Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 206/1672/16-ц

провадження № 61-32507св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: приватне підприємство фірма «ЛадаСоюз», приватний нотаріус Батова Людмила Григорівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 рокута додаткове рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В. Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А.,

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватне підприємство фірма «ЛадаСоюз», приватний нотаріус Батова Людмила Григорівна, про скасування державної реєстрації права власності та визнання недійсним договору купівлі-продажу.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ПП фірма «ЛадаСоюз», приватний нотаріус Батова Л. Г., про скасування державної реєстрації права власності та визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 39028852, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 2113 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 39028741, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 2111, державне підприємство «Придніпровська залізниця» (далі - ДП «Придніпровська залізниця») стало відомо, що вищезазначені правовстановлюючі документи були видані 13 червня 2015 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л. Г. на 1/2 частки ОСОБА_2 , на будівлі та споруди, які як було раніше доведено в судовому порядку, були самочинно побудовані ОСОБА_1 на земельній ділянці постійного користувача ДП «Придніпровська залізниця», розташовані в АДРЕСА_1 .

Позивач просив скасувати державну реєстрацію права власності згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 39028852, від 13 червня 2015 року на 1/2 частки будівель та споруд, розташованих в АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 , виданий на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 2113, скасувати державну реєстрацію права власності згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 39028741, від 13 червня 2015 року на 1/2 частки будівель та споруд розташованих в АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 , виданий на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 2111, визнати недійсним договір купівлі-продажу № 2111 від 13 червня 2015 року, визнати недійсним договір купівлі-продажу № 2113 від 13 червня 2015 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» задоволено.

Визнано недійсними договори купівлі-продажу від 13 червня 2015 року № 2111 та № 2113 на частки будівель та споруд, які були самочинно побудовані, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л. Г.

Скасовано державну реєстрацію права власності згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 39028852, від 13 червня 2015 року на 1/2 частки будівель та споруд розташованих в АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 , виданого на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 2113.

Скасовано державну реєстрацію права власності згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 39028741, від 13 червня 2015 року на 1/2 частки будівель та споруд розташованих в АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 , виданого на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 2111.

Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5 512,00 грн, тобто з кожного по 2 756,00 грн.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що право власності за ОСОБА_1 судом не визнано, будівлі за договорами купівлі-продажу є самочинними будівлями, які підлягають знесенню за рішенням суду, а тому договори підлягають визнанню недійсними в судовому порядку, що відповідає заявленому позивачем способу захисту своїх прав.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ПП фірма «ЛадаСоюз», приватний нотаріус Батова Л. Г. про скасування державної реєстрації права власності та визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що спірні частки нерухомого майна були продані ТОВ «РЕСУРС ЕСТЕЙТ» відповідачу ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу. Сторонами зазначених договорів є відповідач ОСОБА_2 та ТОВ «РЕСУРС ЕСТЕЙТ», яке не було залучено до участі у справі в якості співвідповідача.

Додатковим рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» (49602, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 108, , код філії: 40081237) на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 6 063,20 грн.

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Додаткове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у розмірі 6 063,20 грн. Проте, стягнення комісії банку за сплату судового збору чинним законодавством не передбачено. Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважала за необхідне задовольнити частково зазначену заяву.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати і повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», посилаючись на порушення норм процесуального права, просить зупинити виконання додаткового рішення апеляційного суду, додаткове рішення суду апеляційної інстанції скасувати і залишити заяву про ухвалення додаткового рішення без розгляду.

Рух касаційних скарг в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року, витребувано її з Самарського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі на додаткове рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року, зупинено виконання додаткового рішення апеляційного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

04 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційні скарги

Касаційна скарга на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 рокумотивована тим, що жодних дозвільних документів на земельну ділянку у відповідача не має. Будь-які дії пов`язані із зазначеними майновими об`єктами, в тому числі договори купівлі-продажу або визнання права власності, буде впливати на права залізниці як землекористувача.

Касаційна скарга на додаткове рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року мотивована тим, що докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, тому додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може. На адресу філії не було направлено апеляційним судом заяву про винесення додаткового рішення суду по справі, що порушує права позивача на захист.

Доводи інших учасників справи

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 надіслала заперечення на касаційну скаргу на додаткове рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року у якому зазначається, що квитанція про сплату судового збору подавалася до апеляційного суду перед відкриттям провадження і є у матеріалах справи. Суд апеляційної інстанції у додатковому рішенні законно та обґрунтовано вирішив стягнути з позивача судовий збір.

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 надіслала заперечення на касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 рокуу якому зазначається, що у касаційній скарзі не зазначено підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції, натомість висловлюються доводи та міркування, які мали б бути висловлені (заявлені) під час розгляду справи і по суті є додатковим обґрунтуванням позиції позивача за позовною заявою.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 13 червня 2015 року право власності на 1/2 частину будівель та споруд по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 2113, посвідченого 13 червня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л. Г., номер запису про право власності 10025442, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 червня 2015 року, індексний номер витягу 39028852 (а.с. 10).

13 червня 2015 року право власності на 1/2 частину будівель та споруд по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 2111, посвідченого 13 червня 2015 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л. Г., номер запису про право власності 10025413, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 червня 2015 року, індексний номер витягу 39028741 (а.с. 11).

Відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 046775 від 31 серпня 2005 року, виданого на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 90/17 від 02 червня 2004 року ДП «Придніпровська залізниця» є користувачем земельної ділянки площею 37,7660 га від 199 км + 600 метрів до 201 км + 300 метрів станції Нижньодніпровськ - Вузол - Північний Самарського району м. Дніпропетровська. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - фактичне розміщення залізничної колії з допоміжними спорудами. Акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 44 (а.с. 12).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2014 року зобов`язано ПП фірма «ЛадаСоюз» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ДП «Придніпровська залізниця» шляхом знесення ПП фірма «ЛадаСоюз» за власний рахунок будівель: складу площею 118, 3 кв. м (літ. Б-1), будівель персоналу, в тому числі ганок площею 41,1 кв. м (літ. В-1), виробничої будівлі під фарбування площею 313,6 кв. м (літ. Д-2), підвал площею 16,6 кв. м (літ. К-1) розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15-18).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2015 року визнано за ОСОБА_1 право власності на будівлі та споруди: літ. Б-1 - ангар, поз. 1, 2 загальна площа по літ. Б-1 - 118,3 кв. м, літ. В-1 - будівля персоналу поз. 1- 6, загальна площа по літ. В-1 - 41,1 кв. м, літ. в - ґанок, літ. Г - вбиральня, літ. Д-2 - цех фарбування металевих виробів на першому поверсі поз. 1, 2 загальна площа по першому поверху 179 кв. м, на другому поверсі поз. 3, 4, загальна площа по другому поверху 134,6 кв. м, загальна площа по літ. Д-2 - 313,6 кв. м, літ. К-1 - підвал, загальна площа по літ. К-1 - 16,6 кв. м, № 1 - ворота, № 2, 5 - хвіртки, № 3, 4, 6 - огорожі, І - вимощення, що знаходяться по АДРЕСА_1 без додаткових актів прийняття в експлуатацію та усунено ОСОБА_1 перешкоди в користуванні будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 . В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ПП фірма «ЛадаСоюз» про визнання права власності та усунення перешкод в користуванні власністю відмовлено (а.с. 21-26).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року апеляційну скаргу ДП «Придніпровська залізниця» задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2015 року скасовано. ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ПП фірма «ЛадаСоюз», третя особа Дніпропетровська міська рада, про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні власністю відмовлено (а.с. 27-30).

Постановою Вищого господарського суду України від 12 серпня 2014 року постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17 квітня 2014 року та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2014 року залишено без змін та встановлено, що 21 травня 2009 року між регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області та ПП фірма «ЛадаСоюз» укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-3392-Од згідно якого орендар ПП фірма «ЛадаСоюз» прийняв в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно - ангар площею 434,8 кв. м, розміщене за адресою: АДРЕСА_1 на першому поверсі одноповерхового будинку, що перебуває на балансі ДП «Придніпровська залізниця». 14 серпня 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області в результаті перевірки було встановлено, що ПП фірма «ЛадаСоюз» здійснила незаконне будівництво споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, а саме складу, будівлі персоналу, вбиральні, виробничої будівлі під фарбування, споруд. 27 серпня 2013 року Державною інспекцією сільського господарства в Дніпропетровській області проведено обстеження земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що частина земельної ділянки площею 0,1234 га, на якій розташовані самовільні будівлі ПП фірма «ЛадаСоюз» використовується без відповідного дозволу.

Будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є самочинними будівлями, які підлягають знесенню за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2014 року.

Позивач досі залишається користувачем земельної ділянки на якій було збудовано спірні будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ № 046775 від 31 серпня 2005 року.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення суду апеляційної інстанції та додаткове рішення апеляційної інстанції - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з статтею 57 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Спірні частки нерухомого майна були продані ТОВ «РЕСУРС ЕСТЕЙТ» відповідачу ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу (а.с. 141-148). Сторонами зазначених договорів є відповідач ОСОБА_2 та ТОВ «РЕСУРС ЕСТЕЙТ», яке не було залучено до участі у справі в якості співвідповідача.

В матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про залучення ТОВ «РЕСУРС ЕСТЕЙТ» до участі в справі в якості співвідповідача та позивач не заявляв вимог до останнього.

Згідно з частиною першою статті 10 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини першої статті 33 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляд справи замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. Не можна погодитись із посиланням позивача на обов`язок суду розглянути питання про залучення до процесу сторін правочину відносно залучення ТОВ «РЕСУРС ЕСТЕЙТ» в якості співвідповідача, оскільки у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності (стаття 11 ЦПК України в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій).

Вищезгадані договори купівлі-продажу не були предметом дослідження в суді першої інстанції, копії даних договорів були додані ОСОБА_2 лише до апеляційної скарги.

Абзац 2 пункту другого статті 16 ЦК України визначає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції визнав недійсними договори купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна від 13 червня 2015 року, суд вирішив питання про права та обов`язки продавця ТОВ «РЕСУРС ЕСТЕЙТ», не залучивши при цьому його в якості співвідповідача чим, на думку колегії суддів, були порушені як права відповідачів, так і права продавця - ТОВ «РЕСУРС ЕСТЕЙТ», як сторони по договорам, оскільки зазначеним рішенням порушуються його інтереси.

Вказана позиція також підтверджується усталеною судовою практикою.

Отже, апеляційний суд правильно прийшов до висновку, що позов стосується інтересів ТОВ «РЕСУРС ЕСТЕЙТ», яке не було залучене до розгляду справи, а також правомірно скасував рішення першої інстанції, тому що суд ухвалив рішення про права, інтереси й обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі.

13 лютого 2017 року ОСОБА_2 була подана заява про винесення додаткового рішення, а саме стягнення судового збору за розгляд апеляційної скарги у сумі 6 063,20 грн та комісії банку за сплату судового збору у розмірі 123,74 грн.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 88 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати.

ОСОБА_2 було сплачений судовий збір у розмірі 6 063,20 грн (а.с. 151, 162). Проте, стягнення комісії банку за сплату судового збору чинним законодавством не передбачено.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів Верховного Суду вважає, що апеляційний суд правильно дійшов до висновку з приводу задоволення частково зазначеної заяви.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, наведені в касаційних скаргах доводи не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права у справі.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційних скарг правильних висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року та додаткове рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська