Провадження №22-ц/812/2043/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 грудня 2019 року м. Миколаїв

справа № 478/945/15-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О.,Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про накладення штрафу, за апеляційною скаргою поданою представником ОСОБА_1 адвокатом Коваленком Павлом Павловичем - на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області, постановлену 31 жовтня 2019 року під головуванням судді Томашевського О.О. у приміщенні цього суду, повний текст ухвали складений цього ж дня,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Коваленка П.П. звернулася зі скаргою до суду, в якій просила визнати незаконною та скасувати постанову про накладення штрафу на користь держави у розмірі 1700 грн. у виконавчому провадженні № 5942585, винесену 07 жовтня 2019 року старшим державним виконавцем Казанківського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області Бєшльовим А.С. Вказана постанова була винесена в ході примусового виконання виконавчого листа № 2/478/4/2018, виданого Казанківським районним судом Миколаївської області, про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди щодо володіння, користування та розпоряджання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та для ведення домашнього господарства площею 0,3 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2019 року у відкритті провадження за скаргою відмовлено на підставі п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

В апеляційній скарзі, поданій представником ОСОБА_1 адвокатом Коваленко П.П., апелянт просив скасувати ухвалу суду, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на помилковість висновків суду про те, що скарга не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки звернення до адміністративного суду зі скаргою відповідно до норм ст. 448 ЦПК України є правом а не обов`язком заявника. На думку апелянта, аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 29 травня 2019 року № 758/8095/15-ц, від 06 червня 2018 року № 921/16/14-г/15 та № 127/9870/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11, від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц, від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 та № 766/740/17-ц .

Учасники справи правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, про причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Так, відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог частини 2 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" скарга на постанову державного виконавця про накладення на ОСОБА_1 штрафу на користь держави у розмірі 1700 грн. не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно п. 5 ч. 1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Частиною 2 ст. 74 цього Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З вищенаведеного вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та/або штрафів згідно, за яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17, від 29 травня 2019 року № 758/8095/15-ц, від 06 червня 2018 року № 921/16/14-г/15 та № 127/9870/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11, від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц, від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 та № 766/740/17-ц.

Таким чином, скарга на постанову державного виконавця про накладення штрафу на ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися адміністративним судом незалежно від того, що вона винесена у виконавчому провадженні з примусового виконання виданого судом виконавчого листа на виконання рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті провадження у справі за даною скаргою ОСОБА_1 з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що, звернення до адміністративного суду є правом а не обов`язком заявника відповідно до норми ст. 448 ЦПК України, є суб`єктивним та помилковим тлумаченням апелянтом змісту зазначеної норми права, а тому не спростовують висновку суду та не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права.

Також є помилковими посилання апеляційної скарги на постанови Великої Палати Верховного Суду як на підтвердження правильності позиції апелянта, оскільки у зазначених постановах містяться правові висновки, які є тотожними із висновками суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного колегія суддів дійшла висновку про залишення вказаної апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_1 адвокатом Коваленком Павлом Павловичем - залишити без задоволення, а ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий В.В Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 13 грудня 2019 року