Ухвала

29 січня 2019 року

м. Київ

справа № 137/2294/14-ц

провадження № 61-1636 ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на постанову Вінницького апеляційного суду від 06 грудня 2018 року у справі за позовом товаристваз обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи»до ОСОБА_1про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні Ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором від 06 квітня 2005 року у розмірі 140 067,68 грн.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 липня 2018 року позов ТОВ «Кредитні Ініціативи» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 06 квітня 2005 року у розмірі 140 067,68 грн, яка включає в себе: 92 166,94 грн - заборгованість за кредитом; 38 443,30 грн - заборгованість по процентам; 2 145,57 грн - заборгованість по комісії; пеню - 7 311,87 грн.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 06 грудня 2018 року рішення Вінницького районного суду Вінницької областівід 05 липня 2018 року в частині задоволення вимог про стягнення процентів, пені та комісії скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено ТОВ «Кредитні Ініціативи» у частині задоволення вимогпро стягнення процентів у розмірі 31 887,16 грн, пені - 7 311,87 грн, комісії - 2 145,57 грн.

Змінено рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 липня 2018 року, стягнуто з ОСОБА_1 користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 06 квітня 2005 року у розмірі 98 723,08 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 92 166,94 грн, заборгованості по процентам у розмірі 6 556,14 грн.

В іншій частині рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 липня 2018 року залишено без змін.

У січні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржуване судове рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у цій частині у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, враховуючи наступне.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 140 067,68 грн, яка станом на 1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Крім того, ОСОБА_1 оскаржує судове рішення, яким стягнуто з неї на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованість за договором у розмірі 98 723,08 грн.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

При цьому касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржуване судове рішення підпадає принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на постанову Вінницького апеляційного суду від 06 грудня 2018 року у справі за позовом товаристваз обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи»до ОСОБА_1про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслатизаявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь