Справа №242/2337/18
Провадження №2/242/216/19
29 січня 2019 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Капітонова В.І., секретар судового засідання Нарижна О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на спадкове майно,
Позивач звернувся до суду із позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві власності належала квартира №34, що розташована за адресою: Донецька область, м. Авдіївка, вул. Гагаріна, б.4. Після смерті ОСОБА_4, яка померла 18.06.2014 року, ОСОБА_5 фактично вступила в управління спадковим майном, але свідоцтва про право на спадщину не отримала. 03-07 серпня 2014 року померла ОСОБА_5. Після її смерті залишилося спадкове майно у виді квартири №34, що розташована за адресою: Донецька область, м. Авдіївка, вул. Гагаріна, б.4. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21.12.2017 року встановлено факт того, що позивач ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_5 Позивачі є спадкоємцем другої черги після смерті ОСОБА_5 22.02.2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5, але нотаріус листом від 22.02.2018 року за №13/02-14 повідомив, що 07.11.2016 року до нього надійшла заява про видачу Свідоцтва про право на спадщину від ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5, в якій ОСОБА_2 зазначила себе як єдиного спадкоємця, тому відповідно до ст. 1265 ЦК України ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру №34, що розташована за адресою: Донецька область, м. Авдіївка, вул. Гагаріна, б.4. ОСОБА_2 є спадкоємцем пятої черги та не попередила нотаріуса про наявність спадкоємця другої черги ОСОБА_1 Позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права на спадкове майно. На підставі ст.. 1301 ЦК України просить суд визнати недійсним видане ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_5 , яка померла 03-07 серпня 2014 року, яке складається з квартири №34, що розташована за адресою: Донецька область, м. Авдіївка, вул. Гагаріна, б.4 (номер у Спадковому реєстрі №59765780, бланки: НВХ 430344, дата видачі свідоцтва 07.11.2016 року, номер в реєстрі нотаріальних дій №467, видавник м. Київ, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3А.); визнати за ним право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_5, померлої 03-07 серпня 2014 року, за законом на квартиру №34, що розташована за адресою: Донецька область, м. Авдіївка, вул. Гагаріна, б.4; стягнути сові витрати у розмірі 1007,20 грн..
Позивач та його представник належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не зявилися, надали суду заяви, в яких просили задовольнити позов та розглянути справу без їх участі.
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не зявився.
Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не зявився. Надав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі.
Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2018 року дану справу передано даному складу суду.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27.08.2018 року дану справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.
Відповідно положень ст.ст. 280-282 ЦПК України, зі згоди позивача та його представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
18 червня 2014 року померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО №933305 від 17.02.2016 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області.
ОСОБА_5 померла 03-07 серпня 2014 року, про що Авдіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області видано свідоцтво про смерть серії І-НО №956085, актовий запис №414.
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві власності в рівних частках належала квартира №34, що розташована за адресою: Донецька область, м. Авдіївка, вул. Гагаріна, б.4, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з рішенням виконавчого комітету Авдіївської міської ради від 18.01.1999 року №40 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 07.11.2016 року.
Позивач зазначав, що після смерті ОСОБА_4, яка померла 18.06.2014 року, ОСОБА_5 фактично вступила в управління спадковим майном, але свідоцтва про право на спадщину не отримала.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно із частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 на момент смерті проживала разом із ОСОБА_5 Даний факт підтверджується довідками Центру адміністративних послуг Авдіївської міської ради від 28.12.2016 року №06-30д/6874 і від 28.12.2016 року №06-30д/6875, а тому відповідно до ст. 1268 ЦК України суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 фактично вступила в управління спадковим майном після смерті ОСОБА_4, яка померла 18.06.2014 року.
Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої входить №34, що розташована за адресою: Донецька область, м. Авдіївка, вул. Гагаріна, б.4.
Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21.12.2017 року, яке набрало законної сили 23.01.2018 року, встановлено факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідним братом ОСОБА_5, яка померла 03-07.08.2014 року. Також, даним рішенням ОСОБА_1 визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 протягом трьох місяців з моменту набрання цим рішенням законної сили.
Також матеріали справи містять рішення Селидівського міського суду Донецької області від 01.06.2016 року, яке набрало законної сили 14.06.2016 року, яким встановлено ОСОБА_2 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 протягом трьох місяців з моменту набрання цим рішенням законної сили.
Даним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_4, яка померла 18.06.2014 року, є тіткою ОСОБА_2
ОСОБА_2 10.08.2016 року звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, яка померла 03-07.08.2014 року, та у заяві зазначила про відсутність інших спадкоємців.
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 на підставі заяви ОСОБА_2 відкрито спадкову справу №4/2016 та 07.11.2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на квартиру №34, що розташована за адресою: Донецька область, м. Авдіївка, вул. Гагаріна, б.4, яке зареєстровано в реєстрі за №467.
Згідно із ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частина 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Статтею 1258 ЦК України визначено черговість спадкування за законом, згідно з якою спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст.. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині.
Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Судом не встановлено спадкоємців першої черги, а також зміни черговості спадкування за законом у встановленому законом порядку. Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги після смерті ОСОБА_5 за законом, ОСОБА_2 є спадкоємцем пятої черги після смерті ОСОБА_5
Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно із ст.. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Статтями 1270 і 1272 ЦК України визначено строки для прийняття спадщини і наслідки пропущення строку для прийняття спадщини.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини та рішеннями Селидівського міського суду Донецької області від 01.06.2016 року і від 21.12.2017 року, які набрали законної сили, учасникам справи надано додатковий строк для прийняття спадщини.
Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину визначено статтею 67 Закону України «Про нотаріат», а видача свідоцтва про право на спадщину за законом - статтею 68 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на час вчинення нотаріальної дії).
Стаття 68 Закону України «Про нотаріат» визначає, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.
Відповідно до пунктів 206, 208, 220 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2004 року № 20/5 (редакція, що діяла на час вчинення нотаріальної дії), свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, кожному з них окремо із зазначенням прізвища, імені, по батькові та часток у спадщині інших спадкоємців. При цьому в кожному свідоцтві може зазначатись все спадкове майно, крім нерухомого. Прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Свідоцтво про право на спадщину на грошовий вклад, щодо якого вкладник зробив розпорядження банку (фінансовій установі), а також на грошовий вклад, щодо якого відсутнє заповідальне розпорядження, після смерті вкладника видається нотаріусом спадкоємцям на загальних підставах.
З матеріалів справи вбачається, що спадкоємці звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.
Разом з тим, свідоцтво про прийняття спадщини отримав спадкоємець пятої черги - відповідач ОСОБА_2
Стаття 1301 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Згідно із п. 27 ПВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який, будучи вираженим у нотаріальному правозастосовному акті, підтверджує перехід прав та обов'язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців. Отже, свідоцтво про право на спадщину підтверджує і право спадкоємця на відповідну частку у спадковій масі, і правонаступництво між спадкодавцем та спадкоємцем.
Відповідно до вище наведених норм закону, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано судом не дійсним у разі порушення норм спадкового права.
Зазначене вище свідчить про порушення законного права позивачів на реалізацію своїх майнових прав, яке підлягає захисту у відповідності до вимог ст. З ЦПК України, та у спосіб передбачений ст. ст. 4 та 16 ЦПК України.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод.
Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.
Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.
Відповідно до частини третьої ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що ОСОБА_5В, яка померла 03-07.08.2014 року, належала 1/2 частина квартири №34, що розташована за адресою: Донецька область, м. Авдіївка, вул. Гагаріна, б.4, та 1/2 частина тієї ж квартири вона відповідно до ст.. 1268 ЦК України фактично прийняла у спадок після смерті ОСОБА_4. Після смерті ОСОБА_5, право на спадкове майно перейшло в порядку спадкування за законом спадкоємцю другої черги ОСОБА_1, який пропустив строк для прийняття спадщини, але звернувся до суду із відповідним позовом та йому було надано додатковий строк для прийняття спадщини. Реалізуючи своє право позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини, але йому було відмовлено, оскільки свідоцтво про право на спадщину отримав спадкоємець пятої черги ОСОБА_2
Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2, яка є спадкоємцем пятої черги після смерті ОСОБА_5 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але не повідомила про існування спадкоємця другої черги - позивача.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не мала права на спадкування.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 76,77,78,258,259,265, 280-286 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на спадкове майно задовольнити.
Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 07 листопада 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (номер у Спадковому реєстрі №59765780, бланки: НВХ 430344), на спадкове майно померлої ОСОБА_5, яка померла 03-07 серпня 2014 року, на імя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, що складається з квартири №34, що розташована за адресою: Донецька область, м. Авдіївка, вул. Гагаріна, б.4.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності в порядку спадкування за законом на спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_5, померлої 03-07 серпня 2014 року, а саме на квартиру №34, що розташована за адресою: Донецька область, м. Авдіївка, вул. Гагаріна, б.4, загальною площею 43,2 кв.м., загальною площею 42,5 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, сплачений судовий збір у сумі 1007 (одна тисяча сім) гривень 20 копійок.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Оригінал рішення знаходиться в Селидівському міському суді Донецької області.
Суддя В.І.Капітонов