1Справа № 335/8211/18 2/335/239/2019
17 січня 2019 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.І., за участю секретаря судового засідання Мереуци М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання особи такою, що втратила право користування та реєстрації в квартирі, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування та реєстрації в квартирі, в якому зазначила наступне. Позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1. В належній позивачу квартирі зареєстрована її онука ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач зазначає, що відповідач з 2006 року не проживає у вказаній квартирі. Посилаючись на те, що відповідач з реєстраційного обліку добровільно не знявся, фактично не мешкає в квартирі, просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач надала суду заяву про проведення судового засідання у її відсутності, позов підтримує, просить задовольнити.
Відповідач у судове засідання повторно не зявилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином рекомендованими листами із повідомленнями. Однак, на адресу суду повернулися конверти із судовими повістками з відміткою поштового відділення на конвертах «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про відмову відповідача від отримання судових повісток на поштовому відділенні. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомила, відзив не надала. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи її відсутності суду не надавала.
Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
За таких обставин, судом у судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів на підставі статей 280, 281 ЦПК України.
Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12.08.1998 року №154, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 04.12.2003 року №1.1308, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.12.2006 року №1.833.
Позивач зареєстрований у вказаній квартирі, що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України.
Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №01-17/6053 від 31.07.2018 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована ОСОБА_2, з 21.08.2015 року і по теперішній час.
Як вбачається із матеріалів справи відповідач у квартирі не проживає.
Добровільно відповідач з реєстрації місця проживання не знімається, чим створює позивачеві перешкоди у здійсненні права власності, які зокрема полягають у тому, що він змушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг.
Згідно з положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до вимог ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права на користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права на користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01. 2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав шляхом позбавлення особи права користування квартирою належить судам.
Отже, належним способом захисту є позбавлення особи права на користування житловим приміщенням.
Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач в квартирі не проживає понад передбачені законодавством строки, чим чинить перешкоди власнику квартири позивачу ОСОБА_1 у здійсненні нею права власності. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, шляхом позбавлення відповідача права користування квартирою.
Позивач не заявляв вимог про стягнення судового збору, тому на підставі ст. 13 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4,11-13, 19, 259, 263, 265 , 279 274-279, 280-283 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання особи такою, що втратила право користування та реєстрації в квартирі задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, права користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя: Н.І. Рибалко