Справа № 182/8495/18
Провадження № 2/0182/234/2019
30.01.2019 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Рунчевої О.В.
секретаря : Нагаєвої Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
Позивач 07.11.2018 року звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини.
У належному їй житловому будинку зареєстровані відповідачі по справі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які не є та не були членами її сімї та були зареєстровані ще до придбання нею будинку.
Відповідачі з 2014 року в спірному житловому будинку не проживають, не користуються ним , особистих речей відповідачів в будинку немає, участі в утриманні житлового приміщення не приймають.
Відповідачі добровільно з реєстраційного обліку за місцем реєстрації не знімаються.
Реєстрація відповідачів в належному їй будинку створює їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження її власністю.
Враховуючи викладене, просить суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням житловим будинком № 22 по вул.. Малиновського в селі Приміське Нікопольського району Дніпропетровської області та стягнути з відповідачів судовий збір.
Ухвалою про відкриття провадження від 28.11.2018 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідачі отримали ухвалу суду про відкриття провадження у справі 06.12.2018 року (а.с. 27).
Відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, письмових заперечень щодо її вимог і змісту, клопотань суду не направили.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд на підставі ст.280 ЦПК України розглянув справу заочно.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного.
Правовідносини що склалися між сторонами, виникли із житлових та цивільних правовідносин та врегульовані нормами Житлового та Цивільного кодексів України.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-BP "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Права власника житлового будинку(квартири)визначені статтею Цивільного кодексу України /далі ЦК/та статтею 150 Житлового кодексуУкраїни /далі ЖК/, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Правовою підставою вимог про зобов'язання не чинити перешкод в користуванні житлом є положення статті 391 ЦК, яке визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно до частини другої статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
У вищезазначеному будинку зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які не є родичами позивача (а.с. 14).
Факт не проживання відповідачів з 2014 року зафіксовано в акті, посвідченого секретарем Виконкому В.В. Нарижною за підписом депутата сільської ради ОСОБА_5 від 21.01.2019 року (а.с. 25).
Доказів щодо поважних причин не проживання відповідачів в спірному домоволодінні з 2014 року не предявлено, підстав вважати наявними поважні причини не проживання відповідачів з 2014 року у спірному домоволодінні в судовому засіданні судом не встановлено.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справ. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи доведеність в судовому засіданні підстав позову ОСОБА_1 та ненадання відповідачами доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, а також, враховуючи, що відповідачі фактично проживають за іншою адресою, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
На підставі ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80 грн., тобто по 234, 94 грн. з кожного відповідача.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування житловим будинком № 22 по вул. Малиновського с. Приміське (назва до перейменування с. Менжинське) Нікопольського району Дніпропетровської області.
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 234, 94 грн. (двісті тридцять чотири грн. 94 коп. ) з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: ОСОБА_6