Справа № 463/752/18 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/291/19 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Цап П. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 21 листопада 2018 року у справі за позовомПублічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

14.02.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 в якому просило стягнути в свою користь» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 лютого 2011 року у розмірі 117000,00 грн, з яких: 13246,09 гривень - заборгованість за кредитом, 103753,91 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; судові витрати у розмірі 1762,00 гривень.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23 лютого 2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 16400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 20 грудня 2017 року має заборгованість 13246,09 гривень - заборгованість за кредитом, 103753,91 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовуПублічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23 лютого 2011 року у розмірі 117 000, 00 гривень відмовлено.

Рішення суду оскаржило АТ КБ «Приватбанк».

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23 лютого 2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 16400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки 621884 (травень 2015 року). В наступному відповідачем було отримано перевипущену кредитну карту НОМЕР_1 на нову -647411 з терміном дії до травня 2017 року. ОСОБА_1 користувалася перевипущеною карткою, знімала кредитні кошти, здійснювала часткове погашення кредиту, що підтверджується випискою за картковим рахунком. Крім того, вважає, що банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 у 2018 році в межах строків загальної позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки, навіть з врахуванням строку дії картки 621884, який встановлено до 31.07.2015 року. Вважає, що при постановленні оскаржуваного рішення судом не належним чином досліджено розрахунок заборгованості відповідача перед банком, оскільки не враховано ту обставину, що останній платіж за рахунком відповідача здійснено 23.03.2015 року. Зазначене свідчить про переривання перебігу строку позовної давності, який закінчується 22.03.2018 року. Таким чином, вважає, що вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд першої інстанції не визначився з початком її перебігу, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку за спливом такої.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник АТ КБ «ПриватБанк» скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити, рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та в цій частині ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1,ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ст. 634цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Встановлено, що 23.02.2011 року, ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі договору б/н від 23.02.2011 надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 16 400,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується анкетою-заявою ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно розрахунків позивача, станом на 20 грудня 2017 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 23.02.2011 р. становить: 13246,09 грн - заборгованість за кредитом, 103753,91 грн - заборгованість за відсотками.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» за спливом строку позовної давності , суд першої інстанції виходив з того, що згідно розрахунку заборгованості (а.с.3-4) та інформації про рух коштів, останній обов`язковий платіж за спірним договором відповідач здійснила 20.08.2013, тому строк позовної давності обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу, а саме з 20.09.2013, за який відповідачем не було внесено грошових коштів, а надалі відбувалось автоматичне списання коштів. Крім того, строк дії карки минув раніше строків позовної давності, а позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що відповідачу продовжувався строк дії картки, а також про наявність обставин зупинення, переривання, чи досягнутої домовленості між сторонами про збільшення строку позовної давності, тоді як позов до суду пред`явлено 14.02.2018р., що поза межами загального строку позовної давності.

Однак з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися повністю.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні кредитного договору б/н від 23.02.2011 р. відповідач ОСОБА_1 отримала кредитну картку № НОМЕР_1 зі встановленим строком дії до 31.07.2015 року, в наступному відповідач отримала за цим договором нову картку № НОМЕР_2 з терміном дії до травня 2017 року. ОСОБА_1 користувалася перевипущеною карткою, знімала кредитні кошти, здійснювала часткове погашення кредиту, що підтверджується випискою за картковим рахунком. Тому, висновок суду про те, що банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 у 2018 поза межами строків загальної позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки,є помилковим.

Крім того, судом не взято до уваги, що останній платіж за рахунком відповідача здійснено 23.03.2015 року, що свідчить про переривання строку позовної давності, який закінчується 22.03.2018 року.

З наведених мотивів, рішення суду про відмову у задоволенні позову з підстав спливу позовної давності слід скасувати та ухвалити у справі нову постанову, якою позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволити частково з наступних мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, такі не містять доказів того, що підписана відповідачем анкета-заява підтверджує ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг ПриватБанку, зокрема з тими умовами, що стосуються права банку на підвищення відсоткової ставки за кредитом, збільшення кредитного ліміту, сплату пені та штрафів за невиконання зобов`язання за укладеним з ним кредитним договором. Крім того, у анкеті-заяві не зазначено, в якій саме редакції були чинними Умови та Правила на час підписання кредитного договору.

Про те, що звертаючись до суду із позовом про стягнення коштів за договорами приєднання, банк повинен довести як факт надання кредитних коштів відповідачу (у готівковій або безготівковій формі), так і факт видачі відповідного платіжно-кредитного інструменту (платіжної картки), неодноразово висловлювався Верховний Суд у своїх постановахя, оскільки без з`ясування зазначених обставин неможливо перевірити розмір боргу, процентів та штрафних санкцій. Таку правову позицію викладено у постановах від 06.06.2018 справа № 364/594/17, від 10.05.2018 справа № 357/16301/15-ц, від 03.04.2019 справа № 221/5089/16-ц.

Позивач не довів того, що саме з тими Тарифами та Умовами, які долучені відповідачем до матеріалів позовної заяви, ознайомився і погодився відповідач при укладенні договору, шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

За відсутності ж підпису позичальника на Умовах і Правилах, які регулюють порядок нарахування та розмір відсотків за кредитним договором, та відповідальність позичальника за неналежне виконання зобов`язання, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити, чи на момент отримання відповідачем кредитних коштів вказані документи містили наведені банком у позовній заяві умови, зокрема, щодо можливості одностороннього збільшення кредитного ліміту, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафів).А роздруківки Умов та Правил, Тарифів із сайту банку не можуть бути належними доказами, оскільки такі повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У цьому випадку також не підлягають застосуванню правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин, без надання доказів про ознайомлення відповідача саме з тими Умовами і Правилами банківських послуг, на підставі яких розрахована заборгованість відповідача за кредитним договором, відсутність у анкеті-заяві умов договору щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору.

Отже, твердження позивача, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань є безпідставними.

Враховуючи, що умови договорів приєднання розробляються банком, то саме банк має підтвердити, що на час проведення розрахунку заборгованості за кредитним договором діяли саме ті умови, які діяли на час укладення що на час укладення відповідного договору діяли саме ті умови, на підставі яких. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома.

Анкета-заява, підписана ОСОБА_1 не містить жодної інформації про те, за отриманням яких саме послуг звернулася до банку відповідач. У цьому документі зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Тому, враховуючи, що заборгованістьОСОБА_1 за кредитним договором розрахована банком з врахуванням положень, передбачених Умовами та Правилами надання банківських послуг, яких відповідач ОСОБА_1 не підписувала, з відповідача в користь підлягає стягненню заборгованість по договоруб/н від 23.02.2011р. в розмірі 13246,09 грн, що становить непогашене тіло кредиту.

Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 103753,91 грн до задоволення не підлягають, оскільки такі не передбачені укладеним між сторонами договором, а передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг, яких відповідач не підписував.

З наведених мотивів, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 13246,09 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 23.02.2011р. станом на 20 грудня 2017 року.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволити частково.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 21 листопада 2018 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 13246,09 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 23.02.2011р.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13.12.2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.