Справа № 755/5045/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" грудня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Кравченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сім`ї, відновити шлюбне прізвище, визначити місцем проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адресу: АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн на кожну дитину щомісяця з дня пред`явлення позову, судові витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14 червня 1997 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, протягом останніх декілька років їх стосунки розладились, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, через зловживання відповідачем алкогольними напоями між ними виникають сварки, що негативно впливає на їх дітей, через що шлюбні стосунки між ними фактично припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. ОСОБА_2 немає постійного місця роботи, зловживає алкогольними напоями, не приділяє часу та уваги вихованню їх дітей, діти виявили бажання проживати з ОСОБА_1 . Між ними не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дітей.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2019 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, відкрито провадження у цій справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання, сторонам роз`яснено процесуальні строки подачі заяв по суті справи.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви із додатками відповідач ОСОБА_2 отримав 18 квітня 2019 року, що підтверджується повідомленням Укрпошти про вручення поштового відправлення. Відзив не подав.

30 серпня 2019 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 21 серпня 2019 року №103/7577/41/3 про можливість визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2019 року закінчено підготовче провадження у даній справі, справа призначена до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав, пояснив, що з позивачем спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають з 2016 року, про що також подав письмову заяву.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за відсутності представника, прийняти рішення в найкращих інтересах дітей.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить наступного.

Згідно із положенням ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сім`ї 14 червня 1997 року, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 576. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Сторони від шлюбу мають двох малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відповідності до положень ч. 2 ст. 36 та ст. 51 Сімейного кодексу України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

За правилом ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, оскільки сумісне життя стало неможливим.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та малолітніх дітей, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Щодо позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини з її матір`ю, то суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, малолітні діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані та постійно проживають разом із батьками за адресою: АДРЕСА_1 .

Малолітня ОСОБА_4 навчається в 3-А класі спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №31 м. Києва з поглибленим вивченням предметів природничо-математичного циклу.

Малолітній ОСОБА_3 навчається в 4-Б класі спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №31 м. Києва з поглибленим вивченням предметів природничо-математичного циклу.

Позивач ОСОБА_1 працює в ДУ «УМЦСМ МОЗ України» на посаді медсестри, та її заробітна плата за період з березня 2018 року по лютий 2019 року становила 71303,69 гривень.

Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно із ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За нормою ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У відповідності до ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За нормами ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Із Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 21 серпня 2019 року №103/7577/41/3 про визначення місця проживання дітей (протокол засідання Комісії № 15 від 14.08.2019 року) убачається, що малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 постійно мешкають із батьками за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 мати малолітніх дітей самостійно займається їх вихованням та утриманням. В квартирі створені належні умови для проживання та розвитку дітей. ОСОБА_1 має постійне місце роботи, стабільний дохід та створила всі умови для гармонійного розвитку дітей. Малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відвідують Спеціалізовану школу I-III ступенів № 31 м. Києва з поглибленим вивченням предметів природничо-математичного циклу. Батько дитини ОСОБА_2 , надав заяву до служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в якій повідомив, що він не заперечує, щоб малолітні діти постійно проживали з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , мати дітей належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, має постійне місце роботи та стабільний дохід, який може забезпечити дітям належні умови проживання, виховання та навчання, створила належні умови для проживання та розвитку дітей.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що проживання дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зі своєю матір`ю ОСОБА_1 буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дітей.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 9 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року у розмірі 2027 гривень.

Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, у зв`язку з чим враховуючи вимоги ст. 182 Сімейного кодексу України, беручи до уваги те, що відповідач повністю визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітніх дітей, аліменти в розмірі по 3000,00 грн., на кожного, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, і до досягнення дітьми повноліття, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітейта відповідатиме принципам розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 26 березня 2019 року.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн., що сплачений позивачем при звернені до суду з даним позовом.

Керуючись ст. ст. 7, 36, 51, ч.1 ст. 80, ч.2 ст. 84, 104, 105, 112, 114, 141, 150, 155, 161, 180-182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 200, 209, 210, 223, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ч.2 ст. 21 Конституції України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_1 ), третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації (вул. Краківська, буд. 20, м. Київ, 02100), про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сім`ї 14 червня 1997 року, актовий запис № 576 - розірвати.

Визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Києва, громадянки України, зареєстрованих та проживаючих за адресою: АДРЕСА_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженкою м. Києва, громадянкою України, зареєстрованою та проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) гривень, на кожну дитину, щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 26 березня 2019 року до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: