Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 368/1038/16-ц

провадження № 61-17663св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Київобленерго»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київобленерго» на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 10 березня 2017 року у складі судді Іванюти Т. Є. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 12 липня 2017 року у складі колегії суддів: Голуб С. А., Приходька К. П., Таргоній Д. О., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Київобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за використану електроенергію та зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Київобленерго» про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити дії.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 20 лютого 2000 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Київобленерго» був укладений договір про користування електричною енергією.

З метою визначення обсягу спожитої електричної енергії ОСОБА_1 було встановлено електролічильник № СО-И 446 № 9943835.

З квітня 2008 року по червень 2016 року обсяг та вартість електричної енергії визначались на підставі показників приладу обліку електричної енергії, які надавав особисто споживач.

Працівники ПАТ «Київобленерго» не мали змоги здійснити контрольний огляд приладу обліку, так як даний прилад знаходився на горищі помешкання споживача.

Зауважував, що жодного разу протягом вищевказаного часу відповідач не звертався до позивача з приводу невідповідності показників, зазначених в рахунках та фактичних показників лічильника.

02 лютого 2016 року працівниками ПАТ «Київобленерго» було здійснено заміну приладу обліку електричної енергії № СО-И446 № 9943835. Під час демонтажу приладу обліку було зафіксовано показники 75 521 кВт·год, чим виявлено невідповідність показників приладу обліку, що надавались відповідачем, фактичним показникам.

Таким чином, станом на 28 липня 2016 року заборгованість за спожиту електричну енергію відповідачем повністю не сплачено.

Сума заборгованості, внаслідок неповної оплати рахунку № за червень 2016 року становить 18 526,27 грн, які позивач просив стягнути з відповідача.

Відповідач подав до суду зустрічний позов і просив визнати незаконними донарахування ПАТ «Київобленерго» оплати за спожиту електроенергію в сумі 18 761,96 грн та дії по відключенню від електричної мережі як споживача послуг з електропостачання домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати ПАТ «Київобленерго» провести перерахунок вартості використаної ОСОБА_1 електроенергії.

В зустрічному позові позивач посилався на те, що 07 травня 2016 року ним було отримано рахунок за електроенергію № 83 за квітень 2016 року, відповідно до якого нараховано баланс попереднього періоду в сумі 18 761,96 грн.

Згідно роз`яснень працівників Кагарлицького РП ПАТ «Київобленерго» за результатами перевірки було встановлено, що електроенергія обліковується 5-ти значним лічильником, а оплачується по 4-ри значному лічильнику. У зв`язку з тим, що на думку працівників Кагарлицького РП електрична енергія, яка використовувалась ним обліковувалась неправильно, тому позивачу було нараховано до оплати додатковий обсяг енергії.

Проте засіб обліку електричної енергії, який перевіряли працівники Кагарлицького РП, було встановлено позивачу працівниками Кагарлицького РП понад 20 років тому. Після встановлення лічильника Кагарлицький РП самостійно розраховував вартість використаної позивачем електричної енергії, про що направлялись рахунки, згідно яких позивачем оплачувалась використана електроенергія.

Протягом усього часу використання позивачем засобу обліку електричної енергії, встановленого працівниками Кагарлицького РП, проводились неодноразові перевірки встановленого засобу та зняття показників лічильників. При цьому, будь-яких порушень обліку електричної енергії встановлено не було.

Отже, враховуючи те, що засіб обліку електричної енергії встановлювався та неодноразово перевірявся працівниками Кагарлицького РП, їм було відомо про те, що у споживача встановлений 5-значний засіб обліку електричної енергії, тому вони повинні були нараховувати вартість використаної енергії по 5-значному засобу обліку, який був встановлений Кагарлицьким РП, а не по 4-значному.

Також вважав незаконним відключення його будинку від електропостачання, оскільки ніякого попередження про відключення електричної енергії він не отримував, йому не надавалося 30 днів на сплату боргу, та відключено споживачу електроенергію саме напередодні вихідних днів, чим порушено Правила користування електричною енергією для населення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357.

Крім того, відповідач просив застосувати позовну давність і відмовити у позові ПАТ «Київобленерго».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 10 березня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 липня 2017 року, в задоволенні позову ПАТ «Київобленерго» відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково. Визнано незаконними донарахування ПАТ «Київобленерго» ОСОБА_1 оплати за спожиту електроенергію в сумі 18 761,96 грн та дії по відключенню від електричної мережі як споживача послуг з електропостачання домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ПАТ «Київобленерго» провести перерахунок вартості використаної ОСОБА_1 електроенергії.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не надано пояснень порядку проведення нарахування заборгованості та не надано пояснень, яким чином кількість використаної електроенергії розподілялась за вказаний період помісячно.

Крім того, суд виходив з того, що позов поданий поза межами позовної давності, оскільки розрахунок заборгованості зроблений з 2008 року.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дії працівників Кагарлицького РП ПАТ «Київобленерго» в проведенні донарахування ОСОБА_1 оплати за спожиту електроенергію в сумі 18 761,96 грн за період з 2008 року по 2016 рік та дії по відключенню від електричної мережі як споживача послуг з електропостачання домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є незаконними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Київобленерго», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та ухвалу апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 368/1038/16-ц і витребувано її з Кагарлицького районного суду Київської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

03 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої та апеляційної інстанції не повно з`ясував та дослідив обставини справи. Вказує, що відповідач здійснював оплату за спожиту електроенергію за показниками лічильника , які він сам надавав. Жодного разу відповідач не скористався наданим йому пунктом 29 Правил користування електричною енергією для населення правом заявити ПАТ «Київобленерго» про те, що в рахунках зазначається неправильний обсяг спожитої електроенергії.Також не погоджується із наявністю підстав для застосування позовної давності.

Заперечення на касаційну скаргу

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу в якому просить рішення суду першої та ухвалу апеляційної інстанції залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що між ПАТ «Київобленерго» та відповідачем ОСОБА_1 20 лютого 2000 року укладено договір про користування електричною енергією за № 5962, відповідно до умов якого позивач є енергопостачальником, а відповідач - споживачем електричної енергії (а. с. 8-9).

Згідно умов договору при його укладенні на об`єкті споживача за адресою: АДРЕСА_2 було встановлено засіб обліку електричної енергії СО-И 446 № 9943835 з початковими показниками 1318 кВт·год.

02 лютого 2016 року працівниками ПАТ «Київобленерго» було здійснено заміну приладу обліку електричної енергії СО-И446 № 9943835. Під час демонтажу приладу обліку було зафіксовано показники 75 521 кВт·год, чим виявлено невідповідність показників приладу обліку, що надавались відповідачем, фактичним показникам. Дані обставини зафіксовані актом № 368034 від 02 лютого 2016 року (а. с. 21).

Після проведення демонтажу, цього ж дня, 02 лютого 2016 року, на об`єкті відповідача було встановлено прилад обліку електричної енергії НІК 2102-02.М2 № 7631997 з початковими показниками 000001,9 кВт·год, про що оформлено акт № 094473 від 02 лютого 2016 року.

Згідно паспорту лічильника СО-И446 електроенергія вираховується в кіловат- годинах по 5 цифрах лічильного механізму. Якщо у лічильника остання цифра справа не виділена комою, то показники її в цілих кіловат-годинах (а. с. 71- 74).

07 травня 2016 року ОСОБА_1 було отримано рахунок за електроенергію № 83 за квітень 2016 року, відповідно до якого нараховано баланс попереднього періоду в сумі 18 761,96 грн, а в червні 2016 року № на суму 18 526,27 грн з урахуванням проведеної оплати 22 липня 2016 року в розмірі 300,00 грн.

Відповідач подав позивачу 11 травня 2016 року заяву, в якій не визнав суми заборгованості, що виникла після перерахунку. Однак листом позивача № 118 від 20 травня 2016 року в перерахунку відповідачу було відмовлено (а. с. 23, 24).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої та ухвалу апеляційної інстанції без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відносини між споживачами та енергопостачальниками регулюються Законом України «Про електроенергетику» від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), Правилами користування електричною енергією для населення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (чинними час виникнення спірних відносин) (далі - ПКЕЕН), і є обов`язковими для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

На підставі вимог статей 26, 27 Закону України «Про електроенергетику», пункту 11, 42, 48 ПКЕЕН споживачі зобов`язані додержуватись вимог нормативно-технічних документів та Договору про користування електричною енергією.

Відповідно до пункту 3 ПКЕЕН споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією.

Статтею 630 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Між ПАТ «Київобленерго» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про користування електричною енергією від 20 лютого 2000 року № 5962, відповідно до умов якого позивач є енергопостачальником, а відповідач є споживачем електричної енергії.

Згідно пункту 1 договору енергопостачальник взяв на себе зобов`язання постачати споживачу електричної енергії електричну енергію у необхідних йому обсягах, а відповідач зобов`язався оплачувати одержану електричну енергію за встановленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором.

Пунктом 2 договору передбачено, що енергопостачальник зобов`язується: не рідше одного разу на 6 місяців проводити контрольне зняття показників розрахункових приладів обліку; проводити планову повірку, ремонт і заміну приладів обліку в терміни, встановлені нормативно-технічними документами.

Пунктом 4 договору передбачено умови та порядок оплати за електроенергію, а саме: розрахунковим періодом є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься споживачем на поточний рахунок енергопостачальника не пізніше 10-го числа місяця наступного за розрахунковим; обсяг електроенергії у рахунках визначається енергопостачальником на основі середньомісячного споживання електроенергії споживачем за попередній період та його заборгованості, чи за домовленістю сторін, якщо відсутня статистика (укладається окремий додаток до цього договору); енергопостачальник здійснює перерахунок плати через 6 розрахункових періодів за фактичними показниками лічильників; перерахунки можуть здійснюватись у випадках невідповідності обсягів спожитої та оплаченої електричної енергії, чи за вимогою споживача; у разі несплати за спожиту електроенергію на 30 день після отримання споживачем письмового попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електромережі.

Отже, договором передбачений обов`язок споживача щомісячно оплачувати виставлені йому енергопостачальником рахунки. Разом із тим, розрахунок робить енергопостачальник на підставі показань засобу обліку, який надає йому споживач, або за середньомісячним споживанням. Однак енергопостачальник зобов`язаний кожні 6 місяців перевіряти прилади обліку з метою встановлення фактичних показників лічильника. І в цьому випадку він міг робити перерахунки заборгованості.

Відповідно до пункту 22 ПКЕЕН знімання показань приладів обліку проводиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем.

Враховуючи викладене судом першої та апеляційної інстанції правильно встановлено, що порушення умов договору було допущено обома сторонами договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом виконання.

В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18) зазначено, що «виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в частині першої статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року № 6-17цс17.

Отже, за зобов`язанням відповідача він мав сплачувати позивачу за надані йому послуги кожного місяця до 10 числа. Відповідач сплачував виставлені йому рахунки. Разом із тим, позивач довідався про порушення його прав на отримання плати за поставлену електричну енергію лише у лютому 2016 року, коли були встановлені фактичні показники лічильника, хоча міг і зобов`язаний був довідатись не пізніше 6 місяців з часу такого порушення.

Верховний Суд погоджується із висновками суду першої та апеляційної інстанції, що позивач не довів заявлених позовних вимог, що унеможливлювало задоволення його позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах рішення суду першої та апеляційної інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанцій.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київобленерго» залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 10 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська