Справа № 461/804/19 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/811/2286/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнко Ю.П. на рішення Галицького районного суду м.Львова від 31 травня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банку «Фінанси та Кредит» при розгляді вимог щодо включення вимог ОСОБА_3 до реєстру акцептованих вимог кредиторів за вкладом у ПАТ Банку «Фінанси та Кредит» на загальну суму 925203,83 грн. та зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банку «Фінанси та Кредит» внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів та включити кредиторські вимоги ОСОБА_3 в розмірі 925203,83 грн. до реєстру акцептованих вимог.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено у включенні її до Реєстру кредиторів з посиланням на пропуск строку пред`явлення кредиторських вимог, оскільки строк був пропущений з незалежних від неї причин. 19.08.2015 року рішенням Залізничного районного суду м.Львова вирішено стягнути з ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на користь її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму вкладу за депозитним договором у розмірі 45377,27 доларів США та 5507,78 Євро. постановою Правління Національного банку України №612 від 17 вересня 2015 року «Про віднесення ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк Фінанси те Кредит». 17.12.2015 року постановою правління НБУ №898 було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Фінанси та Кредит». Після віднесення банку до категорії неплатоспроможних на підставі відповідної постанови НБУ, згідно зі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивачу виплачено гарантовану суму відшкодування у розмірі 200000 грн., а решту суми віднесено до кредиторських вимог, які не виплачено. Стверджує, що умовою для включення до реєстру кредиторів є наявність свідоцтва про право власності на вклади спадкодавця, а свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини, а тому отримати свідоцтво вона могла лише з 28.02.2016 року.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 31 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банку «Фінанси та Кредит» при розгляді вимог щодо включення вимог ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів за вкладом у ПАТ Банку «Фінанси та Кредит» на загальну суму 925203,83 грн.

Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банку «Фінанси та Кредит» внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів та включити кредиторські вимоги ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) в розмірі 925203,83 грн.

Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнко Ю.П., вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначає, що відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про виведення неплатоспроможних банків з ринку Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб має лише право вносити пропозицію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про внесення змін до реєстру кредиторів та не має права вносити зміни до нього. Крім того, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не залучений в якості відповідача до участі у даній справі. Також апелянт не погоджується з сумою в розмірі 925 203, 83 грн., яку рішенням суду зобов`язано включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів, оскільки позивачка не оскаржує дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19.08.2015 року у справі №462/2779/15-ц про стягнення з АТ «Банк «Фінанси та Кредит»» на користь ОСОБА_4 суму вкладу в розмірі 45 377.32 доларів США та 55007,78 євро, а оскаржує відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» включити її до реєстру кредиторів на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.03.2016 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.03.2016 року. Поза увагою суду залишився той факт, що 03.06.2016 року ОСОБА_1 отримала через визначений банк-агент гарантовану суму грошового відшкодування в розмірі 200 000 грн., як спадкоємець після смерті ОСОБА_4 , а відтак сума має бути значно меншою. Більше того, договір банківського вкладу №52932 від 18.12.2017 року на суму 4000 доларів США не успадкований ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.03.2016 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.03.2016 року. Звертає увагу на те, що інформація про ліквідацію банку була розміщена 23.12.2015 року на офіційному сайті Фонду, а відомості опубліковано в газеті «Голос України». Таким чином, відповідно до ч.5 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом 30 днів з дня опублікування даного оголошення, тобто, з 23.12.2015 року до 20.01.2016 року кредитори банки мали право заявити про свої вимоги до банку, проте не вчинила таку дію. Оскільки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_1 вважала себе її спадкоємцем, то вона мала реальну можливість звернутись з заявою про включення до реєстру вимог кредиторів протягом 30 днів. На думку апелянта пропуск строку пред`явлення відповідної заяви через отримання свідоцтва про право на спадщину не є підставою для поновлення такого строку. Просить рішення скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , як спадкоємець вкладника ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», не мала можливості заявити Уповноваженій особі свої вимоги до банку у вказаний період, оскільки набула спадщину після смерті владника ( ОСОБА_4 ), а свідоцтво про право на спадщину отримала лише 28.02.2016 року, тобто, вже після завершення 30-денного терміну, встановленого ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та оскільки Закон № 4452-VI не передбачає заборони щодо поновлення такого строку у разі його пропуску з поважних причин, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 19 серпня 2015 року у справі №462/2779/15-ц вирішено стягнути з ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_4 суму вкладу за депозитним договором у розмірі 45377,27 доларів США та 5507,78 Євро.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 .

Згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 31.03.2016 року, виданим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ринажевською О.В., зареєстрованим в реєстрі за номером 142, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 , а саме грошових вкладів з відповідними відсотками та усіма компенсаційними нарахуваннями, є її дочка ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

17.12.2015 року Постановою Правління НБУ №898 відкликано банківську ліцензію, призначено ліквідатора та запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у зв`язку із його неплатоспроможністю.

В газеті «Голос України» № 242 (6242) від 23.12.2015 року опубліковано оголошення про ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит», вимоги кредиторів приймаються протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про ліквідацію.

Відтак, для подачі заяв про задоволення вимог кредиторів був визначений період з 23.12.2015 року по 21.01.2016 року.

Згідно із частиною п`ятою статті 45 Закону № 4452-VI протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебігу ліквідаційної процедури (частина четверта статті 49 Закону № 4452-VI).

Як вбачається з матеріалів справи, 10.05.2016 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про включення до реєстру кредиторів ПАТ Банк «Фінанси та Кредит», однак відповідач листом від 24.05.2016 року № 3-037610/6695/1 повідомив, що відомості про ліквідацію банку опубліковано 23 грудня 2015 року і протягом 30 днів з указаної дати вона не заявила своїх вимог до банку уповноваженій особі, тому пропустила визначений законодавством строк для подачі кредиторської вимоги

Згідно із частиною першою статті 49 Закону № 4452-VI Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Отже, про свої вимоги до банку кредитор зобов`язаний заявити у межах 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку.

Разом з тим, Закон № 4452-VI не передбачає заборони щодо поновлення такого строку у разі його пропуску з поважних причин.

Вказане узгоджується з пунктом 3 частини першої статті 48 Закону № 4452-VI, згідно з яким Фонд та його уповноважена особа наділені повноваженнями вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 , як спадкоємець вкладника ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», не мала можливості заявити Уповноваженій особі свої вимоги до банку у вказаний період, оскільки набула спадщину після смерті владника ( ОСОБА_4 ), а свідоцтво про право на спадщину отримала 28.02.2016 року, що передбачено ст. 1298 ЦК України, тобто, вже після завершення 30-денного терміну, встановленого ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв`язку з чим строк для пред`явлення вимог кредитора пропущено позивачем незалежно від його волі та з об`єктивних причин.

Сукупність наведених чинників призвела до того, що позивач не змогла вчасно звернутися до Фонду із заявою про включення її до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк Фінанси та Кредит».

Крім того, рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05 липня 2012 року № 2 затверджено Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, яке регулює відносини, що виникають у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а саме: підготовку, затвердження та реалізацію плану врегулювання, розробленого на основі найменш витратного для Фонду способу виведення неплатоспроможного банку з ринку (далі Положення).

Відповідно до п. 4.30 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 №2, у разі необхідності Фонд в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані Фондом в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів; документів, які відповідно до законодавства України підтверджують правонаступництво юридичної особи внаслідок реорганізації, за вимогами кредиторів, яких включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів; письмової відмови кредитора від вимог; клопотання Фонду в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) про виправлення помилки, допущеної Фондом в особі відповідного структурного підрозділу Фонду чи попередньою уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку під час акцептування вимог кредиторів; клопотання Фонду в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) про збільшення/зменшення вимог кредитора, що виникли під час проведення ліквідації, які отримані від Фонду та інших державних органів на підставі заяви про задоволення додаткових вимог; клопотання Фонду в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) про зменшення вимог кредитора(ів) в результаті зарахування зустрічних однорідних вимог, передбачених статтею 46 Закону; договору уступки права вимоги боргу, засвідченого нотаріально. Такі зміни вносяться до реєстру акцептованих вимог кредиторів виключно в межах черги, до якої було включено вимогу, яку уступлено, та у сумі, що не перевищує суму (залишок суми) вимог, яку акцептовано за таким кредитором; зняття накладеного за рішенням суду арешту з рахунку; виконання зобов`язання перед цим банком, щодо якого вклад, розміщений у такому банку, використовувався як засіб забезпечення його виконання.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що обмеження кредиторів надзвичайно коротким строком на звернення з вимогами про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними, було б непропорційним, а таке втручання у права кредиторів на мирне володіння їх майном неправомірним.

Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів (пункт 3 частини першої статті 48 Закону).

Оскільки Фонд та його уповноважена особа наділені правом вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів, суд, беручи до уваги конкретні обставини справи, вправі поновити пропущений кредитором строк, визначений у частині п`ятій статті 45 Закону, за умови наявності для цього поважних причин і відсутності обставин, які би могли свідчити про нехтування кредитором його правом заявити вимоги до банку.

Так у висновках Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 755/17365/15-ц (провадження №14-296 цс 18) зазначено, що неможливість вкладників забрати заощадження (депозит) з рахунків у банках через відсутність коштів, через передбачене законом замороження рахунків, або через нездатність національних органів вжити заходів з метою надання таким вкладникам можливості розпоряджатися їхніми заощадженнями, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) розглядає як втручання в ефективне користування правом мирно володіти майном, що захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) або як незабезпечення користуванням цим правом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Aliљiж and Others v. Bosnia and Herzegovina, Croatia, Serbia, Slovenia and the former Yugoslav Republic of Macedonia» від 16 липня 2014 року, заява № 60642/08, § 102).

У практиці ЄСПЛ напрацьовані три критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно легітимну мету та чи є захід з втручання у вказане право пропорційним такій меті (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України» («Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine») від 26 червня 2014 року, заява № 68385/10 і 71378/10, § 53).

Принцип пропорційності полягає у встановленні судом справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на майно, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Необхідність досягнення такого балансу відображена у структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу покласти індивідуальний і надмірний тягар (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited» v. Ukraine») від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, § 168).

Тому, оцінюючи у кожній конкретній справі пропорційність обмежень прав конкретного суб`єкта на підставі тих обставин і фактів, що безпосередньо досліджені судом, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цього суб`єкта, оскільки обмеження його прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Доводи апеляційної скарги про те, що пропуск строку пред`явлення кредиторської заяви через отримання свідоцтва про право на спадщину не є підставою для відновлення встановленого строку, оскільки строк на пред`явлення вимоги про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів є присічним та відновленню або поновленню не підлягає, є безпідставним та спростовуються вищенаведеним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про поважність причин пропуску позивачем, встановленого статтею 45 Закону строку для звернення з відповідною заявою та про наявність підстав для його поновлення, вважаючи, що позбавлення позивача права претендувати на отримання решти банківського вкладу у сумі 45377,27 доларів США та 5507,78 Євро через пропуск 30-денного строку для звернення до Фонду з вимогами стане для позивача надмірним тягарем і у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції не буде пропорційним меті, з якою цей строк у Законі був встановлений.

Згідно зі ст. 36 Закону України, вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Оскільки днем початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації є 17.09.2015 року, курс долара становив 21,8226 грн. за один долар, курс євро 24,5024 грн. за один євро, відтак 45377,27 доларів США еквівалентно 990250,01 грн., а 5507,78 Євро еквівалентно 134953,82 грн., сума заборгованості після відшкодування становить 925203,83 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнко Ю.П. залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 31 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 12.12.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.