Ухвала

Іменем України

12 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 705/3862/18

провадження № 61-21527ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про порядок спільного користування,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про порядок спільного користування.

Позовна заява мотивована тим, що 27 травня 1994 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 було укладено договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_4 , ОСОБА_1 прийняли в дар кожен у рівних долях належну ОСОБА_3 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться на АДРЕСА_1 .

Вказував, що у 2017 році ОСОБА_2 отримала в дарунок майнові права на частину домоволодіння з правом спільної часткової власності на АДРЕСА_1 від ОСОБА_4 , яка була співвласником за попереднім договором дарування від 27 травня 1994 року.

Вважав, що договір є обов`язковим у повному обсязі і для ОСОБА_2 .

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ОСОБА_2 дотримуватися порядку спільного користування за договором дарування від 27 травня 1994 року з вільним без обмежень режимом користування і регульованих зон у межах 1/3 частини домоволодіння на АДРЕСА_1 до укладення нового договору і його нотаріального посвідчення та визнати ОСОБА_2 правонаступником ОСОБА_4 і відповідальною за невиконані нею зобов`язання та відшкодування збитків, завданих ОСОБА_4 розірванням договору дарування від 27 травня 1994 року.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2019 року у складі судді Годік Л. С. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у складі колегії суддів Вініченка Б. Б., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л. апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2019 року - без змін.

У листопаді 2019 року до Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями частини першої статті 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 районний суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтованого виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами які його права, свободи чи інтереси порушені відповідачем і підлягають захисту.

Суди вірно виходили з того, що сторонами договору дарування від 27 травня 1994 року є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , а відповідач ОСОБА_2 не є стороною вказаного договору, а тому, не має прав та обов`язків за цим договором.

При цьому, суди попередніх інстанцій дослідили усі надані сторонами докази та надали їм належну правову оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на зміст оскаржуваних судових рішення та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про порядок спільного користування відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк