Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 725/349/15-ц

провадження № 61-31424 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

1) за первісним позовом:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

відповідачі: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27,

2) за зустрічним позовом

позивачі: ОСОБА_22, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_21,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_28, ОСОБА_16, ОСОБА_15, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_23, ОСОБА_27, ОСОБА_26,

3) за позовом третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору:

позивач - ОСОБА_29,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_30, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_28, ОСОБА_31, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_24,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_18 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 травня 2017 року у складі судді Войтуна О. Б. та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від

31 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кулянди М. І., Одинака О. О., Половінкіної Н. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_30, правонаступниками якої є ОСОБА_8, ОСОБА_9,

ОСОБА_10, звернулися до суду з позовом до ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_31, ОСОБА_18, ОСОБА_21, ОСОБА_22 про усунення перешкод у користуванні спільною власністю, встановлення порядку користування підвальними приміщеннями.

На обгрунтування позовних вимог зазначали, що вони разом з відповідачами є співвласниками житлового багатоквартирного будинку АДРЕСА_1, а тому нарівні з ними мають право користування підвальними приміщеннями зазначеного будинку.

Посилаючись на те, що відповідачі протягом тривалого часу користуються нежитловими підвальними приміщеннями у будинку одноособово, чим створюють їм перешкоди у користуванні спільною власністю, встановивши на них замки, чим блокують доступ до них, просили суд:

- усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_32, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9 своїми частками у спільній власності шляхом зобов'язання ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_25, ОСОБА_15, ОСОБА_19, ОСОБА_20,

ОСОБА_23, ОСОБА_24 зняти замки з входу у підвальні приміщення багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 та усунути інші перешкоди, які унеможливлюють чи перешкоджають співмешканцям будинку АДРЕСА_1 вільно користуватися своєю часткою у спільному майні;

- визначити для співвласників багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 порядок користування підвальними приміщеннями житлового будинку, відповідно до якого:

- позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, спільно з третьою особою

ОСОБА_29, спільно з відповідачами ОСОБА_27 та ОСОБА_13 - отримують право користування підвалом №ІХ площею 15,10 кв. м, підвалом №Х площею 16,90 кв. м, підвалом № VIII площею 17,60 кв. м;

- відповідачі: ОСОБА_11, ОСОБА_26, ОСОБА_12, ОСОБА_24,

ОСОБА_14, ОСОБА_25, ОСОБА_16, ОСОБА_15, ОСОБА_17,

ОСОБА_18, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_19, ОСОБА_20,

ОСОБА_23 отримують у користування підвальні приміщення № I-ІІ площею 3,20 кв. м, № II-ІІ площею 9,20 кв. м, № III площею 5,30 кв. м, № IV-І площею

3,60 кв. м, № IV-ІІ площею 4,70 кв. м, № VI площею 5,10 кв. м, № VIІ площею 12,70 кв. м, № XI-І площею 10,10 кв. м, № XI-ІІ площею 9,90 кв. м;

- у загальному користуванні усіх співвласників будинку АДРЕСА_1 залишаються: коридор цифра "V" площею 33,50 кв. м, коридор І-І площею 7,20 кв. м, коридор ІІ-І площею 4,50 кв. м;

- встановити заборону співвласникам багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 вчиняти дії щодо блокування коридору цифра "V" площею 33,50 кв. м, коридору І-І площею 7,20 кв. м, коридору ІІ-І площею 4,50 кв. м, який залишився у загальному користуванні, чи вчиняти інші перешкоди, які б унеможливлювали доступ співвласників до належної їм частки у підвальних приміщеннях.

У червні 2015 року ОСОБА_22, ОСОБА_17, ОСОБА_18,

ОСОБА_21 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_15, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_23, ОСОБА_27, ОСОБА_26, про встановлення порядку користування майном, що перебуває у спільній частковій власності.

На обгрунтування позовних вимог зустрічного позову зазначали, що протягом багатьох років співвласники користувалися розташованими у будинку підвальними приміщеннями добровільно розподіливши їх між собою, внаслідок чого між всіма власниками житлових квартир, крім власників квартир АДРЕСА_2 та

АДРЕСА_3, склався сталий порядок користування цими допоміжними приміщеннями.

Посилаючись на наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачі за зустрічним позовом просили встановити для співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 порядок володіння та користування підвальними приміщеннями житлового будинку, визначений у експертному висновку під варіантом 1.1, відповідно до якого:

- власники квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_11 та ОСОБА_26 отримують право володіння та користування підвалом № VI площею 5,10 кв. м;

- власник квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_12 отримує право володіння та користування підвалом № І-І площею 3,20 кв. м;

- власники квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_13 та ОСОБА_27 отримуються право володіння та користування підвалом № ІІ-ІІ площею 9,20 кв. м;

- власники квартири АДРЕСА_7 та АДРЕСА_8 ОСОБА_24, ОСОБА_22 та

ОСОБА_23 отримуються право володіння та користування підвалом № VІІІ площею 17,70 кв. м;

- власники квартир АДРЕСА_9 та АДРЕСА_10 ОСОБА_7 та ОСОБА_34 отримують право володіння та користування підвалом № Х площею 16,90 кв. м;

- власник квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_4 отримує право володіння та користування підвалом № ІV-І площею 3,60 кв. м;

- власник квартири АДРЕСА_11 ОСОБА_14 отримує право володіння та користування підвалом № ІV-ІІ площею 4,7 кв. м;

- власники квартир АДРЕСА_12 та АДРЕСА_13 ОСОБА_25, ОСОБА_18 та ОСОБА_20 отримують право володіння та користування підвалом № ІХ площею

15,10 кв. м.;

- власники квартири АДРЕСА_14 ОСОБА_16 та ОСОБА_15 отримують право володіння та користування підвалом № Xплощею 12,7 кв. м;

- власник квартири АДРЕСА_15 ОСОБА_17 отримує право володіння та користування підвалом № ХІ-І площею 10,10 кв. м;

- власник квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_5 отримує право володіння та користування підвалом № ІІІ площею 5,30 кв. м;

- власники квартири АДРЕСА_17 ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 отримують право володіння та користування підвалом № ХІ-ІІ площею

9,90 кв.м.;

- приміщення підвалів № ІІ-І та № XІ-ІІ - залишити у спільному користуванні співвласників - мешканців житлового будинку АДРЕСА_1.

У липні 2015 року третя особа ОСОБА_29 звернулася до суду із самостійними позовними вимогами до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,

ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_31, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_24 про встановлення порядку користування підвальними приміщеннями.

На обгрунтування заявленого позову зазначала, що вона є власником офісного приміщення АДРЕСА_18, а тому має право на частку у користуванні підвальними приміщеннями, що підтверджується договором купівлі-продажу приміщення № 793 від 21 березня 2007 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Право власника нежилого приміщення у багатоквартирному будинку на частку, прямо пропорційне площі, яку становить нежитлове приміщення у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень будинку, що закріплено нормами Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Посилаючись на наведене, просила визначити для співвласників багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 порядок користування підвальними приміщеннями житлового будинку, згідно якого:

- позивач ОСОБА_29 спільно із позивачами за первісним позовом: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_32, ОСОБА_7, ОСОБА_30 отримують право користування підвалом № ІХ площею 14,70 кв.м., підвалом

№ Х площею 17,60 кв.м., підвалом № VIII площею 17,60 кв.м., що разом становить 66,65 кв. м;

- відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_11, ОСОБА_12,

ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_31, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_24 отримують у користування підвальні приміщення № I площею 10,20 кв. м, № II площею

14,00 кв. м, № III площею 5,30 кв. м, № IV площею 8,30 кв. м, № VI площею

7,00 кв. м, № VIІ площею 11,60 кв. м, № XI площею 18,70 кв. м, що становить

91,85 кв. м;

- у загальному користуванні усіх співвласників будинку АДРЕСА_1 залишається коридор № V площею 33,50 м. кв.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 травня 2017 року первісний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 задоволено частково; зустрічний позов ОСОБА_22, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_21 задоволено частково; позов третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_29 задоволено частково.

Встановлено співвласникам багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 порядок користування підвальними приміщеннями житлового будинку, згідно якого:

- власники квартири АДРЕСА_6 - ОСОБА_27, ОСОБА_13, квартири АДРЕСА_9 - ОСОБА_7, квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_4,квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_5, квартири АДРЕСА_17 - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та нежитлових приміщень № 13а-1 - 13а-6 - ОСОБА_29, нежитлових приміщень № 18-1 - 18-7 - ОСОБА_6 отримують право користування підвальними приміщеннями № ІХ площею 15,10 кв. м, № Х площею 16,90 кв. м, № ХІ-Іплощею 10,10 кв. м, № ХІ-ІІ площею 9,90 кв. м, що складає 52,00 квадратних метри загальної площі підвальних приміщень;

- власники квартир АДРЕСА_4 - ОСОБА_11, ОСОБА_26, квартири АДРЕСА_5 -

ОСОБА_12, квартири АДРЕСА_7 - ОСОБА_24, квартири АДРЕСА_11 - ОСОБА_14,квартири АДРЕСА_12 - ОСОБА_25, квартири АДРЕСА_14 - ОСОБА_16,

ОСОБА_15, квартири АДРЕСА_15 - ОСОБА_17, квартири АДРЕСА_13 -

ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, квартири АДРЕСА_10 - ОСОБА_21,квартири АДРЕСА_8 - ОСОБА_23, ОСОБА_22 отримують право користування підвальними приміщеннями № І-Іплощею 3,20 кв. м, № ІІ-ІІ площею 9,20 кв. м, № ІІІ площею 5,30 кв. м, № ІV-І площею 3,60 кв. м, № IV-ІІ площею 4,70 кв. м,

№ VI площею 5,10 кв. м, № VII площею 12,70 кв. м, № VIII площею 17,70 кв. м, що складає 61,50 квадратних метри загальної площі підвальних приміщень;

- у загальному користуванні всіх співвласників будинку залишаються підвальні приміщення коридору № V площею 33 кв. м, коридор № І-І площею 7,20 кв. м, коридор № ІІ-I площею 4,50 кв. м.

Усунуто перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 належним їм часткам у спільній власності шляхом зобов'язання ОСОБА_11, ОСОБА_26, ОСОБА_12, ОСОБА_27, ОСОБА_13, ОСОБА_24,

ОСОБА_14, ОСОБА_25, ОСОБА_16, ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_23, ОСОБА_22 зняти замки із входу у підвальні приміщення № ІХ, № Х, № ХІ-І, № ХІ-ІІбагатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, як позивачі, так і відповідачі та треті особи, є співвласниками багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1, між якими виник спір щодо користування підвальними приміщеннями, і які не оспорюють необхідність встановлення порядку користування ними. Найбільш доцільним для застосування, суд вважав варіант 3.7 висновку судової будівельно-технічної експертизи №16080 від

29 вересня 2016 року, відповідно до якого власникам 476/1000 частки (власникам квартир АДРЕСА_6, АДРЕСА_9, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_17 та нежитлових приміщень № 13а-1 - 13а-6, №18-1 - 18-7) експертом запропоновано визначити у користування підвальні приміщення № ІX площею 15,10 кв. м, № X площею 16,90 кв. м, № ХІ площею 20 кв. м (складається з підвальних приміщень № ХІ-І площею 10,10 кв. м та № ХІ-ІІ площею 9,90 кв. м), а власникам 524/1000 часток (власникам квартир АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, АДРЕСА_7, АДРЕСА_11, АДРЕСА_12, АДРЕСА_14, АДРЕСА_15, АДРЕСА_13, АДРЕСА_10, АДРЕСА_8) - підвальні приміщення № І-І площею 3,20 кв. м, № ІІ-ІІ площею 9,20 кв.м., № ІІІ площею 5,30 кв.м, № ІV-I площею 3,60 кв. м, № ІV-IІ площею 4,70 кв. м, № VI площею 5,10 кв. м, № VIІ площею 12,70 кв. м, № VIІІ площею 17,70 кв.м, залишивши у спільному користуванні всіх співвласників допоміжні приміщення № І-І, № ІІ-І, № VI-І, коридор № VI-ІІ. Оскільки при обстеженні підвальних приміщень виявлено обмеження доступу до них (були закриті на замки), суд вважав обгрунтованими вимоги позивачів про зобов'язання відповідачів усунути існуючі перешкоди у користуванні підвальними приміщеннями, шляхом зобов'язання їх зняти замки з входу у такі приміщення. Суд відхилив доводи відповідачів про застосування позовної давності, оскільки позивачі, як співвласники підвальних приміщень, мають право користуватися ними нарівні з іншими співвласниками житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, та вимагати усунення порушення таких прав.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 31 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_18,

ОСОБА_21 відхилено, рішення Першотравневого районного суду

м. Чернівці від 31 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що частково задовольняючи вимоги сторін, суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам, з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи № 15131 від

04 травня 2016 року та додаткової судової будівельно-технічної експертизи №16080 від 29 вересня 2016 року. Доказів, які б підтверджували несправедливість або неправильність визначеного судом порядку користування спірними приміщеннями, заявником не надано.

Позовна давність на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном не поширюється, оскільки порушення права власника у користуванні спільною власністю є триваючим порушенням, а тому він вправі пред'явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли розпочалося таке порушення. При цьому обов'язковою умовою негаторного позову є існування порушення прав власника на час пред'явлення такого позову.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у вересні 2017 року та додаткових поясненнях до неї, що надійшли до Верховного Суду у лютому 2018 року, ОСОБА_18 просила скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 31 серпня

2017 року в частині задоволення вимог за первісним позовом та позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору, ухвалити у справі нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом та за позовом третьої особи ОСОБА_29, та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_22, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_21

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що на заявлені позивачами за первісним позовом ОСОБА_32, ОСОБА_4, ОСОБА_7 вимоги, а також на вимоги за позовом третьої особи ОСОБА_29 про усунення перешкод у здійсненні власником права користування майном не поширюється позовна давність, оскільки зазначене суперечить вимогам частини першої статті 268 ЦК України. Ураховуючи, що зазначені особи знали, чи могли дізнатися про раніше встановлений попереднім колом співвласників житлового будинку порядок користування допоміжними приміщеннями, позовна давність за заявленими вимогами сплила після закінчення трирічного строку з моменту набуття ними права власності на належні їм у будинку АДРЕСА_1 приміщення, що є підставою для відмови у задоволенні їх позову.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам щодо визначення порядку користування спірними підвальними приміщеннями, суди не надали значення обставинам що мають суттєве значення для вирішення справи, а саме різниці якісного стану таких приміщень, оскільки підвальні приміщення № ІІ-ІІ площею 9,20 кв. м, № ІІІ площею 5,30 кв. м, № ІV-I площею 3,60 кв. м, № ІV-IІ площею

4,70 кв. м, № VІ площею 5,10 кв. м, № VІІ площею 12,70 кв. м, № VІІІ площею

17,70 кв. м, право користування якими за рішенням суду отримали ряд мешканців житлового будинку, у тому числі ОСОБА_18, відділенні один від одного тимчасовими, дерев'яними перегородками, що створює ризик проникнення до них сторонніх осіб, у той час як допоміжні приміщення, право користування якими визначено за позивачами за первісним позовом, відмежовані один від одного несучими цегляними стінами та розміщені в іншому крилі житлового будинку. Відповідно більшість мешканців житлового будинку отримала право користування допоміжними приміщенняими, що знаходяться у значно гіршому стані від тих, право користування якими отримали власники комерційних приміщень, які не є мешканцями будинку.

Висновки судів щодо створення відповідачами перешкод у користуванні позивачами спірними підвальними приміщеннями грунтуються на припущеннях, оскільки відсутні докази на підтвердження зазначених обставин.

У березні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_20 на касаційну скаргу, обгрунтований посиланням на ті ж підстави та вимоги, що зазначені у касаційній скарзі ОСОБА_18

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

29 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення суду першої інстанції, залишене без змін ухвалою апеляційного суду, у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення перешкод у користуванні спільною власністю та встановлення порядку користування підвальними приміщеннями та у частині відмови у задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_29 про встановлення порядку користування підвальними приміщеннями, не оскаржується, а тому відповідно до статті 400 ЦПК України у цій частині у касаційному порядку не переглядається.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Судами попередніх інстанцій установлено, щосторони у справі та треті особи є співвласниками житлових та нежитлових приміщень у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1.

Згідно висновків судової будівельно-технічної експертизи № 15131 від 04 травня 2016 року та додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 16080 від

29 вересня 2016 року загальна площа житлових та нежитлових приміщень зазначеного будинку, які перебувають у власності сторін становить 913,90 кв. м. Загальна площа підвальних приміщень становить 158,20 кв. м.

Департамент житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради у листі №С-661/0-03/01 від 05 травня 2015 року повідомив, що рішення про закріплення підвальних приміщень у будинку АДРЕСА_1 не приймалось, останні були самостійно розподілені між мешканцями будинку. За власниками квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, а також за власниками нежитлових приміщень - підвальні приміщення закріплено не було.

Відповідно до статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом статті 391 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4-рп/2004, та згідно із Конституцією Українивсі суб'єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, у тому числі з питань улаштування мансард, надбудови поверхів та іншого.

За змістом зазначеного висновку, будь-який власник або інша особа, яка на відповідній правовій підставі користується житловим чи нежитловим приміщенням, не наділяється абсолютним правом вирішувати порядок використання (переобладнання, перепланування тощо) місць загального користування чи на власний розсуд обмежувати інших співвласників у цьому.

Згідно статті 19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» спільне майно власників квартир складається неподільного і загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до висновків, викладених у наведеному вище рішенні Конституційного Суду України, правовий режим майна, що перебуває у спільній власності власників квартир, має визначатися відповідно до Конституції України (пункт 7 частини першої статті 92) виключно законами України. Власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

При цьому згідно пункту 4 вищезазначеного рішення Конституційного Суду України, під поняттям "мешканці" треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб'єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об'єкт - допоміжні приміщення.

Положеннями статті 382 ЦК України встановлено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до положень статті 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння порушується його право власності чи законного володіння.

Негаторний позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що існує реальна небезпека порушення його права власності чи правомірного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні враховувати будь-які фактичні відомості (статті 57-59 ЦПК України 2004 року), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що для задоволення негаторного позову необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди; внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.

Встановивши, що позивачі є співвласниками житлових та нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_1, суди дійшли обгрунтованого висновку, що незалежно від часу набуття у власність житлових та нежитлових приміщень у зазначеному будинку, вони мають рівні права на користування його допоміжними, у тому числі підвальними, приміщеннями, а тому мають право вимагати усунення перешкод у користуванні спільним майном, які чинять їм відповідачі .

Посилання в касаційній скарзі на те, що матеріали справи не містять доказів створення відповідачами перешкод позивачам та третій особі із самостійними вимогами на предмет спору у користуванні підвальними приміщеннями не є переконливими, спростовуються актом обстеження Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрвторресурс» (далі - ТОВ «ТД «Укрвторресурс») №899 від 24 грудня 2014 року та висновком експерта.

Встановлюючи для співвласників багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 порядок користування підвальними приміщеннями, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, урахували висновки судових будівельно-технічних експертиз, виходячи з максимально можливим дотриманням принципу рівності часток співвласників.

Доводи касаційної скарги щодо допущених судами попередніх інстанцій порушень норм процесуального права в частині дослідження та оцінки висновків судової будівельно-технічної експертизи № 15131 від 04 травня

2016 року і додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 16080 від

29 вересня 2016 року, фактично зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Установивши, що відповідачі за первісним позовом та позовом третьої особи неправомірно перешкоджають позивачам за первісним позовом та

ОСОБА_29 у реалізації належного їм права користування допоміжними приміщеннями будинку, суди вірно виходити з того, що негаторний позов може бути пред'явлений позивачем доти, поки існує саме порушення, а відтак твердження заявника про безпідставне незастосування судами позовної давності, є неспроможним.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2017 року виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 травня 2017 року зупинено до закінчення касаційного провадження, його необхідно поновити.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_18 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 травня 2017 року у та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 31 серпня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 травня 2017 року.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник