Провадження № 4-с/761/60/2019
У Х В А Л А

25 січня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

за участю :

секретаря судового засідання - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за скаргою Акціонерного Товариства «СБЕРБАНК», заінтересовані особи: начальник Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Безпалий Юрій Сергійович, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на дії державного виконавця, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року заявник звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даною скаргою та просив суд визнати неправомірними дії виконуючого обов'язки начальника Арцизького районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Безпалова Юрія Сергійовича щодо винесення постанов про закінчення виконавчих проваджень № 38245631, №38245351 та скасувати постанови про закінчення виконавчих проваджень № 38245631, №38245351.

Вимоги скарги заявник обґрунтовує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2010 року за позовом ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» правонаступником якого являється АТ «Сбербанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 190710,05 грн., яка складається із: 21382,27 доларів США, що за курсу НБУ 170729,93 грн., - заборгованості по кредиту і процентам та 19980,12 грн. - пені. Виконавчими листами № 2-6822/10, що були видані на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_3, вирішено стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 190710,05 грн., яка складається із: 21382,27 доларів США, що за курсу НБУ 170729,93 грн., - заборгованості по кредиту і процентам та 19980,12 грн. - пені. 27 травня 2013 року дані виконавчі листи були пред'явлені до виконання до Арцизького районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області. 29 травня 2013 року державним виконавцем Арцизького районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області були відкриті виконавчі провадження №38245631, №38245351 з примусового виконання виконавчих листів № 2-6822/10, виданих Шевченківським районним судом м. Києва 21 березня 2013 року. 21 січня 2016 року державним виконавцем Арцизького районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області було винесено постанови про закінчення вищезазначених виконавчих проваджень у зв'язку з фактичним повним виконанням судового рішення, на підставі п.8 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, який був чинний на момент виконання судового рішення. Заявник вважає оскаржувані постанови такими, що винесені з порушенням норм матеріального права, при невідповідності висновків, зроблених ВДВС, дійсним обставинам, а тому просить їх скасувати повністю.

Представник заявника в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заінтересовані особи в судове засіданні не з'явилися, про день та час розгляду скарги повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази, матеріали справи, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.03.2013 року Шевченківським районним суду м. Києва видано виконавчі листи про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у розмірі 190710,05 грн., яка складається із: 21382,27 доларів США, що за курсу НБУ 170729,93 грн. - заборгованості по кредиту і процентам та 19980,12 грн. - пені.

Як вбачається з відповіді Арцизького районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області від 05.11.2018 року, 27.05.2013 року до Арцизького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області надійшов виконавчий документ про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» заборгованості за кредитним договором в сумі 192530,05 грн.

29.05.2013 року було відкрито виконавче провадження № 38245631, розпочато примусове виконання рішення суду.

10.07.2013 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника та спрямовано дану постанову до підприємства.

20.01.2016 року виконавче провадження було закрито за п.8 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (повне фактичне виконання рішення) борг сплачено солідарним боржником та виконавчий документ за яким проводилось стягнення спрямовано до органу який його видав, копію постанови спрямовано стягувачу.

Заявник вважає оскаржувані постанови такими, що винесені з порушенням норм матеріального права, при невідповідності висновків, зроблених ВДВС, дійсним обставинам, а тому просить їх скасувати повністю.

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» виданий судом виконавчий лист є документом, на підставі якого державна виконавча служба здійснює примусове виконання.

При цьому в ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст.99 Конституції грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст.192 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.524 ЦК України, грошовим визнається зобов'язання, виражене в грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені в ст. 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях; якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів у іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, установлених законом.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а отже, сума, що підлягає стягненню за виконавчим листом, обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в національну валюту на день здійснення платежу.

Відповідно до п.30.1 ст.30 закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом мало здійснюватися в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні богу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, державний виконавець зобов'язаний керуватися положеннями статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», за частиною третьою якої в разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення в боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов'язання, що існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов'язанням в іноземній валюті, а тому судове рішення підлягає примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов'язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. (ст. 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (ч.2 ст. 451 ЦПК України).

Таким чином, під час виконавчого провадження виконання зобов'язання за судовим рішенням у національній валюті, а не у валюті кредиту, без прив'язки до офіційного курсу валют НБУ зумовило невиконання судового рішення в повному обсязі, тому суд вважає, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому постанова є неправомірною та підлягає скасуванню, а державний виконавець зобов'язаний вчинити дії щодо поновлення даного виконавчого провадження та виконання судового рішення.

На підставі вище викладеного, керуючись ЗУ «Про виконавче провадження»; ст.ст. 4, 76, 77, 81, 258 - 260, 268, 273, 447-453 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Скаргу Акціонерного Товариства «СБЕРБАНК», заінтересовані особи: начальник Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Безпалий Юрій Сергійович, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на дії державного виконавця - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Арцизького районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Безпалова Юрія Сергійовича про закінчення виконавчого провадження ВП № 38245631 від 20.01.2016 року.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Арцизького районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Безпалова Юрія Сергійовича про закінчення виконавчого провадження ВП №38245351 від 21.01.2016 року.

Зобов'язати державного виконавця Арцизького районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Безпалова Юрія Сергійовича відновити виконавчі провадження щодо примусового виконання виконавчих листів №2-6822/10, виданих 21.03.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у розмірі 190710,05 грн., яка складається із: 21382,27 доларів США, що за курсу НБУ 170729,93 грн. - заборгованості по кредиту і процентам та 19980,12 грн. - пені.

Стягнути з Арцизького районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області в дохід держави судовий збір в розмірі 320,00 грн.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Дата складення повного тексту ухвали 25.01.2019 року.

Суддя