РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2019 року Київський районний суд м. Харкова
у складі головуючого: судді Чередник В.Є.,
за участю секретаря судового засідання Поліщук А.О.
29.08.2018 р. до суду поштою надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», у якому представник позивача просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 50007261 від 08.01.2013 року у розмірі 153 275, 66 грн. станом на 12.07.2018 року, яка складається з 3% річних на суму простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за період з 28.10.2015 по 12.07.2018 у розмірі 1 663,03 грн., сума інфляційних втрат 7 549,20 грн.; 3% річних на суму заборгованості з дострокового повернення кредиту та відсотків за період з 28.10.2015 по 12.07.2018 у розмірі 17 445,27 грн., сума інфляційних втрат 68 696,12 грн.; 3% річних на суму простроченої заборгованості за додатковим кредитом та процентами за період 28.10.2015 по 12.07.2018, що становить 115,02 грн., сума інфляційних втрат 522,11 грн.; проценти за користування кредитом за період з 28.10.2015 по 12.07.2018 у сумі 45 888,46 грн.; прострочену заборгованість за погашення суми додаткового кредиту та процентів в розмірі 8 133, 76 грн. та нараховані на зазначену суму 3% річних 606, 37 грн. та інфляційні втрати 2656, 32 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 08.01.2013 року між ТОВ «Порше мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50007261 (надалі Кредитний договір), в якому зазначено, що Договір між Сторонами складають цей кредитний договір, загальні умови кредитування (далі Загальні умови), графік погашення кредиту (надалі Графік погашення), а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані Сторонами у відношенні Кредиту.
Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав відповідачу суму кредиту у розмірі 112 422, 28 грн. - еквівалент суми кредиту в доларах США 13 965,50 $ та суму додаткового кредиту у розмірі 32 073,20 грн. - еквівалент суми кредиту в доларах США 3 984,25 $ зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90 % на рік, які відповідно до п. 2.3. Загальних умов є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту 08.01.2018 р., для купівлі автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель Polo Sedan, 2012 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 та оплати страхових платежів.
Відповідно до п. 1.6. Загальних умов зобов`язання відповідача перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50007261 від 08.01.2013 року забезпечено договором застави 09.01.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Одарченко М.С., зареєстрованим в реєстрі за № 7 (надалі Договір застави), згідно з умовами якого відповідач надав в заставу автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель Polo Sedan з об`ємом двигуна 1598 см3, 2012 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 (надалі Предмет застави), що належить йому на праві власності.
Таким чином, станом на 12.07.2018 року з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 50007261 від 08.01.2013 року у розмірі 153 275, 66 грн., яка складається з 3% річних на суму простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів у розмірі 1 663,03 грн., суми інфляційних втрат 7 549,20 грн.; 3% річних на суму заборгованості з дострокового повернення кредиту та відсотків у розмірі 17 445,27 грн., суми інфляційних втрат 68 696,12 грн.; 3% річних на суму простроченої заборгованості за додатковим кредитом та процентами у розмірі 115,02 грн., суми інфляційних втрат 522,11 грн.; процентів за користування кредитом у сумі 45 888,46 грн.; простроченої заборгованості за погашення суми додаткового кредиту та процентів в розмірі 8 133, 76 грн. та нарахованих на зазначену суму 3% річних 606, 37 грн. та інфляційних втрат - 2656, 32 грн.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20.09.2018 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідач з поданою позовною заявою не погодилась, у поданому 10.10.2018 р. відзиві на позовну заяву просила суд у позові ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення відсотків, інфляційних витрат та трьох процентів річних за кредитним договором відмовити повністю у зв`язку з наступним.
Так, відповідач вказала, що 08.09.2015 р. на її адресу було направлено вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, якою позивач вимагав від неї дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов договору, які станом на дату направлення вимоги становили 188 052,73 грн.
У даній вимозі також було вказано і про те, що у випадку неповернення суми кредиту та заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги, відбудеться примусове їх стягнення, у тому числі за рахунок автомобіля, що був переданий ТОВ «Порше Мобіліті» у заставу.
Отже, на думку відповідача, оскільки припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, то враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом повинно припинитися після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
З огляду на вказане, відповідач зазначила, що позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом за період з 28.10.2015 по 12.07.2018 року у розмірі 45 888,46 грн. не відповідають положенням абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, а тому не підлягають задоволенню.
Окрім того, вказала, що згідно з наданого розрахунку сума боргу за додатковим кредитом 8 133,76 грн. включає в себе проценти, що суперечить абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України та позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 та крім того не підлягає задоволенню похідна вимога про стягнення 3% річних на суму простроченої заборгованості за додатковим кредитом та процентами за період з 28.10.2015 по 13.07.2018 року 115,02 грн.
Звертала увагу суду, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а тому, іноземна валюта, яка була предметом договору індексації не підлягає, тобто також не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення інфляційних втрат.
30.10.2018 р. позивач надав відповідь на відзив на позовну заяву, в якому з доводами та запереченнями відповідача не погодився з огляду на наступне.
Так, позивач вказав, що відповідач, згідно з п. 1.2. Загальних умов зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користуванням кредитом та інші платежі відповідно до умов кредитного договору. При чому, сторони погодили, що повернення кредиту здійснюється відповідачем у повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, яким передбачено щомісячну сплату чергових платежів на відповідну дату поточного місяця.
Зазначав, що пунктом 1.4.4. Загальних умов було встановлено, що кредит та додатковий кредит вважається повернутим, а відповідний обов`язок Позичальника з повернення/сплати коштів виконаним саме з моменту зарахування грошових коштів у відповідному розмірі на банківський рахунок Компанії, вказаний в Кредитному договорі або повідомлений Компанією Позичальнику додатково.
З урахування цього позивач вважав, що вимога про стягнення процентів за користування кредитом за період з 28.10.2015 по 12.07.2018 року підлягає задоволенню.
Крім того, вказував, що позивачем були нараховані 3% річних та інфляційні втрати на суму простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за Кредитом лише за період до 27.10.2015 р., а тому заявлені вимоги в цій частині в повній мірі відповідають вимогам ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Щодо посилань відповідача стосовно можливої реалізації транспортного засобу, який перебуває у заставі банку, то вказав, що станом на дату подання відповіді на відзив предмет застави автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель Polo Sedan з об`ємом двигуна 1598 см3, 2012 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_3 знаходиться в розшуку, що підтверджується відповідною інформацією про виконавче провадження.
Правом на подачу заперечень відповідач не скористалась.
13.12.2018 р. представником відповідача заявлено клопотання про зупинення провадження по даній справі, посилаючись на наступне.
Ухвалою суду від 28.01.2019 р. було зупинено провадження у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків, інфляційних втрат та трьох процентів річних за кредитним договором до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зверення стягнення на предмет застави, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору частково недійсним та зобов`язання вчинити певні дії.
У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, представник відповідача подала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві, у задоволенні позову просила відмовити.
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що сторони подали заяви про розгляд справи без їх участі, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності сторін.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.
08.01.2013 року між ТОВ «Порше мобіліті» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 50007261, в якому зазначено, що Договір між Сторонами складають цей кредитний договір, загальні умови кредитування, графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані Сторонами у відношенні Кредиту (а.с. 11-22).
Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав відповідачу суму кредиту у розмірі 112 422, 28 грн., що еквівалентно 13 965,50 доларів США та суму додаткового кредиту у розмірі 32 073,20 грн., що еквівалентно 3 984,25 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90 % на рік, які відповідно до п. 2.3. Загальних умов є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту 08.01.2018 р., для купівлі автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель Polo Sedan, 2012 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 , та оплати страхових платежів.
Згідно умов Кредитного договору усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суму кредиту у доларах США, відповідно до п. 1.3. Загальних умов кредитування.
Згідно п. 1.2. Загальних умов відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов Кредитного договору.
Таким чином, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини стосовно надання відповідачу грошових коштів (кредиту) на умовах зворотності, відплатності, строковості та цільового використання.
Відповідно до п. 1.6. Загальних умов зобов`язання відповідача перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50007261 від 08.01.2013 року забезпечено договором застави 09.01.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Одарченко М.С., зареєстрованим в реєстрі за № 7, згідно з умовами якого відповідач надав в заставу автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель Polo Sedan з об`ємом двигуна 1598 см3, 2012 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , що належить йому на праві власності (а.с. 23-30).
Судом встановлено, що пунктом 1.4.2 Загальних умов сторони погодили, що повернення кредиту здійснюється відповідачем у повному обсязі у терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як передбачено ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, як це зазначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Порушенням зобов`язання, згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Постановою Харківського апеляційного суду від 18.09.2019 р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 - задоволено частково.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2016 року в частині звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen, модель Polo Sedan з об`ємом двигуна 1598 куб.см., 2012 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 в розмірі 217838 грн. 64 коп. за кредитним договором №50007261 від 08 січня 2013 року шляхом продажу автомобіля з публічних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» за кредитним договором №50007261 від 08 січня 2013 року в розмірі 217838,64 грн., яка складається з: - простроченої заборгованості 22626,71грн., з яких: 21873,45 грн. - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом та додатковим кредитом, 116,34 грн. - сума 3 % річних за час прострочення за кредитом та додатковим кредитом, 249,14 грн. - сума інфляційних втрат за час прострочення за кредитом та додатковим кредитом, 387,78 грн. - сума пені за прострочення виконання зобов"язання по сплаті чергових платежів за кредитом та додатковим кредитом; - заборгованості з дострокового повернення кредиту в сумі 169889,47 грн., з яких: 168723,07 грн. - сума заборгованості за кредитом та додатковим кредитом, 503,40 грн. - сума заборгованості за процентами, 153 грн. - сума 3 % річних; 510 грн. - сума пені, нарахованої за п. 8.1 загальних умов; - 22484,46 грн. сума штрафу, нарахованого за п.8.2. загальних умов; - 2838 грн. - сума штрафу, нарахованого за п.8.3. загальних умов -

звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen, модель Polo Sedan з об`ємом двигуна 1598 куб.см., 2012 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною предмета застави в сумі 132261 грн. 50 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ЦПК, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Харківського апеляційного суду від 18 березня 2019 року.

Виходячи з вимог, заявлених у позові, який знаходиться у провадженні суду, позивачем були заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у сумі 45 888,46 грн.

Вирішуючи вказані вимоги суд приходить до наступного.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається з матеріалів справи, за умовами розділу 2 Загальних умов сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитом та додатковим кредитом одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіка погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів.

Відповідно до п. 3.3. Загальних умов Позичальник зобов`язаний повернути Компанії у повному обсязі суму кредиту та суму Додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення Позичальником розраховується Компанією і вказується у повідомленні Компанії) протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу Позивальником (для фізичних осіб) та 5 (п`яти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу Позичальником (для фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб). Якщо з будь-яких причин повідомлення не було отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення.

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, позивач 16.09.2015 року звернувся до відповідача з вимогою (повідомленням) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50007261 від 08.09.2015 року (а.с. 31-33), яка за своєю правовою природою є вимогою згідно частини другої статті 1050 ЦК України.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, суд погоджується з позицією відповідача та зазначає про необґрунтованість та заявлених позивачем вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом у сумі 45 888,46 грн.

Вказана позиція суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12.

Окрім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначає, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

За вказаних обставин, суд відхиляє доводи позивача, що згідно п. 1.4.4. Загальних умов строк виконання зобов`язання визначено моментом зарахування грошових коштів на банківський рахунок, оскільки у даній справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання, а тому відповідач без належних правових підстав здійснював нарахування процентів за користування кредитом та додатковим кредитом за період з 28.10.2015 по 12.07.2018 року.

Позивач також зазначає, що у відповідача виникла прострочена заборгованість за погашення суми додаткового кредиту та процентів за рахунками-фактурами № 00292750 від 02.11.2015 року, № 00297571 від 04.12.2015 року, № 00300464 від 06.01.2016 року, № 00305589 від 02.02.2016 року, № 00309386 від 15.03.2016 року в загальному розмірі 8133, 76 грн.

Відповідно до рахунків-фактур № 00292750 від 02.11.2015 року, № 00297571 від 04.12.2015 року, № 00300464 від 06.01.2016 року, № 00305589 від 02.02.2016 року, № 00309386 від 15.03.2016 року загальна сума погашення додаткового кредиту становить 2 672, 60 грн., а загальна сума процентів за користування додатковим кредитом 5 461,16 грн. (а.с. 48-52)

Вирішуючи вимоги позивача у цій частині позову, суд враховує викладену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 року, та вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума додаткового кредиту в розмірі 2 672, 60 грн., вимоги в частині стягнення процентів за користування додатковим кредитом в сумі 5 461, 16 грн. задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд не бере до уваги твердження відповідача про нібито подвійне притягнення його до відповідальності, оскільки як свідчать дати виставлення рахунків-фактур сума додаткового кредиту в розмірі 2 672, 60 грн. не фігурувала у вимозі вих. № 50007261 від 08.09.2015 року та не була стягнута за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.12.2016 року по справі № 640/19094/15-ц.

Щодо вимог позивача стосовно стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат, то суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року № 6-284цс17.

Аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 жовтня 2018 року по справі № 905/192/18 (ЄДРСРУ № 77149725), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 липня 2018 року по справі № 761/1617/15-ц, провадження № 61-19731св18.

Приймаючи до уваги положення Кредитного договору, Загальних умов та Графіку погашення щодо сплати тіла кредиту та процентів за його користування з урахуванням еквіваленту у іноземній валюті, вимоги щодо стягнення з відповідача суми інфляційних втрат по сплаті чергових платежів у розмірі 7 549,20 грн.; суми інфляційних втрат на суму заборгованості з дострокового повернення кредиту в розмірі 68 696,12 грн.; суми інфляційних втрат на суму простроченої заборгованості за додатковим кредитом та процентами в розмірі 522,11 грн. та інфляційних втрат на суму простроченої заборгованості за погашення суми додаткового кредиту та процентів в сумі 8 133, 76 грн. в розмірі 2656, 32 грн. задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних, то з урахуванням положень ч.2 ст. 625 ЦК України та того, що відповідач має заборгованість перед позивачем, суд прийшов до висновку, що є обґрунтовані підстави для їх задоволення. У той же час, судом було здійснено перерахунок заборгованості 3% річних на прострочену заборгованість з погашення суми додаткового кредиту з урахуванням суми, яка була задоволена судом в розмірі 2 672, 60 грн.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що з неї неможливо стягувати будь-які суми за кредитним договором, оскільки відсутня інформація щодо стану виконання рішення Київського районного суду м. Харкова по справі № 640/19094/15-ц від 21.12.2016 року про звернення стягнення на предмет застави, оскільки відповідно до інформації про виконавче провадження № 54008447 станом на 25.10.2018 року предмет застави автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель Polo Sedan з об`ємом двигуна 1598 см3, 2012 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_3 знаходиться в розшуку та фактично вилучений не був.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Надані позивачем докази, обставини, які були досліджені у ході судового засідання, а також відсутність заперечення з боку відповідача проти уточненої позовної вимоги, дає суду підстави для задоволення позовних вимог в порядку та у спосіб, визначені позивачем.

Положеннями ст..16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору станом на 12.07.2018 року у загальному розмірі 22 113,17 грн., яка складається з 3% річних на суму простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за період з 28.10.2015 по 12.07.2018 у розмірі 1 663,03 грн., 3% річних на суму заборгованості з дострокового повернення кредиту та відсотків за період з 28.10.2015 по 12.07.2018 у розмірі 17 445,27 грн., 3% річних на суму простроченої заборгованості за додатковим кредитом та процентами за період 28.10.2015 по 12.07.2018, що становить 115,02 грн., простроченої заборгованість з погашення суми додаткового кредиту в розмірі 2 672, 60 грн. та нараховані на зазначену суму 3% річних - 217, 25 грн.

Суд відмовляє у задоволенні заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. та поштових витрат в сумі 500,00 грн., оскільки останнім не надано до суду належних та допустимих доказів, які підтверджують суми вказаних витрат та факт їх реальної сплати позивачем.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 331,77 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 273, 352 ЦПК України, ст. 526,527,530,572,589-591,611-612,625-628 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (місце знаходження: 02152, м. Київ, просп. Павла Тичини, буд. 1-В, ) заборгованість за Кредитним договором № 50007261 від 08.01.2013 року у у загальному розмірі 22 113 (двадцять дві тисячі сто тринадцять) гривень 17 копійок, яка складається з 3% річних на суму простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за період з 28.10.2015 по 12.07.2018 у розмірі 1 663,03 грн., 3% річних на суму заборгованості з дострокового повернення кредиту та відсотків за період з 28.10.2015 по 12.07.2018 у розмірі 17 445,27 грн., 3% річних на суму простроченої заборгованості за додатковим кредитом та процентами за період 28.10.2015 по 12.07.2018, що становить 115,02 грн., простроченої заборгованість з погашення суми додаткового кредиту в розмірі 2 672, 60 грн. та нараховані на зазначену суму 3% річних - 217, 25 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (місце знаходження: 02152, м. Київ, просп. Павла Тичини, буд. 1-В, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 331 (триста тридцять одна) гривня 77 копійок.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» процентів за користування кредитом за період з 28.10.2015 по 12.07.2018 у сумі 45 888, 46 грн. та інфляційних втрат у сумі 79 423,75 грн. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2018.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», місце знаходження: 02152, м. Київ, просп. Павла Тичини, буд. 1-В, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повне судове рішення складено 11.12.2019 р.

Суддя Чередник В.Є.