ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2019 року м. Кропивницький

справа № 391/419/19

провадження № 22-ц/4809/1767/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький без участі сторін цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2019 року, суддя Мумига І.М., по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт(далі-генеральна угода) б/н від 28.12.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4067,03 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Договірні зобов`язання боржник належним чином не виконав. Станом на 20.05.2019 відповідач має заборгованість в сумі 18 675,81 грн.

Позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.12.2012 року в сумі 18675,81 грн., яка складається із 4067,03 грн. заборгованість за кредитом, 4561,26 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 8798,88 грн. заборгованість по пені та комісії, 1248,64 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди та судові витрати по справі у розмірі 1 921 грн.

Заочним рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 13.09.2019 позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості по відсоткам та штрафних санкцій. Зазначено, що суд першої інстанції не дослідив положення Генеральної угоди. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 11.11.2019 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18.11.2019 справу призначено до розгляду.

До суду не надано відзив на апеляційну скаргу від учасників справи.

В матеріалах справи знаходиться адресна довідка Компаніївського районного сектору управління Державної Міграційної Служби України в Кіровоградській області від 13.06.2019 року з якої видно, що ОСОБА_1 , з 07 травня 2002 року по даний час зареєстрований у встановленому законом порядку в с. Бузове, Компаніївського району, Кіровоградської області, куди і була направлена повістка.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, однак на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за вказаною адресою не проживає». Відповідача викликано шляхом оголошення на офіцйному веб сайті суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що 28.12.2012 АТ КБ «Приватбанк» за заявою ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 4067,03 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.(а.с.8)

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.(а.с.10-33)

Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 20.05.2019 року відповідач має заборгованість 18 675,81 грн., яка складається з наступного: 4067,03 заборгованість за кредитом; 4561,26 заборгованість по процентам за користування кредитом; 8798,88 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1248,64 грн. штраф відповідно до п.п.2.2 Генеральної угоди (. (а.с.6-7).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.12.2012 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку .

Суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи зокрема заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника.

Суд першої інстанції зазначив, що враховуючи встановлені обставини по справі а також правові висновки Верховного Суду у Постанові № 34180/17 від 03.07.2019 року судом встановлено , що позичальник не підписав жодного документу, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати таких платежів, як проценти, пеня та комісія, штрафи, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 4 067,03 грн., підлягають задоволенню.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З позовної заяви вбачається, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) від 28.12.2012 АТ ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4067,03 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.(а.с.8)

З Генеральної угоди вбачається, що з метою сприятливих умов для виконання позичальником зобовязань за кредитним договором від 11.06.2008 року ( в подальшому Договір1), а також приєднанням до Умов та Правил надання продукту кредитних карт(на сайті privatbank.ua) сторони домовились по Договіру1, заборгованість по зазначену договору з дати підписання Генеральної угоди становить 4347, 03 грн.

Відповідно до п. 1.1.3 кінцевою датою терміну погашення кредиту по Договору 1 визначено - 31.12.2017 року.

Відповідно до п. 1.7 зазначена Генеральна угода в частині розділу 1 реструктуризації заборгованості діє на протязі строка дії Договору 1.

Відповідно пункту 2.1 - Банк надає терміновий кредит в розмірі 4067,03 грн. на термін 60 місяців з 28.12.2012 по 31.12.2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 40678,03 грн. В обмін на зобов`язання Позичальника по поверненню кредиту сплаті відсотків в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з 25 число кожного місяця Позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 103,83 грн. для погашення заборгованості по кредиту.

Відповідно до пункту 2.2, при порушенні позичальником термінів погашення заборгованості більш ніж на 31 день, за зобов`язаннями термін яких не настав сторони погодили що термін повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення заборгованості по кредиту починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченими. Позичальник сплачує штраф у розмірі 1248,64 грн.

Відповідно до п. 2.3 банк для надання послуг видає позичальнику платіжну картку відповідно до п.2.1 Генеральної Угоди.

Відповідно до п.2.5 позичальник зобов`язується повернути суму кредиту відсотків винагороди відповідно до Генеральної Угоди.

Відповідно до п.2.8 при порушенні позичальником зобов`язання по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню розмір якої зазначений в умовах та правилах за кожний день заборгованості.

До Генеральної угоди банк додав копію Витягу з Умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 р. №СП-2010-256. №СП-2010-256.

З матеріалів справи вбачається, що згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 20.05.2019 року відповідач має заборгованість 18 675,81 грн., яка складається з наступного: 4067,03 заборгованість за кредитом; 4561,26 заборгованість по процентам за користування кредитом; 8798,88 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1248,64 грн. штраф відповідно до п.п.2.2 Генеральної угоди (а.с.6-7).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

З матеріалів справи вбачається, що належні та допустимі докази на підтвердження, що саме зазначений витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну умову про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку-відсутні.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування.

Зазначене підтверджується Постановою Верховний Суд України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Таким чином посилання позивача на Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднанням до Умов та Правил надання продукту кредитних карт не є належним та допустимим доказом на підтвердження позовних вимог.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем тільки в частині відмови у задоволені позову про стягнення відсотків та штрафу, то суд апеляційної інстанції не дає правову оцінку в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту.

Приймаючи до уваги встановлені обставини суд апеляційної інстанції зробив висновок , що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами та суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», залишити без задоволення.

Заочне рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 13.09.2019, залишити без змін.

Текст постанови складено 13.12.2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: