19 липня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Таран Н.Г.
секретаря судового засідання: Ковтуненка В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Представник позивача в серпні 2018 року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 18.10.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі по тексту - ПАТ «Укрсоцбанк», позивач) та ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач) було укладено Договір кредиту №014-375-КА. Відповідно до умов Кредитного договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором, повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та графіком погашення кредиту. У порушення умов Кредитного договору, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 29.01.2018 року має заборгованість за кредитом - 0.01 Швейцарських франків, за відсотками - 7172,46 Швейцарських франків. На підставі наведеного представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором у розмірі 7172,47 Швейцарських франків та витрати по сплаті судового збору в сумі 2854,28 грн.
Ухвалою від 28.08.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою від 21.01.2019 року вирішено проводити розгляд вищевказаної цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак, відповідно до поданої до суду заяви просить проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Відповідач - ОСОБА_1 в судові засідання не з`являвся причини неявки суду не повідомляв, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, шляхом направлення процесуальних документів за вказаною позивачем адресою, яка є місцем його реєстрації, при цьому поштова кореспонденція була повернута без вручення з поштовою відміткою за закінченням терміну зберігання.
Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо адреси сторони судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно ч. 10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.
Положеннями частини 4 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи викладені вище обставини та думку представника позивача, Деснянським районним судом м. Києва 19.07.2019 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до наступного висновку.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29).
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.
Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вбачається з матеріалів справи 18.10.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту №014-375-КА.
31.07.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 до Договору кредиту №014-375-КА від 18.10.2007 року.
11.07.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про внесення змін №2 до Договору кредиту №014-375-КА від 18.10.2007 року.
17.01.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про внесення змін №3 до Договору кредиту №014-375-КА від 18.10.2007 року.
Того ж дня між позивачем та відповідачем укладено Додаток №1 до Договору про внесення змін №3 до Договору кредиту №014-375/КА від 18.10.2007 року.
2.1.1. заборгованість за Кредитом складає 0,01 Швейцарських франків 01 сантимів;
2.1.2. заборгованість за процентами за користування Кредитом складає 7173,58 Швейцарських франків 56 сантимів;
2.2. Погашення зазначеної в п.2.1.1 цього Договору про внесення змін заборгованості за Кредитом здійснюватиметься по закінченні трирічного строку одним платежем згідно з графіком, який є Додатком 1 до цього Договору про внесення змін;
2.3. Погашення зазначеної в п.2.1.2 цього Договору про внесення змін заборгованості за процентами за користування Кредитом здійснюватиметься по закінченні трирічного строку одним платежем згідно з графіком, який є Додатком 1 до цього Договору про внесення змін.
2.4. Сторони домовились встановити проценту ставку за користування Кредитом в розмірі 9,5 % процентів річних;
2.5. Сплата строкових (поточних) процентів за користування Кредитом, що нараховуються з «11» липня 2013 року, здійснюється в загальному порядку, передбаченому Договором кредиту 1.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до статті 536 ЦК України, проценти є платою за користування чужими коштами.
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).
Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що звичайно ставляться.
Щодо зобов`язання ОСОБА_1 за Договором кредиту №014-375-КА від 18.10.2007 року, то суд зазначає наступне.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях.
Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.
Разом з тим, ч. 6 ст. 95 ЦПК України встановлено, що якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Крім того, відповідно до розяснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В додатках у поданій до суду позовній заяві наявний розрахунок заборгованості за кредитом (строкова заборгованість), відповідно до якого вбачається, що на 11.07.2013 року у позичальника наявна заборгованість за кредитом у розмірі 0,00 Швейцарських франків, однак станом на 12.07.2016 року заборгованість за кредитом становить 0,01 Швейцарських франків.
Також, у вказаному розрахунку заборгованості поданому позивачем, вбачається, що станом на 11.07.2013 року у відповідача відсутня будь-яка заборгованість за кредитом, що свідчить про відсутність у позивача правових підстав для нарахування відсотків за даним кредитним договором.
Таким чином, позивачем в порушення вимог ст.81 ЦПК України не доведено заявлені позовні вимоги щодо стягнення зазначеної суми боргу за Кредитним договором №014-375-КА від 18.10.2007 року.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обв`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Оскільки в процесі розгляду справи судом не встановлено обставин, що свідчать про наявність належних доказів на підтвердження позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» та представником позивача таких не надано, у суду відсутні правові підстави для прийняття рішення про задоволення позовних вимог позивача, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4, 33, 76-81, 89, 95, 128, 130, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 509, 526, 536, 598, 599, 1048, 1054 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором- залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду складено 23.07.2019 року.

Суддя: Н.Г. Таран