П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року м. Київ

Справа № 755/5872/19

Провадження: № 22-ц/824/14762/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Радченко Вікторії Юріївни в інтересах Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Гончарука В.П.,

у справі за позовом Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року АТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.07.2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (після зміни назви АТ «Укрсоцбанк) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 10-29/7740 на купівлю транспортного засобу, за умовами якого банк надавав позичальнику кредитні кошти у розмірі 24569 доларів США зі сплатою 7,99 % річних строком до 02.07.2015 року. В забезпечення виконання зобов`язань 03.07.2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 02-10/2712. 21.07.2009 року також було укладено договір поруки № 02-10/369 між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 . Відповідно до умов договорів поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як поручителі поручаються за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі основного договору, та несуть солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, що підтверджується заявою про видачу готівки. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за договором кредиту, яка станом на 28.02.2019 року складає 1 434 245,40 грн. з яких: 622 676,37 грн. - сума заборгованості за кредитом; 441 648,59 грн. заборгованість за відсотками; 221 569,02 грн. - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; 148 351,42 грн. - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків. Станом на день звернення до суду АТ «Укрсоцбанк» позичальник не повернув отримані на підставі кредитного договору кошти, а тому у банку виникло право на застосування стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України. Загальний розмір заборгованості по сплаті 3 % річних за користування кредитом, що підлягає стягненню, станом на 28.02.2019 року становить 95 131 грн. За таких підстав АТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 95 131 грн заборгованості, стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 95 131 грн заборгованості та стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 липня 2019 року у задоволенні позову АТ "Укрсоцбанк" про стягнення 3 % річних від суми заборгованості відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Радченко В.Ю. в інтересах АТ "Укрсоцбанк" подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не врахування обставин, що мають істотне значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15, стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, а тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Діюче законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриття й виконання виконавчого провадження. Факт пропуску позовної давності за основним зобов`язанням не є підставою для відмови у стягненні 3 % річних за користування кредитом, які передбачені ст. 625 ЦК України, так як це не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року залучено до участі у справі АТ «Альфа-Банк» в якості правонаступника АТ «Укрсоцбанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що банк раніше звертався в судовому порядку до нього як боржника, та ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як поручителів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року встановлено припинення поруки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та відмовлено АТ «Укрсоцбанк» у стягненні з відповідачів заборгованості за кредитним договором, тобто, позивач не може вимагати від відповідачів сплати 3 % річних за користування кредитними коштами.

У відповіді на відзив Радченко В.Ю. в інтересах АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк» вказувала, що діюче зобов`язання не припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриття й виконання провадження. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Якщо зобов`язання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання , покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор дістає право на отримання сум, передбачених статтю 352 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 03.07.2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 10-29/7740 на купівлю транспортного засобу, за умовами якого банк надавав позичальнику кредитні кошти у розмірі 24 569 доларів США, зі сплатою 7,99 % річних строком до 02.07.2015 року.

09.03.2010 року загальними зборами Акціонерів було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на ПАТ та зміну найменування банку на Публічне Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк».

26.04.2018 року загальними зборами акціонерів було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства з Публічного на Приватне та про зміну найменування банку з ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Укрсоцбанк».

В забезпечення виконання зобов`язань між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 02-10/369 від 21.07.2009 року. Відповідно до умов Договору поруки відповідач ОСОБА_2 як поручитель поручається за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі основного договору.

Також, в забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту№ 10-29/7740 від 03.07.2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 03.07.2008 року було укладено договір поруки № 02-10/2712. Відповідно до умов Договору поруки відповідач ОСОБА_3 як поручитель поручається за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі основного договору.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.05.2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було відмовлено.

Позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів 3 % річних у сумі 95 131 грн. відповідно до розрахунку суми заборгованості за період з 05.03.2016 року по 04.03.2019 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.05.2017 року було відмовлено в задоволенні позовних АТ «Укрсоцбанк» щодо позичальника ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском строків позовної давності та відмовлено у вимозі до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у зв`язку з припиненням поруки, відповідно позовні вимоги АТ «Укрсоцбанк» до відповідачів про стягнення 3 % річних від суми заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України є такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як убачається із рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року АКБСР «Укрсоцбанк» порушив питання перед судом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посилаючись на те, що 03.07.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 10-29/7740 на купівлю автотранспортних засобів. Згідно даного договору банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кошти в сумі 24 569,00 доларів США, з терміном погашення до 02.07.2015 року, зі сплатою 7,99 % річних. Позичальник зобов`язався щомісячно здійснювати погашення заборгованості. Банк свої зобов`язання виконав. Позичальник коштами користувався, проте свої зобов`язання належним чином не виконував, а тому станом на 19.05.2016 року у нього утворилась заборгованість, яка складає 46 307,49 грн., та включає в себе: сума заборгованості за кредитом - 23 068,27 доларів США, еквівалент 582 640,81 грн.; сума заборгованості за відсотками - 11 164,90 доларів США, еквівалент 281 994,52 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 8 758,25 доларів США, еквівалент 221 209,19 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 3 316,07 доларів США, еквівалент 83 754,80 грн.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, суд встановив, що остання сплата коштів позичальником здійснена 06.10.2011 року, тоді як позов подано лише 08.09.2016 року, а відповідно порука за договорами, укладеними з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , припинила свою дію, а відносно до основного боржника пропущено строк позовної давності. Рішення набуло законної сили.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки порука за укладеними з ними договорами припинена.

Доводів на спростування такого висновку суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Переглядаючи рішення в частині позовних вимог про стягнення 3 % річних з боржника ОСОБА_1 колегія суддів виходить з наступного.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-цта від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За ст. 625 ІІК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплив позовної давності як підставу для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, а тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передуютьподачі такого позову.

Такі правові висновки висловлені в постановах Верховного Суду від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18.

Оскільки зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконано, кредитні кошти банку не повернуто, позовні вимоги АТ «Укрсоцбанк» до боржника ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України є законними та обґрунтованими.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У частині 2 статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При пред`явленні позову позивачем до стягнення заявлено, що до стягнення підлягає 95131 грн 3 % річних від суми боргу, яка становить 1 057 976 грн за період 05.03.2016 року по 04.03.2019 року(1094 днів прострочення) (а.с. 32).

При перевірці даного розрахунку колегія суддів враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, а права та інтереси кредитодавця у вказаних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів вважає доведеним лише розмір тіла кредиту, який становить 23 068,27 доларів США, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року.

Встановити розмір відсотків, які входять в загальну суму заборгованості та підлягали стягненню з боржника ОСОБА_1 на момент перенесення строку виконання зобов`язання не вбачається можливим, оскільки така обставина рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року встановлена не була. Не містить такої інформації і детальний розрахунок, наявний в матеріалах даної справи (а.с. 33-44)

Отже, розрахунок 3 % річних проводиться за наступною формулою: розмір боргу (тіло кредиту), помножується на кількість днів прострочення грошового зобов`язання (1094 дні), помножується на 3, ділиться на 100 та ділиться на 365 (днів у році), тобто,23 068,27 х1094х3:100:365= 2 074,25 доларів США, що в еквіваленті станом на 03 грудня 2019 року (за курсом НБУ за 100 доларів США 2395.7354 грн.) становить 49 699 грн.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Радченко В.Ю. в інтересах АТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», підлягає задоволенню частково,а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 липня 2019 рокув частині позовних вимог АТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України відшкодуванню підлягають понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1921 грн. за подання позову (а.с. 1) та 2881,50 грн. (а.с. 120) за подання апеляційної скарги, а всього 4 802,50 грн.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Радченко Вікторії Юріївни в інтересах Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 липня 2019 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) 3 % річних за період з 05.03.2016 року по 04.03.2019 року у розмірі 2074,25 доларів США, що в еквіваленті станом на 03 грудня 2019 року становить 49 699 (сорок дев`ять тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) понесені судові витрати у розмірі 4 802,50 (чотири тисячі вісімсот дві) грн 50 коп.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 липня 2019 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства "Укрсоцбанк"", правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль