КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 373/648/18

номер провадження: 22-ц/824/518/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2018 рокуу складі судді Керекези Я.І., у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору від 14 серпня 2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4 200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач дав згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У порушення умов договору та ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобов'язання щодо своєчасного внесення платежів за договором не виконав, внаслідок чого станом на 22 березня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 16 376 грн 19 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 937 грн 29 коп., заборгованості за процентами у розмірі 5 267 грн 21 коп., заборгованості за пенею у розмірі 8 915 грн 68 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн, штрафу (процентна складова) у розмірі 756 грн 01 коп. З наведених підстав позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у вказаному вище розмірі.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про недоведеність ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог, оскільки позивачем на підтвердження укладення кредитного договору між сторонами та заборгованості відповідача за цим договором надано належні докази, а саме: розрахунок заборгованості, копію анкети-заяви відповідача від 14 серпня 2012 року, Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, виписку по рахунку, довідку про зміну відсоткової ставки. Однак, відповідач доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості не надав, власного розрахунку не навів, а також не заперечував обставин щодо укладення договору, отримання кредитних коштів та ознайомлення з Умовами та правилами і Тарифами банку. Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що сторони погодили змінюваний тип процентної ставки та порядком повідомлення позичальника про її зміну. Підписавши анкету - заяву, відповідач погодився з такими умовами, розміром процентів та порядком його зміни. Банк повідомляв позичальника про збільшення відсоткової ставки у виписці по рахунку, проте відповідач свій обов'язок з отримання виписок про стан карткового рахунку та про операції, що проводяться по картковому рахунку не виконав, а також не пред'явив вимог до банку щодо незгоди з підвищенням процентної ставки та розірвання кредитного договору. Тому вважає, що відповідач таким чином погодився зі змінами (збільшенням ) розміру процентної ставки, запропонованої банком. На думку позивача суд фактично звузив права банку на судовий захист та звільнив позичальника від відповідальності за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 16 376 грн 19 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 серпня 2012 року відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», де заповнив і підписав анкету-заяву, на підставі якої банк надав відповідачу кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 4 200 грн., що стверджується копією анкети-заяви (а.с.48), копією паспорта (а.с.65), випискою по картковому рахунку (а.с.43-46), розрахунком боргу (а.с.8-11) та довідкою про зміну умов кредитування (а.с.47).

Відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та здійснював періодичне погашення кредиту, що стверджується наданим банком розрахунком.

Також судом першої інстанції встановлено, що позивачем за період з 15 серпня 2012 року по 01 вересня 2014 року розмір процентної ставки по поточній та простроченій заборгованості встановлено у розмірі 30,00%, за період з 01 вересня 2014 року по 01 квітня 2015 року розмір ставки збільшено з 30,00% до 34,80%, а за період з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року розмір ставки збільшено до 43,20%. З 01 червня 2015 року по 22 березня 2018 року процентна ставка становила від 2,50 до 3,60 з коефіцієнтами від 1 до 2.

У зв'язку з неналежним виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 22 березня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 16 376 грн 19 коп, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 937 грн 29 коп., заборгованості за процентами у розмірі 5 267 грн 21 коп., заборгованості за пенею у розмірі 8 915 грн 68 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн, штрафу (процентна складова) у розмірі 756 грн 01 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимоги. Зокрема, суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні дані про направлення банком відповідачу вимоги про виконання ним зобов'язання щодо повернення кредиту, а відтак дійшов висновку, що факт невиконання відповідачем умов договору є недоведеним.

Зміна умов кредитного договору в частині нарахування процентів за користування кредитом була здійснена позивачем в односторонньому порядку без згоди відповідача, як позичальника, який відповідні зміни не підписував, що суперечить умовам кредитного договору.

Також суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та штрафів, є необґрунтованими з огляду на те, що відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Із розрахунків заборгованості, наданих позивачем, не можливо перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Роз'яснень та доказів щодо принципу складення даних розрахунків справа не містить. Позивачем нараховано заборгованість по процентах за користування кредитом, сума якої є завищеною та неспівмірною із сумою кредиту. Крім того, сам розрахунок не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку, а відтак суд дійшов висновку, що він не є належним та допустимим доказом у справі.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом встановлено, що відповідно до поданої ОСОБА_1 анкети-заяви від 14 серпня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4 200 грн (а.с.12, 48).

Строк дії платіжної картки встановлено по 31 жовтня 2016 року, що стверджується довідкою банку (а.с.47).

Отже, між сторонами виникли права і обов'язки, які грунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит».

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Оскільки позичальник ОСОБА_1 користувався отриманими кредитними коштами і не повернув їх в повному обсязі, то колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку боргу за тілом кредиту у розмірі 937 грн 29 коп, який виник станом на 22 березня 2018 року.

Вимоги банку про стягнення з відповідача процентів підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1, які регулюють договір позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Тобто, за загальним правилом, визначеним у цих правових нормах, користування грошовими коштами є оплатним у вигляді процентів, розмір яких визначається за домовленістю сторін, а за її відсутності - на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судом встановлено, що у анкеті-заяві, на підставі якої відповідач ОСОБА_1 отримав грошові кошти, не зазначено розмір процентів за користування коштами. Тобто, між сторонами відсутня згода щодо істотних умов договору, зокрема розміру процентів у якості плати за користування грошовими коштами, що у свою чергу свідчить про неможливість застосування вказаного банком у розрахунку розміру процентів за користування коштами - 30,00 %, в тому числі збільшених із 01 вересня 2014 року - до 34,80 %, а з 01 квітня 2015 року - до 43,20 %.

З огляду на відсутність між сторонами домовленості про належний до сплати розмір процентів за користування коштами, а також враховуючи, що користування банківськими кредитом не є безпроцентним, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідно до ст.ст.536, 1048 ЦК України підлягають стягненню на користь банку проценти за користування позичальником ОСОБА_1 кредитними коштами у розмірі 568 грн 66 коп., виходячи із розміру боргу 937 грн 29 коп., часу його виникнення згідно розрахунку банку із 15 серпня 2012 року по 31 жовтня 2016 року (строк дії кредитної картки) та з урахуванням облікових ставок Національного банку України, які діяли в цей період.

Колегія суддів вважає, що проценти підлягають стягненню по строк дії картки, який відповідає кінцевому терміну повернення кредиту, оскільки право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу строку кредитування (висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18).

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що сторони досягли згоди щодо змісту договору про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника, Умови та правила надання банківських послуг», Тарифи банку, в тому числі досягли згоди щодо розміру процентів, колегія суддів не приймає до уваги як такі, що не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

В матеріалах справи наявна анкета-заява ОСОБА_1, на підставі якої відповідач отримав грошові кошти, яка не містить відомостей про розмір процентів, що підтверджує відсутність між сторонами домовленості про належний до сплати розмір процентів за користування кредитними коштами.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що конкретні умови кредитування, в тому числі розмір процентів визначаються Умовами та правилами надання банківських послуг, є безпідставними, оскільки зазначені Умови не містять підпису відповідача. Доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак у суду відстуні підстави приймати їх до уваги.

Саме такий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15; від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16; від 22 березня 2017 рокуу справі № 6-2320цс16, де вказано про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Колегія суддів вважає, що вимоги банку про стягнення пені та штрафу не підлягають до задоволення з викладених вище підстав, оскільки встановлено, що в анкеті-заяві від 14 серпня 2012 року відсутні дані про умови застосування та розмір неустойки (штраф, пеня).

Згідно ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як зазначалося вище, Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а відтак їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про встановлення такого виду забезпечення виконання зобов'язання як неустойка (штраф, пеня), що відповідає наведеним вище правовим позиціям Верховного Суду України.

Отже, враховуючи наведені вище встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 14 серпня 2012 року у розмірі 1 505 грн 95 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 937 грн 29 коп. та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 568 грн 66 коп.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки у порушення вимог ст.263 ЦПК України суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту та заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, то колегія суддів приходить до висновку, що в силу ст.376 ЦПК України ці порушення є підставою для скасування заочного рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» з наведених вище підстав.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

ПАТ КБ «ПриватБанк» за подання позову до суду сплатило судовий збір у розмірі 1 762 грн, а за подання апеляційної скарги - 2 643 грн. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позов ПАТ КБ «ПриватБанк», то понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 405 грн 10 коп.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2018 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 серпня 2012 року у розмірі 1 505 грн 95 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 937 грн 29 коп. та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 568 грн 66 коп.

У задоволенні решти позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 405 грн 10 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: