Справа № 638/1600/19
Провадження № 2/638/2585/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі

головуючого судді Штих Т.В.

при секретарі Вакула І.В.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Харківського обласного центру невідкладної медичної допомоги та медицини катастроф, головного лікаря Харківського міського психоневрологічного диспансеру Химчан А.І. про зобов`язання вчинити певні дії в порядку розгляду клопотання про витребування доказів, огляду квартири, допиту, -

встановив:

Позивач звернувся з вказаним позовом до Дзержинського районного суду міста Харкова.

Ухвалою від 06 вересня 2019 року підготовче судове засідання закрите, справа призначена до судового розгляду.

11 грудня 2019 року електронною поштою ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів, огляду квартири, допиту.

В даному клопотанні він зазначає про необхідність витребування доказів, огляду квартири вказаних осіб та їх допиті.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вказав, о він наполягає на вказаному клопотанні, незважаючи на стадію судового розгляду, та зазначив, що міг помилитися в клопотанні, так як з його житла викрали документи, тому він не орієнтується, які документи у яку справу подавав.

Вивчивши клопотання, суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню.

Приймаючи таке рішення, суд виходив з того, що при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Відповідно до ч.1 ст.84 Цивільного процесуального кодексу України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням витребує такі докази.

Проте ст. 83 ЦПК передбачено точний порядок подання доказів та стадію подання.

Суд зазначає, що вказане клопотання міститься в тексті позовної заяви та на стадії підготовчого судового засідання не було заявлене позивачем. Доводи позивача про те, що документи у цій справі в нього викрадені та він не орієнтується, що раніше ним вже таке клопотання подавалось, не можуть бути переконливим аргументом для витребування вказаних у клопотанні доказів. Крім того до клопотання надані додаткові докази, які раніше не подавались позивачем.

Відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК встановлено порядок подачі до суду копії доказів з надсиланням всім учасникам справи, незважаючи на те, що вони подані в електронній формі, враховуючи посилання позивача, що ці докази підтверджують обґрунтованість клопотання.

В даному випадку не дотримано вимог вказаної статті.

Окремо необхідно зупинитися на вимогах про огляд житла та допиті. Суд зауважую, що вказані дії виходять за межі позовних вимог та не можуть слугувати доказами у даній справі.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.84 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Дзержинського районного суду м. Харкова в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Суддя: Т.В. Штих.