ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2355/19 Справа № 216/5562/18 Суддя у 1-й інстанції - Бондарєва О. І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Чубіна А.В.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль",

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на ухвалу Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2018 року, яка постановлена суддею Бондарєвою О.І. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

02.10.2018 року АТ "Райффайзен Банк Аваль" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист порушеного права, шляхом стягнення заборгованості по договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування.

Разом з вищезазначеною позовною заявою на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про забезпечення позову, в обґрунтування якого зазначено, що предметом поданого позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, вимоги за яким не забезпечені майном Боржника.

У процесі претензійно - позовної роботи позивачу стало відомо, що за Відповідачем зареєстровано нерухоме майно, а саме квартира, за адресою: АДРЕСА_1 та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, на підтвердження чого надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.08.2018р.

Оскільки, позивач має підстави побоюватись, що Відповідач може розпорядитись даною нерухомістю на власний розсуд, задля ухилення від можливого виконання рішення суду, просив вжити заходів для забезпечення позову, шляхом накладання арешту на вказане нерухоме майно.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2018 року в задоволенні клопотання АТ "Райффайзен Банк Аваль" про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи.

Так, судом першої інстанції не враховано, що заборгованість за договором про надання банківських послуг № 014/0161/82/0114225, укладеним між позивачем та відповідачем 06.03.2012 року, вимоги за яким незабезпечені майном боржника, збільшується, тому невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах вимог заяви про забезпечення позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу АТ "Райффайзен Банк Аваль" подано позовну заяву до ОСОБА_2 про захист порушеного права, шляхом стягнення заборгованості по договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування.

Разом із позовом АТ "Райффайзен Банк Аваль" до суду подано клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, на підтвердження чого надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.08.2018 року.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви позивача про забезпечення його позову шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач по справі не навів достатніх підстав для необхідності застосування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз'яснено в п. 1, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2018 року АТ "Райффайзен Банк Аваль" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист порушеного права, шляхом стягнення заборгованості по договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування.

Відповідно до розрахунку за кредитним договором № 014/0161/82/0114225 від 06.03.2012 року, укладеним між позивачем та відповідачем, заборгованість за вказаним кредитним договором становить 423446,26 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 34800,75 грн., заборгованість за процентами - 31224,11 грн., прострочена заборгованість за відсотками 31031,23 грн. та пеня 357421,40 грн.

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.08.2018 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігати ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні клопотання позивача про забезпечення позову, належним чином не надано оцінку тому, що між сторонами існує спір щодо стягнення кредитної заборгованості, за кредитним договором № 014/0161/82/0114225 від 06.03.2012 року, укладеним між позивачем та відповідачем, існує заборгованість в розмірі 423446,26 грн. та в разі задоволення позову може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення. При цьому, суд першої інстанції не врахував, що вид забезпечення позову обраний позивачем може бути змінений судом на інший, який буде забороняти відповідачу вчинення будь-які дії, направлені на відчуження в будь-який спосіб нерухомого майна, тому буде спрямовий лише на збереження існуючого становища сторін до завершення розгляду справи.

Крім того, відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст. 153 ЦПК України, не витребував у заявника додаткових матеріалів та інших доказів щодо можливості забезпечення позову співмірно заявленим позовним вимогам.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, судом першої інстанції не перевірено необхідності забезпечення позову в межах заявлених позивачем позовних вимог, не встановлено факту того, чи існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, не перевірено можливість часткового задоволення заяви позивача в межах заявлених вимог, що свідчить про порушення судом порядку вирішення заяви про забезпечення позову, а тому ухвала від 04 жовтня 2018 року, як постановлена з порушенням зазначених норм процесуального права, підлягає скасуванню з передачею питання щодо клопотання АТ "Райффайзен Банк Аваль" про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена без дотримання норм процесуального права щодо встановлення обставин, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню, з направленням матеріалів за клопотанням АТ "Райффайзен Банк Аваль" до суду першої інстанції для розгляду, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" задовольнити частково.

Ухвалу Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2018 року скасувати.

Матеріали за клопотанням Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про забезпечення позову Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2 про захист порушеного права,шляхом стягнення заборгованості по договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування повернути до суду першої інстанції для розгляду, згідно вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: