріалів перевірок за заявою ОСОБА_2, відповідно до висновку начальника СРПП №2 Шполянського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 31.07.2018 в Шполянське ВП ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення від ОСОБА_2, що виник конфлікт з її колишнім чоловіком ОСОБА_4 В ході розгляду матеріалів було встановлено, що 06.07.2018 о 12.20 год. до ОСОБА_2 прийшов її колишній чоловік ОСОБА_4, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, який нібито вчинив сварку, під час якої вдарив свого сина. Як пояснив ОСОБА_4, він тоді приходив, щоб провідати свого сина, та нікого не бив, ніяких сварок не вчиняв. Також ОСОБА_4 пояснив, що з дружиною вони розлучені з квітня 2018 року, а не проживають з жовтня 2017 року, та протягом тривалого часу між ними неприязні стосунки. На підставі вищевикладеного було припинено розгляд матеріалів за фактом звернення ОСОБА_2

Згідно з відомостями матеріалів перевірок за заявою ОСОБА_2, відповідно до висновку майора поліції Шполянського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_11 06.07.2018 до Шполянського ВП ГУНП надійшла заява від ОСОБА_2 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_4 вигонить її з дитиною зі свого будинку та вдарив сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1. В ході розгляду матеріалів було встановлено, що 06.07.2018 близько 12.00 години ОСОБА_4 приїхав навідатись до свого домоволодіння в м. Шпола, по вулиці Старицького, 68, в якому проживають його син ОСОБА_12 та колишня дружина ОСОБА_2. Дома був тільки син ОСОБА_12, з яким він поспілкувався, після чого поїхав від даного домоволодіння. Факт нанесення тілесних ушкоджень синові ОСОБА_4 заперечив, пояснивши, що колишня дружина таким чином провокує його, щоб не приходив до свого будинку. Свідків даної події немає, так як дома на той час більше нікого не було. До ВШД ОСОБА_2 з приводу отримання тілесних ушкоджень сином ОСОБА_12 не зверталась, та до судово-медичного експерта також, тому довести, чи були заподіяні тілесні ушкодження ОСОБА_8 неможливо. В даній ситуації вбачаються цивільно - правові відносини. На підставі вищевикладеного було припинено розгляд матеріалів за фактом звернення ОСОБА_2

Суд не бере до уваги, надану позивачем інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, номер інформаційної довідки 131786180, від 23.07.2018 щодо прав власності відповідача на нерухоме майно, оскільки розцінює її як недостовірний доказ. Судом встановлено, що інформація, надана позивачем, була отримана способом введення даних, яких ідентифікують відповідача з наступним пошуком інформації про права власності, інших речових прав, іпотек, обтяжень відповідача за частковим співпадінням з параметрами запиту. А, тому, дані отримані у такий спосіб є тільки ймовірними. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, суд визнає цей доказ недостовірним.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло

Статтею 9 ЖК Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 157 ЖК УРСР передбачено, що членів сім'ї власника будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

В частині 4 ст. 156 ЖК УРСР зазначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (частина 2 ст.64 ЖК УРСР).

Так, судом встановлено, що відповідач є колишньою дружиною позивача, яка проживає в спірному будинку разом зі спільним неповнолітнім сином позивача та відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Позивачем, у якого житловий будинок перебуває у власності, не надано до суду ніяких доказів на підтвердження того, що відповідач систематично руйнує чи псує жиле приміщення або використовує його не за призначенням. Отже, позивач не надав суду будь-яких доказів необхідності виселення відповідача зі спірного житлового приміщення та співмірності такого заходу із переслідуваною законною метою.

Представником в судовому засіданні наголошено про те, що виселенню підлягає лише колишня дружина, а не їх спільний неповнолітній син. Однак, оскільки судом було встановлено, що в спірному домоволодінні проживає неповнолітній син позивача та відповідача, суд вважає за необхідне розяснити сторонам, що згідно з ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Так як, на даний час місцем проживання відповідача є спірний житловий будинок, виселення відповідача з будинку по суті є виселенням зі спірного будинку і малолітнього сина позивача та відповідача.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Таким чином, суд приходить до висновку, що виселення відповідача зі спірного будинку, який є його єдиним житлом призведе також і до фактичного виселення неповнолітнього сина сторін, оскільки, як вже зазначалося вище, останній проживає разом з матір'ю в силу свого малолітнього віку, а тому таке виселення становитиме для відповідача і його малолітнього сина порушення конституційного права на житло.

Відтак, суд відмовляє позивачу в його позовних вимогах щодо виселення ОСОБА_2 з будинку за адресою: вул. М. Старицького, 68, м. Шпола, Черкаської області.

Щодо позовних вимог з приводу зобов'язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні будинком № 68 по вулиці М. Старицького в м. Шпола та знятись з реєстраційного обліку в ЦНАП Шполянської міської ради ОТГ суд прийшов до наступного висновку.

Позивачем вказано, що відповідач чинить йому перешкоди в користуванні майно будинком, зокрема такі дії полягають у виклику відповідачем працівників поліції.

Суд критично оцінює таке твердження позивача, так як відповідно до матеріалів перевірок Шполянського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області за заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_4, причинами виклику поліції були нанесення тілесних ушкоджень синові ОСОБА_8 та пошкодження автомобіля позивача.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином, як випливає з вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) про визнання особи безвісно відсутньою; 5) про оголошення фізичної особи померлою.

При цьому суд зауважує, що саме судове рішення про виселення особи із житлового будинку, що розташований за адресою вул. М. Старицького, 68, м. Шпола, Черкаської області, і є підставою для припинення реєстрації її адреси місця проживання, але не судом, а відповідним уповноваженим органом.

А, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про виселення особи зі спірного майна, то відповідно до ч. 1 ст. 7 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відсутні підстави для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача, тому позовні вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання не належать до задоволення.

Заходи забезпечення позову судом не вживалися.

Оскільки позов не підлягає до задоволення, суд залишає, понесені позивачем судові витрати на його рахунку.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 7 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст. ст. 19, 160 СК України, ст. ст. 9, 64, 109, 116, 150, 156, 157 ЖК УРСР, керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Шполянський районний суд Черкаської області (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі складене 31.01.2019.

Суддя Шполянського

районного суду ОСОБА_13