ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Суханової Є.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Національного музею історії України на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного музею історії України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство культури України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Первинна профспілкова організація Національного музею історії України про визнання незаконними та скасування наказу, розпорядження про застосування до працівника доган, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Національного музею історії України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство культури України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Первинна профспілкова організація Національного музею історії України про визнання незаконними та скасування наказу, розпорядження про застосування до працівника доган, відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивувала тим, що позивач перебуває у трудових відносинах із Національним музеєм історії України та працює на посаді завідувача відділу тимчасових експозицій науково-дослідного експозиційного підрозділу з 01 серпня 2016 року. Наказом Генерального директора Національного музею історії України від 05 жовтня 2018 року №340 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни, що полягала в невиконанні трудових обов`язків, передбачених пунктом 2.18, 7.1.1, 1.5, 5.3, 5.7 посадової інструкції. Позивач вважає вказаний наказ незаконним, оскільки вважає, що покладення на нього додаткових обов`язків у вигляді щоденного звітування з приводу виконаної роботи, не узгоджується з трудовим договоромта законодавством. За таких обставин, позивач вважає, що його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності неправомірно, крім того, такими діями відповідача ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, на підставі чого вона звернулася до суду із відповідним позовом.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 до Національного музею історії України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство культури України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Первинна профспілкова організація Національного музею історії України про визнання незаконними та скасування наказу, розпорядження про застосування до працівника доган, відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Визнанонезаконним та скасовано розпорядження Національного музею історії України від 06 вересня 2018 року № 99 «Про надання поточних звітів». Визнано незаконним та скасовано наказ Національного музею історії України № 340 від 05 жовтня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності». Стягнуто з Національного музею історії України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням відповідач Національний музей історії України подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального, процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову.

При цьому зазначає, що судом першої інстанції було невірно визнано встановленими обставини справи, розтлумачено положення КЗпП України, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Адміністрація НМІУ, маючи на меті, як найкраще організувати працю працівників, створити умови для зростанні продуктивності праці, а також забезпечити трудову дисципліну, вважала за необхідне вимагати від певних працівників, в тому числі позивача, надання поточних звітів про виконану роботу щоденно, що і стало передумовою для видачі розпорядження № 99 від 06.09.2018 року «Про надання поточних звітів». Відповідач вважає, що такі дії повністю узгоджуються з приписами КЗпП України. Крім того, до відома ОСОБА_1 було доведено посадову інструкцію завідувача науково-дослідного експозиційного відділу тимчасових експозицій, що затверджена 27.01.2017 року, з якою вона ознайомлена, тому, вимога про надання працівником поточних звітів щодо виконання посадових обов`язків є правомірною, а притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності здійснено із дотриманням вимог КЗпП України. Жоден нормативний акт не містить прямої заборони роботодавцю вимагати від працівника надання звітів, в тому числі й поточних (щоденних).

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

01.11.2019 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 , поданий представником - ОСОБА_2 , згідно якого позивач вважає апеляційну скаргу не обґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що розпорядження НМІУ №99 від 06.09.2018 року «Про видання поточних звітів» було видано в порушення вимог законодавства та локальних нормативних документів про щоденне звітування позивачки про виконану роботу, що є порушенням пункту 3 Наказу НМІУ та положень Колективного договору, де визначено, що організація роботи проводиться відповідно до річних, квартальних, місячних планів та звітування проводиться за їх виконання, щомісячно. Вважає, що судом першої інстанції було повно та всебічно досліджено докази, встановлені обставини та правильно зроблені висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи що, дана категорія справ не підпадає під процесуальну заборону передбачену ч.4 ст. 274 ЦПК України, тому апеляційну скаргу слід розглядати в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 переведена на посаду завідувача відділу тимчасових експозицій науково-дослідного експозиційного підрозділу Наказом Національного музею історії України № 136/2-к від 29 липня 2016 року «Про переведення працівників» з 01 серпня 2016 року (а.с.52).

Наказом № 340 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 05 жовтня 2018 року за підписом Генерального директора Національного музею історії України ОСОБА_3 позивачу оголошено догану за неподачу поточних звітів (а.с.16).

У відповідності до змісту вказаного наказу, ОСОБА_1 не виконано трудові обов`язки, передбачені пунктом 2.18, 7.1.1, 1.5, 5.3, 5.7 Посадової інструкції завідувача відділу тимчасових експозицій.

Підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності згідно наказу № 340 від 05 жовтня 2018 року є Розпорядження № 99 від 06 вересня 2018 року (а.с.15), доповідна записка Іванової О.П. від 11 вересня 2018 року (а.с.30), лист ППО НМІУ вх. №5135 від 28 вересня 2018 року, а також посадова інструкція завідувача відділу тимчасових експозицій (а.с.17-20).

У відповідності до змісту оскаржуваного наказу, 06 вересня 2018 року Розпорядженням генерального директора НМІУ № 99 зобов`язано ОСОБА_1 , завідувача відділу тимчасових експозицій, надавати щоденно поточні звіти про виконувану нею роботу. ОСОБА_1 . Розпорядження було проігнороване, починаючи з 07 вересня 2018 року жодних поточних звітів від останньої не надходило. У зв`язку з відсутністю поточного (щоденного) звіту за 07 вересня 2018 року відповідно до ст. 149 КЗпП України, розпорядженням генерального директора № 100від 10 вересня 2018 року ОСОБА_1 запропоновано надати пояснення щодо невиконання Розпорядження. В своїй доповідній записці ОСОБА_1 жодних обґрунтованих пояснень по факту невиконання Розпорядження не надає.

Тому, Наказом № 340 від 05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану.

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий суд виходив з того, що посадова інструкція в редакції від 27.01.2017 року не містить підпису ОСОБА_1 щодо ознайомлення із її змістом, а стороною відповідача не надано доказів згоди позивача на внесення змін до його посадової інструкції. Відповідачем на ОСОБА_1 покладено обов`язки у формі щоденного звітування за виконану роботу, що є порушенням п. 2.18 посадової інструкції, положень Колективного договору і законодавства України про працю. При цьому, суд першої інстанції вказував, що порядок подання звітності керівниками структурних підрозділів НМІУ визначений Наказом НМІУ від 12 січня 2018 року №14 «Про ведення в дію плану роботи НМІУ на 2018 рік», де визначено, подання щоквартальних планів роботи структурних підрозділів та щомісячне звітування про результати виконання заходів Плану. Враховуючи, що позивач займає посаду завідуючого Науково-дослідного експозиційного відділу тимчасових експозицій, є незрозумілою вимога Інструкції щодо подання звітності сектору, крім того, порядок подання звітності установлений Наказом НМІУ від 12 січня 2018 року №14 «Про ведення в дію плану роботи НМІУ на 2018 рік», а невиконання позивачем такого наказу не зазначено, як підставу притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що при видачі Розпорядження НМІУ від 06 вересня 2018 року № 99 «Про надання поточних звітів», відповідачем на позивача покладено додаткові обов`язки у формі щоденного звітування за виконану роботу, що є порушенням п. 2.18 посадової інструкції, який передбачає поточне та щорічне звітування за роботу відділу тимчасових експозицій та Наказу від 12 січня 2018 року № 14.

Крім того, суд першої інстанції вказував, що згідно з трудовим договором позивача, ним виконується робота згідно посадової інструкції завідувача відділу тимчасових експозицій та форма оплати праці, яка регулюються Колективним договором на 2017-2021 рік схваленим на конференції колективу НМІУ від 28 листопада 2017 року та затвердженим Шевченківською районною в м. Києві адміністрацією за №446 від 08 грудня 2014 року, а за змістом Колективного договору, основна заробітна плата є обов`язковою оплатою працівникові за виконану роботу, згідно з визначеним нормами праці, і встановлюється у вигляді посадових окладів, а облік використання робочого часу здійснюється за допомогою табелю, відповідно до затверджених типових форм первинної облікової документації, що є основною підставою виплати заробітної плати позивачу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що Колективним договором, визначається порядок обліку робочого часу, оплата та контроль виконання посадових прав та обов`язків працівниками НМІУ у формі посадових інструкцій, відповідних актів, табелю обліку робочого часу і не передбачена така форма контролю за виконанням роботи працівниками музею, як щоденне звітування працівників музею за виконану роботи з боку адміністрації НМІУ, а тому керівник музею, не погодивши із позивачем покладення на нього додаткових обов`язків, не могла вимагати від нього виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказана вимога є порушенням положень Колективного договору та положень законодавства України про працю, а висновки відповідача щодо невиконання позивачем своїх обов`язків, як завідувача науково-дослідного експозиційного відділу тимчасових експозицій, не знайшли підтвердження у судовому засіданні.

Враховуючи, що, у судовому засіданні не було встановлено порушення позивачем вимог Розпорядження № 99 від 06 вересня 2018 року, а також посадової інструкції завідувача відділу тимчасових експозицій, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування Наказу Національного музею історії України № 340 від 05 жовтня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Поряд з цим, суд першої інстанції встановивши, що протиправними діями відповідача позивачеві було завдано моральної шкоди, яка виявилася у емоційних та душевних стражданнях, докладенні додаткових зусиль для організації життя, що виявлялося у доведенні своєї невинуватості та у зверненні за захистом своїх прав до суду, з урахуванням принципів розумності та справедливості, дійшов висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1 000 грн.

При перевірці висновків суду першої інстанції у контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

За умовами ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

У відповідності до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

За умовами ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

13 січня 2016 року генеральним директором НМІУ ОСОБА_3 затверджено Посадову інструкцію завідувача науково-дослідного експозиційного відділу тимчасових експозицій, зі змістом якої ОСОБА_1 ознайомлена 29 липня 2016 року (а.с.17-20).

Наказом Національного музею історії України № 15/1-к від 27 січня 2017 року, за підписом генерального директора НМІУ Сосновської Т.В., затверджено в новій редакції Положення про відділ тимчасових експозицій науково-дослідного експозиційного підрозділу та Посадову інструкцію завідувача науково-дослідного експозиційного відділу тимчасових експозицій (а.с.21).

27 січня 2017 року затверджено нову Посадову інструкцію завідувача науково-дослідного експозиційного відділу тимчасових експозицій, з наступними змінами: п. 1.3. Розділу «Загальні Положення» викладено в наступній редакції: «Завідувач відділу підпорядковується безпосередньо заступнику генерального директора з питань розвитку»; в п.1.5. Розділу «Загальні положення» замінено «заступника генерального директора з наукової та фондової роботи» на «заступника генерального директори з питань розвитку»; п. 7.1. Розділу «Взаємовідносини (зв`язки) за посадою» доповнено «заступником генерального директора з питань розвитку» (а.с. 22-28).

З матеріалів справи вбачається, що у наказі про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відсутні відомості щодо реквізитів посадової інструкції, як документа, яким визначено посадові обов`язки ОСОБА_1 .

На підставі Національного класифікатора професій, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 року №327 з урахуванням вимог Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників затвердженого наказом Мінпраці України від 29 грудня 2004 року №336 розробляються посадові інструкції.

Положенням пункту 6 Довідника кваліфікаційних характеристик, до посадових інструкцій може бути внесено зміни доповнення лише на підставі наказу керівника підприємства, установи організації за згодою працівника, а також такий наказ про зміни та доповнення до посадової інструкції видається у разі перерозподілу обов`язків між працівниками у зв`язку зі скороченням чисельності, національним розподілом праці. У разі зміни у наказі підприємств, установи, організації, їх структурного підрозділу або посади до посадових інструкцій носяться відповідні зміни.

Положеннями Статуту Національного музею історії України, затвердженого-Наказом Міністерства культури і туризму України (далі-Статут), а саме, розділом IV «Організаційна структура», визначено, що організаційна структура Музею затверджується Органом управління (Міністерство культури України) майном за поданням Генерального директора Музею, зміни до структури Музею вносяться в тому ж порядку, що і її затвердження.

Структурні підрозділи музею діють відповідно до положень, затверджених Генеральним директором Музею та цього Статуту.

Також, Генеральний директор НМІУ згідно пункту 5.2. Статуту, визначає структуру та штатний розпис Музею, які затверджуються Органом управління Міністерством культури України.

Листом від 20 жовтня 2018 року № 5130/25/13-18 Міністерства культури України повідомлено, що змін до структури Національного музею історії України в період 2017-2018 року керівництвом музею не надавалось (а.с.29).

У Наказі НМІ №15/1-к від 27 січня 2017 року «Про затвердження Положення про відділ тимчасових експозицій та посадової інструкції завідувача відділу тимчасових експозицій» відсутнє посилання на підстави таких змін, визначених нормативними актами, як Статуту та Довідника кваліфікаційних характеристик, розпорядження, накази органу управління (Міністерства культури України) про проведення відповідних організаційних заходів тощо.

Крім того, посадова інструкція в редакції від 27 січня 2017 року не містить підпису ОСОБА_1 щодо ознайомлення із її змістом, а стороною відповідача не надано доказів згоди позивача на внесення змін до його посадової інструкції. А відтак, доводи апелянта про наявність згоди позивачки на посадовій інструкції не відповідають обставинам справи.

У Наказі зазначено, що ОСОБА_1 порушила пункт 2.18 Посадової інструкції (завдання та обов`язки), яким передбачено, складання та подання у встановленому порядку поточної та річної звітності із питань, що належать сектору.

Порядок подання звітності керівниками структурних підрозділів НМІУ визначений Наказом НМІУ від 12 січня 2018 року №14 «Про ведення в дію плану роботи НМІУ на 2018 рік», де визначено, подання щоквартальних планів роботи структурних підрозділів та щомісячне звітування про результати виконання заходів Плану.

ОСОБА_1 займає посаду завідуючого Науково-дослідного експозиційного відділу тимчасових експозицій, порядок подання звітності установлений Наказом НМІУ від 12 січня 2018 року №14 «Про ведення в дію плану роботи НМІУ на 2018 рік», а невиконання позивачем такого наказу не зазначено, як підставу притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Стаття 21 КЗпП України визначає, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із ст. 29 КЗпП України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний: 1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

У відповідності до положень статті 31 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

При виданні Розпорядження НМІУ від 06 вересня 2018 року № 99 «Про надання поточних звітів», відповідачем на ОСОБА_1 покладено додаткові обов`язки у формі щоденного звітування за виконану роботу, що є порушенням п. 2.18 посадової інструкції, який передбачає поточне та щорічне звітування за роботу відділу тимчасових експозицій та Наказу від 12 січня 2018 року № 14.

Трудовим договором позивача, передбачено, що ним виконується робота згідно посадової інструкції завідувача відділу тимчасових експозицій та форма оплати праці, яка регулюються Колективним договором на 2017-2021 рік схваленого на конференції колективу НМІУ від 28 листопада 2017 року та затвердженого Шевченківською районною в м. Києві адміністрацією за №446 від 08 грудня 2014 року.

За змістом Колективного договору, основна заробітна плата є обов`язковою оплатою працівникові за виконану роботу, згідно з визначеним нормами праці, і встановлюється у вигляді посадових окладів, а облік використання робочого часу здійснюється за допомогою табелю, відповідно до затверджених типових форм первинної облікової документації, що є основною підставою виплати заробітної плати ОСОБА_1

Колективним договором, визначається порядок обліку робочого часу, оплата та контроль виконання посадових прав та обов`язків працівниками НМІУ у формі посадових інструкцій, відповідних актів, табелю обліку робочого часу.

Враховуючи викладене, колегія суддів, вважає вірним висновок місцевого суду, що Колективним договором не передбачена така форма контролю за виконанням роботи працівниками музею, як щоденне звітування працівників музею за виконану роботу з боку адміністрації НМІУ, а тому керівник музею, не погодивши із позивачем покладення на нього додаткових обов`язків, не могла вимагати від нього виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

За таких обставин, вказана вимога є порушенням положень Колективного договору та положень законодавства України про працю.

Доводи апелянта щодо невиконання позивачем своїх обов`язків, як завідувача науково-дослідного експозиційного відділу тимчасових експозицій, та відсутність заборони роботодавцю вимагати від працівника надання щоденних звітів, колегія суддів вважає не обґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами справи.

Колегією суддів не встановлено порушення позивачем вимог Розпорядження № 99 від 06 вересня 2018 року, а також посадової інструкції завідувача відділу тимчасових експозицій, а тому правомірним є висновок суду першої інстанції про визнання незаконним та скасування Наказу Національного музею історії України № 340 від 05 жовтня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини спору, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позивних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національного музею історії України без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: Є.М. Суханова

С.В. Лівінський