Справа № 442/8823/18 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/811/1042/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2019 року, постановлене у складі головуючого судді Грицай М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до Дережицької сільської ради, третя особа ОСОБА_3 , про продовження строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулась в суд з позовом до Дережицької сільської ради, третя особа ОСОБА_3 , у якій і з врахуванням уточнених позовних вимог, просить про визначення додаткового строку 2 місяці для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина за законом на земельну ділянку площею 0,0450 га, яка була надана покійній для садівництва та городництва і знаходиться на території Дережицької сільської ради. Окрім неї, спадкоємицею є сестра ОСОБА_3 , яка проживає в м. Донецьк і яка не претендує на спадщину. Спадкова справа після смерті матері ОСОБА_4 не заводилась. З метою прийняття спадщини, вона звернулась до нотаріуса, однак, у зв`язку з пропуском строку на прийняття такої, їй було відмовлено. Зазначає, що для прийняття спадщини, в установлений законом строк звернутись до нотаріальної контори не мала змоги, оскільки перебувала у важкому матеріальному та моральному стані. Разом зі своєю померлою мамою та сином проживала в однокімнатній квартирі за місцем реєстрації. Мати у 2010 році важко перехворіла застудою, що дало ускладнення на загальний фізичний стан і така перестала самостійно пересуватись, харчуватись та доглядати за собою. У травні 2011 року у сина - ОСОБА_6 виявлено легеневий туберкульоз. Як наслідок, розпочали активне та дороговартісне лікування. Однак, 22.05.2012 року сталась дорожньо-транспортна пригода, під час якої син зазнав численних травм, переломів, пробиття легенів. Хвороба сина загострилась і потребувала значних фінансових і фізичних зусиль. У зв`язку з тим, що у квартирі знаходився хворий з відкритою формою туберкульозу, змушена була 03.06.2011 року перевести маму у Підбузький геріатричний пансіонат, де вона мала постійний лікарський і санітарний догляд. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла, а вона продовжувала доглядати за сином, оскільки його хвороба прогресувала та потребувала постійного лікування. ІНФОРМАЦІЯ_2 син помер. З огляду на вказані трагічні, об`єктивні, непереборні труднощі, не мала можливості звернутись вчасно у нотаріальну контору про прийняття спадщини. Вважає, що факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення її від спадкування. Просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до Дережицької сільської ради, третя особа ОСОБА_3 про продовження строку для прийняття спадщини - відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила таке в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. Зазначає, що викладені у рішенні суду першої інстанції висновки, не відповідають обставинам справи, а також суд неправильно застосував норми матеріального права і порушив норм цивільно-процесуального права, що згідно з п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України є самостійними підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Вважає, що причина пропуску строку на прийняття спадщини у період з 24.11.2013 року по 24.05.2014 року є поважною, оскільки факт перебування її сина на стаціонарному і амбулаторному лікуванні, необхідність постійного догляду за ним у вищевказаний період, об`єктивно перешкоджав їй своєчасно звернутися до нотаріальної контори за прийняттям спадщини після смерті матері.

Звертає увагу і на те, що Держицька сільська рада Дрогобицького району позовні вимоги повністю визнала і не заперечувала проти їх задоволення. Вважає, що факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, що судом першої інстанції враховано не було.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2019 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи окрім направлення повідомлень, також і шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи в суді апеляційної інстанції без їх участі.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини відсутні, оскільки причини пропуску такого не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на вчинення цих дій.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на нормах матеріального права та обставинах справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Підбузької селищної ради Дрогобицького району Львівської області. Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно.

З копії довідки, виданої 05.05.2016 року Підбузьким геріатричним пансіонатом за № 120 вбачається, що ОСОБА_4 , 1922 року народження, проживала в пансіонаті з 03.06.2011 року по 24.11.2013 року, тобто по день смерті.

Позивач ОСОБА_1 , згідно копії паспорта серії НОМЕР_2 , виданого 23.10.1997 року Дрогобицьким МВ УМВС України у Львівській області, з 11.09.2008 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина 3 статті 1223 ЦК України).

Таким чином, спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 і право на спадкування у спадкоємців виникло у цей день.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В обох випадках спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, і, крім того, юридичні особи та інші учасники цивільних відносин.

Згідно із ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, із позовної заяви вбачається, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є її діти - позивач, ОСОБА_1 та третя особа, ОСОБА_3 .

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Спадкодкодавець та спадкоємець на день відкриття спадщини разом не проживали, а відтак, для прийняття спадщини спадкоємцю ОСОБА_1 слід було звернутись у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 23 травня 2014 року, що останньою зроблено не було.

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Разом з тим, частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та врахувавши її фактичних обставин.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач в силу вимог ст. 12 ЦПК України повинен довести правову та фактичну підстави своїх вимог.

Отже, визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними має бути обґрунтованим відповідними доказами.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов`язками щодо предмета спору, а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав та виконанню обов`язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність позовної вимоги, а відтак і про відсутність підстав для її задоволення позовних і визначення додаткового строку для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини.

Так, з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданому 29.11.2018 року за № 54295336, вбачається, що 29.11.2018 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Момот М.О. зареєстровано спадкову справу № 86/2018; спадкодавець - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

З листа приватного нотаріуса Момот М.О., адресованого ОСОБА_1 26.12.2018 року за № 330/01-16 вбачається, що остання 29.11.2018 року звернулась із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і до дня смерті проживала у АДРЕСА_2 . На підставі заяви було заведено спадкову справу за № 86/2018. Із поданих до заяви документів встановлено, що місце реєстрації спадкоємця за законом інше, ніж місце проживання померлої. Оскільки ОСОБА_1 не була зареєстрована з мамою на день її смерті і протягом шести місяців не подала заяву про прийняття спадщини, у видачі свідоцтва про спадщину такій відмовлено та рекомендовано звернутись до суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 , інтереси якої представляла представник ОСОБА_2 зазначала, що пропустила строк на прийняття спадщини з поважних причин, так як перебувала у важкому матеріальному та моральному стані. Вказувала на те, що разом зі своєю померлою мамою та сином проживала в однокімнатній квартирі за місцем реєстрації. Мати у 2010 році важко перехворіла застудою, що дало ускладнення на загальний фізичний стан і така перестала самостійно пересуватись, харчуватись та доглядати за собою. У травні 2011 року у сина - ОСОБА_6 виявлено легеневий туберкульоз. Як наслідок, розпочали активне та дороговартісне лікування. Однак, 22.05.2012 року сталась дорожньо-транспортна пригода, під час якої син зазнав численних травм, переломів, пробиття легенів. Хвороба сина загострилась і потребувала значних фінансових і фізичних зусиль. У зв`язку з тим, що у квартирі знаходився хворий з відкритою формою туберкульозу, змушена була 03.06.2011 року перевести маму у Підбузький геріатричний пансіонат, де вона мала постійний лікарський і санітарний догляд. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла, а вона продовжувала доглядати за сином, оскільки його хвороба прогресувала та потребувала постійного лікування. ІНФОРМАЦІЯ_2 син помер. З огляду на вказані трагічні, об`єктивні, непереборні труднощі, не мала можливості звернутись у нотаріальну контору для оформлення документів на прийняття спадщини.

Судом першої інстанції вірно не взято до уваги, як доказ наявності у позивача перешкод для прийняття спадщини у період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 23 травня 2014 року, довідку № 876, видану 21.12.2018 року Дрогобицьким протитуберкульозним диспансером. У такій міститься висновок спеціаліста про перебування на диспансерному обліку в Дрогобицькому протитубенркульозхному диспансері ОСОБА_6 з 21.06.2011 року по 19.04.2015 року. Хоч період поважність причин пропуску якого підлягає доказуванню і охоплюється періодом, вказаним у довідці, однак сама по собі наявність перелічених у медичному заключенні хвороб у хворого сина позивача - ОСОБА_6 , не може бути доказом неможливості прийняття позивачем спадщини у встановленому законом порядку. Докази про безпорадний стан сина, який би потребував постійного стороннього догляду і безперервне лікування в стаціонарних умовах протягом періоду, поважність причин пропуску якого слід довести, - в матеріалах справи відсутін.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Тобто, для прийняття спадщини достатньо надіслати заяву до нотаріуса поштою, пізніше прибути до нотаріуса особисто або надіслати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, справжність підпису на такій заяві нотаріально засвідчується у будь-якого нотаріуса за місцезнаходженням, зокрема, і в консульській установі за кордоном.Поряд з тим, позивач не скористалася можливістю надіслання нотаріусу заяви про прийняття спадщини поштою, як про це зазначалось вище.

Крім цього, представником позивача надано копію закордонного паспорта позивача для підтвердження відсутності останньої на території України, водночас, з копії закордонного паспорта серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що позивач протягом 2015 - 2017 років неодноразово перетинала кордон України. Вказаний період знаходиться поза межами строку, поважність пропуску якого підлягає доказуванню.

Верховним Судом в постановах від 11.07.2018 року по справі №639/1883/16-ц та від 06.06.2018 року по справі №592/9058/17-ц зроблено висновки про те, що перебування за кордоном не є саме по собі свідченням наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки законодавством надано достатній строк для такого звернення (шість місяців). Також, згідно чинного українського законодавства, нотаріальні послуги за кордоном вчиняють консульські установи України, які можуть посвідчити підпис спадкоємця на заяві про прийняття спадщини (п. 1.3 Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27.12.2004 №142/5/310).

Позивач, покликаючись вищевикладені обставини на важке психічне та матеріальне становище, пов`язане з довготривалим лікуванням сина та втратою близьких людей, вважала, що пропустила строк для подачі заяви на прийняття спадщини з поважних причин.

Однак, відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Такі причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзд до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови не можуть бути визнані поважними (п.18 цієї постанови).

Судом першої інстанції правильно застосовано правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України у справі 6-1215цс16 від 14 вересня 2016 року, якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Враховуючи, що закон не обмежує спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини будь-яким строком для звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку, об`єктивні, непереборні та істотні труднощі для прийняття спадщини повинні існувати саме протягом встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Наявність таких причин повинна бути належним чином доведена позивачем, та підтверджена відповідними доказами.

Таким чином, зазначені позивачем причини пропуску нею шестимісячного строку для прийняття спадщини , після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є такими, що не залежали від її волі, не є непереборними та такими, що створювали для неї істотні труднощі для прийняття спадщини. Такі не перешкоджали останній подати до нотаріальної контори, протягом шести місяців заяву про прийняття спадщини. При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що з дня смерті спадкодавця і до часу звернення з позовом до суду минуло понад п`ять років.

І, як встановлено, позивач була обізнана про смерть матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте доказів наявності перешкод для прийняття спадщини саме в період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 23 травня 2014 року не надала, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини.

Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правомірно встановив відсутність поважних причин для надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а фактично зводяться до переоцінки доказів, досліджених судом у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 05 серпня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 серпня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.