Справа № 446/1778/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Бакай І.А.
Провадження № 22-ц/811/1904/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Куцика І.Б.;

позивачки ОСОБА_2 і її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 12 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, Кам'янка-Бузької міської ради та Комунального підприємства "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації", в кінцевій редакції позовних вимог якого просила суд визнати незаконним рішення Кам'янка-Бузького міськвиконкому від 24.12.1979 року № 344 та свідоцтво про право власності на 4/5 частини будинковолодіння № 25 на вул. Шевченка у місті Кам'янка-Бузька Львівської області (в подальшому - «спірне будинковолодіння») за ОСОБА_5 від 03.01.1980 року.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 20 травня 1969 року ОСОБА_6 подарував 1/2 частину належного йому на праві власності будинковолодіння ОСОБА_5 (матері відповідачки ОСОБА_4.) з метою побудови ними нового будинку, а „інша 1/2 частина будинковолодіння перейшла по заповіту ОСОБА_7." (чоловіку позивачки).

У подальшому ОСОБА_5 і ОСОБА_6 побудували новий будинок, який 10 липня 1973 року був прийнятий в експлуатацію. Після закінчення будівництва будинок був поділений між забудовниками, де ОСОБА_6 (за його згодою), було виділено у власність 1/4 його частину.

В період 1977-79 років „в Кам'янка-Бузькому районному суді із матеріалів судової справи зникли заповіт і фактичне рішення міськвиконкому № 60 від 10.07.1973 року та були долучені ОСОБА_5 сфальсифіковані тексти рішень міськвиконкому Кам'янка-Бузької міської ради № 80 від 15.05.1969 року, № 59 і № 60 від 10.07.1973 року та № 74 від 30.07.1974 року, які і дозволили винести судом 19.10.1979 року бажане для родини ОСОБА_5 рішення".

З 1985 року по даний час на неодноразові звернення до Кам'янка-Бузького районного суду з позовними заявами, як спадкодавців позивачки, так і її самої, останніми долучались копії дійсних архівних довідок та рішень Кам'янка-Бузької міської ради, однак суд розглядав справи не по суті, у зв'язку з чим не перевіряв та не надавав належної юридичної оцінки поданим позивачкою документів, а у своїх рішеннях покликався на рішення Кам'янка-Бузького районного суду від 19.11.1979 року, а тому „не приймав законного рішення".

Звертала увагу на те, що останнє засідання Кам'янка-Бузької міської ради у 1979 році відбулось 20 грудня 1979 року, однак у свідоцтві на право власності на будівлі від 03 січня 1980 року, яке видане Кам'янка-Бузькою міською радою на ім'я ОСОБА_5 та зареєстроване у кадастровій книзі № 100, датою засідання Кам'янка-Бузької міської ради народних депутатів зазначено 24 грудня 1979 року. З тих підстав позивачка вважає, що рішення виконавчого комітету Кам'янка-Бузької міської ради народних депутатів від 24 грудня 1979 року за № 344 є незаконним. Також покликається на постанову прокурора Кам'янка-Бузького району про відмову у порушенні кримінальної справи від 05.12.2008 року, якою факт підробки документів було встановлено, однак у зв'язку із смертю осіб, причетних до скоєнні злочину, обвинувальний вирок не міг бути постановленим (т.1, а.с. 1-4, 181-187; т.2, а.с. 99-100, 107-109).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено (т.2, а.с. 122-124).

Дане рішення оскаржила позивачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати „та ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог", покликаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Стверджує, що судом не було дано належної оцінки тому, що „тексти представлених в суд 18.07.2017 року рішень повністю або майже повністю не відповідають їх оригіналам, які знаходяться на зберіганні в архівному відділі Кам'янка-Бузької РДА та внесені у відповідні протоколи засідань виконкому" і є підробленими, що стверджується постановою прокуратури Кам'янка-Бузького району від 05.12.2008 року (т.2, а.с. 132-140).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і її представника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

А статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а частиною 1 ст. 82 ЦПК України - що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що позивачці ОСОБА_2 на праві власності належить 1/5 частина спірного будинковолодіння, що стверджується Реєстраційним посвідченням від 04 липня 1994 року (т.1, а.с. 10).

Цю 1/5 частину спірного будинковолодіння позивачка успадкувала після смерті свого чоловіка, ОСОБА_7, який помер 05 липня 1993 року: цей факт стверджується нотаріально посвідченим Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 червня 1994 року (т.1, а.с. 11).

Як стверджується згаданим Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 червня 1994 року, вище згадану 1/5 частину спірного будинковолодіння померлий ОСОБА_7 набув у власність, як обдарований, на підставі договору дарування, посвідченого Кам'янка-Бузькою державною нотаріальною конторою 11 квітня 1980 року, і її дарувальником був ОСОБА_8 (т.1, а.с. 11).

В свою чергу, право власності на вище згадану 1/5 частину спірного будинковолодіння за ОСОБА_8 було визнано в судовому порядку, а саме: рішенням Народного суду Кам'янка-Бузького району Львівської області від 19 жовтня 1979 року (т.1, а.с. 12-13) та ухвалою Львівського обласного суду від 22 листопада 1979 року, яка була постановленою за результатами перегляду згаданого рішення Народного суду Кам'янка-Бузького району Львівської області від 19 жовтня 1979 року (т.1, а.с. 14-16). Як вбачається зі змісту згаданих судових рішень, інтереси позивача ОСОБА_8 в суді за дорученням представляв ОСОБА_7 - чоловік позивачки, який і подавав до Львівського обласного суду касаційну скаргу на згадане рішення районного суду, у якій вимагав визнати за позивачем право власності на 1/4 (лише!) частину спірного будинковолодіння.

Право власності позивачки ОСОБА_2 на 1/5 частина спірного будинковолодіння ніхто не оспорює.

Вище наведені обставини визнаються апелянтом (позивачкою), а відтак доказуванню не підлягають (ч.1 ст. 82 ЦПК України).

Будь-яких доказів, які б свідчили про права позивачки ОСОБА_2 на спірне будинковолодінняабо на будь-яку його частину до 22.06.1994 року (т.1, а.с. 11), нею до суду подано не було.

А оскільки позивачка ОСОБА_2 стала співвласницею спірного будинковолодіннялише з 22.06.1994 року, то жодного відношення до оскаржуваних нею рішення Кам'янка-Бузького міськвиконкому від 24.12.1979 року № 344 та свідоцтва про право власності на 4/5 частини спірного будинковолодіння від 03.01.1980 року вона не має.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги з посиланням на постанову прокурора від 05.12.2008 року, якою ніби-то було встановлено факт підробки ряду документів, на підставі яких Народним судом Кам'янка-Бузького району Львівської області було ухвалено рішення від 19 жовтня 1979 року по вже згадуваному вище спору між ОСОБА_8 і ОСОБА_5, до уваги прийматися не можуть.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 12 лютого 2018 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 22 січня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.