Справа №428/6668/19
Провадження №2/428/1908/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Чумак Ю.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У вищезазначеній квартирі разом з нею зареєстровані відповідачі ОСОБА_5 - її колишня невістка та ОСОБА_4 - її онука. Її син ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_6 , який був розірваний 24.09.2015 року. Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в зазначеній квартирі не проживають з червня 2014 року і відсутні без поважних причин, переїхали проживати до іншого місця проживання до Республіки Молдова. Вони виїхали з вказаної квартири, забравши свої речі. Відповідачі добровільно не бажають знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі порушують її права та інтереси, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування вказаною квартирою. Оскільки відповідачі відсутні за місцем реєстрації більше ніж один рік, вона вважає, що вони втратили право користування вказаною квартирою. Просила визнати відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити. Додатково суду пояснила, що вона змушена нести додаткові грошові витрати на комунальні послуги через реєстрацію відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у належній їй квартирі. В червні 2014 року відповідачі переїхали на постійне проживання в Тараклійський район Республіки Молдова.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася.

Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Додатково суду пояснив, що ОСОБА_5 є його колишньою дружиною, від шлюбу з якою в них є донька ОСОБА_4 Про розірвання шлюбу йому повідомила ОСОБА_5 .

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області Курганов В.С. в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, в якій заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Вислухавши пояснення позивача та третьої особи, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.02.2010 року, виданого Сєвєродонецькою міською радою на підставі рішення виконавчого комітету №294 від 23.02.2010 року, та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.02.2010 року №25429579, виданого Комунальним підприємством «Сєвєродонецько бюро технічної інвентаризації».

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 28.11.2018 року №38140, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради Луганської області, за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 28.11.2018 року зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Судом встановлено, що з 29.01.2011 року по 24.09.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_9 перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 29.01.2011 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, та копією рішення суду Тараклія Республіки Молдови від 24.09.2015 року по справі №49-2-699-18082015, №2-229/2015.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 07.06.2019 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьк Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком записаний ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_5 .

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_7 та неповнолітня ОСОБА_4 не проживають у спірній квартирі з червня 2014 року, оскільки переїхали до іншого місця проживання до Республіки Молдова, забравши при цьому свої речі. Зазначена обставина підтверджується поясненнями позивача ОСОБА_1 і третьої особи ОСОБА_2 та заявою ОСОБА_10 .

Згідно з заявою ОСОБА_7 від 23.07.2019 року вона проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до копії довідки від 07.08.2015 року №вих. 332, родина мешканки с. Мусаіт ОСОБА_3 складається з доньки ОСОБА_11 .

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 перешкоджає проживанню відповідачів ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_4 в спірній квартирі. Суд вважає, що відповідач ОСОБА_7 не проживає в спірній квартирі і покинула її без поважних причин. До спірного житлового приміщення вона не ставиться як до свого постійного місця проживання. Судом встановлено, що відповідач має постійне місце проживання на території Республіки Молдова.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно з ч. 2-3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Таким чином, неповнолітня ОСОБА_4 , якій на момент реєстрації у спірній квартирі виповнилося менше одного місяця, набула право користування житлом за місцем проживання з матір`ю та батьком, з ким вона проживала.

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня ОСОБА_4 була зареєстрована у спірній квартирі за місцем проживання матері ОСОБА_7 та батька ОСОБА_2 . Таким чином, право користування житловим приміщенням неповнолітньої ОСОБА_4 на момент реєстрації в спірній квартирі є похідним від права її матері та батька.

Судом встановлено, що батько неповнолітньої дитини ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у спірній квартирі разом з позивачем. Таким чином, його дочка ОСОБА_4 не втратила право користування цим житлом, оскільки має право ним користуватись нарівні з батьком відповідно до приписів ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства».

При цьому, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 01.08.2019 року №4348 щодо недоцільності позбавлення неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , права користування житлом, у зв`язку з тим, що він є обґрунтованим та стосується забезпечення прав, свобод та інтересів дитини.

Отже, позовна вимога щодо визнання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не підлягає задоволенню.

Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Оскільки відповідач ОСОБА_7 не проживає за місцем її реєстрації понад один рік і переїхала проживати до іншого місця проживання до Республіки Молдова, то, відповідно, вона втратила право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідача у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1 , створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача. Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності та враховуючи, що відповідач ОСОБА_7 не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад один рік і не приймає участі в витратах по утриманню і оплаті комунальних послуг житлового приміщення, а отже втратила інтерес до вказаного житлового приміщення. Разом з тим, суд враховує повне визнання позову відповідачем ОСОБА_7 , яке в частині визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовити в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 02.08.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, б-р Дружби Народів, б. 32, ідентифікаційний код юридичної особи в .

Представник третьої особи: Курганов Віталій Сергійович, місцезнаходження: АДРЕСА_6

Суддя Ж. І. Кордюкова