Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1988/16-ц Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 26 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Тимошенка А.О. в м.Малині

у цивільній справі № 283/1988/16 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог Банк просив:

-В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ММ-03-087 від 31.07.2008 року в розмірі 5005,78 доларів США, що за курсом 25,97 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.09.2016 року складає 130000 грн., звернути стягнення на будинок загальною площею 105,40 м2, житловою площею 49,60 м2, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів в рамках процедури виконавчого провадження;

-Виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування заявлених вимог Банк зазначав, що 1 липня 2008 року між ним та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ММ-03-08, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 10000 доларів США, зі сплатою 18% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 25.07.2013 року. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 станом на 22.09.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 64 850,12 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість по тілу кредиту 8521,10 доларів США; заборгованість по процентах за користування кредитом -11058, 75 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання 15270,27 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 31.07.2008 року між ПАТ АТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки №ММ-03-08,предметом якого є житловий будинок загальною площею 105, 40 кв. м, житловою площею 49,60 кв. м, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Майновий поручитель ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, а спадщину за заповітом, предметом якого був вказаний будинок, прийняла її невістка відповідач ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що зобов`язання за кредитним договором не виконуються належним чином, Банк просив задовольнити позовні вимоги на підставі положень статей 33, 39 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2019 року позов задоволено частково. Вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ММ-03-08, укладеним 31 липня 2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» у розмірі 5005,78 долара США, що в еквіваленті становить 130000 гривень і складається із заборгованості по основній сумі кредиту, звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 105,40 м2, житловою площею 49,60 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі заповіту ОСОБА_3 , посвідченого 16.02.2004 року секретарем Чоповицької селищної ради Малинського району Житомиської області, який є предметом іпотеки на підставі договору іпотеки від 31 липня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Іваненко О.М. за № 48678, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за ціною на рівні не нижчому за 130000 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, поданій через представника ОСОБА_4 , відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати зазначене рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 1 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ММ-03-08, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 10000 доларів США, зі сплатою 18% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 25.07.2013 року.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, Банк посилається на те, що у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за вказаним кредитним договором у ОСОБА_2 станом на 22.09.2016 року утворилася заборгованість перед Банком у розмірі 64 850, 12 доларів СШ, яка складається з наступного: заборгованість по тілу кредиту 8521, 10 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом -11058, 75 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання 15270, 27 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 31.07.2008 року між ПАТ АТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки №ММ-03-08, предметом якого є житловий будинок загальною площею 105,40 кв. м, житловою площею 49,60 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що сам факт закінчення строку дії кредитного договору за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення дії договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником. Відповідно, якщо строк позовної давності не сплив за основним зобов?язанням, то він і не сплив за похідним зобов?язанням, а саме іпотекою. Таким чином, посилаючись на положення Закону України «Про іпотеку», задовольнив позовну вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте, погодитись з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.

Так, зміст позову свідчить про те, що вимогу про звернення стягнення на нерухоме майно, забезпечене іпотекою, Банком пред`явлено до спадкоємця померлого іпотекодавця.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю іпотекодавця зобов`язання з гарантування повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

В той же час сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

В даному випадку судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 іпотекодавець ОСОБА_3 померла (а.с. 43 том 1).

Спадщину за заповітом, предметом якого був спірний будинок, прийняла її невістка ОСОБА_1 (а.с. 44).

Таким чином, керуючись зазначеними вище положеннями закону, Банк повинен був пред`явити вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки до 10.01.2013 року.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, що Банк не був обізнаний про вказані обставини, а також відсутні будь-які докази звернення до спадкоємиці померлої ОСОБА_3 ОСОБА_1 щодо погашення заборгованості за кредитним договором в рахунок вартості майна шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у визначені законом строки.

Із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки Банк звернувся лише у вересні 2016 року, тобто поза межами встановленого ст. 1281 ЦК України преклюзивного строку.

Таким чином, виходячи із системного аналізу зазначених вище норм закону та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що положення ст. 1281 ЦК України стосуються як пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців безпосередньо боржника, так і до спадкоємців іпотекодавця, а тому банк повинен був пред`явити вимогу до спадкоємців іпотекодавця не пізніше, ніж протягом року з дня відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки із позовом Банк звернувся лише у вересні 2016 року, то в розумінні положень ст. 1281 ЦК України, він (кредитор) позбавлений права вимоги до спадкоємців за додатковим зобов`язанням.

На вказані положення суд першої інстанції уваги не звернув.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене із порушенням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а відтак підлягає скасуванню відповідно до вимог положень ст.376 ЦПК України із постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2019 року скасувати. Постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 13.12.2019 року.