Єдиний унікальний номер: 223/999/19
Провадження номер: 2/223/330/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді Дочинця С.І., при секретарі Лифенко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вугледарського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про встановлення тривалості відпустки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про встановлення тривалості відпустки.

Свою позовну заяву позивач обґрунтовує тим, що у період з 1985 року по 2011 рік працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», де отримував заробітну плату з якої відраховувались страхові внески. Позивач звертався до відповідача з метою встановлення тривалості відпустки станом на 03.08.2011 року, однак повна відповідь відповідачем надана не була. З відповіддю на зазначене звернення, наданою позивачеві 23 липня 2019 року, останній не погоджується зазначаючи, що було порушено його права, а саме відсутнє законне обґрунтування щодо не зарахування 38 днів оплачуваної відпустки. ОСОБА_1 22 серпня 2019 року отримав відповідь на повторне звернення з якою також не погоджується. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд встановити тривалість відпустки відповідної професії машиніста гірнично виймальних машин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити дохід з відпустки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого взято страхові внески до страхового випадку за 2011 рік.

Позивач ОСОБА_1 про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується особистим підписом останнього на супровідному листі Вугледарського міського суду Донецької області щодо отримання ухвали суду від 04 листопада 2019 року. Надав до суду письмові заперечення на відзив відповідача, в яких надає пояснення аналогічні обставинам, викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

На адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, згідно з яким останній просить суд відмовити в задоволенні вимог позову, оскільки згідно ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка надається працівникам тривалістю не менше як 24 календарних дні за відпрацьований рік, у відповідності до додатку №2 до Колективного договору підприємства, який діяв на момент звільнення позивача тривалість відпустки ОСОБА_1 складала 66 календарних днів за рік, що відповідає нормам діючого законодавства. На час звільнення 20.09.2011 року, за позивачем значилась частина щорічної відпустки 33 календарних дні та 13 календарних дні невикористаної відпустки, разом 46 календарних днів, у зв`язку з чим останньому було нараховано компенсацію за 46 календарних днів у вересні 2011 року, яка була виплачена позивачу разом із заробітною платою вересня місяця. ОСОБА_1 просить встановити тривалість відпустки, яка вже була йому встановлена у відповідності до вимог колективного договору підприємства, який діяв на момент виникнення правовідносин. Щодо встановлення доходу з якого взято страхові внески, то підприємство не має повноважень на становлення позивачу доходу.

Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило.

Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, вивчивши які, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно листа-відповіді Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №1672 від 29 вересня 2017 року позивачу повідомлено, що за серпень 2011 року кількість календарних днів: 28 днів відпустки, 3 дні тимчасової непрацездатності. Нарахована заробітна плата за серпень 2011 року (оподатковуваний дохід ), з якої сплачено страхові внески до Фонду соціального страхування 0 гривень. За вересень 2011 року кількість календарних днів: 19 днів згідно довідки клініки профзахворювання, 1 день відпустки. Нарахована заробітна плата за вересень 2011 року (оподатковуваний дохід ), з якої сплачено страхові внески до Фонду соціального страхування 13236,87 гривень. Сума утриманих страхових внесків до Фонду соціального страхування становить 432,75 гривень (а.с. 9).

Відповідно до листа-відповіді Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №1381 від 18 липня 2019 року ОСОБА_1 повідомлено, що згідно Колективного договору підприємства тривалість відпустки за професією машиніст гірничих виїмкових машин складає 66 календарних днів на рік, яка поділяється на щорічну основну відпустку 28 календарних днів на рік та щорічну додаткову відпустку (за особливий характер роботи 24 календарних дні та за шкідливі умови праці 14 календарних днів) (а.с. 10).

Згідно листів-відповідей Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №1421 від 02 серпня 2019 року та № 1671 від 22 серпня 2019 року щорічна відпустка за робочий рік ОСОБА_1 з 21.07.2010 року по 21.07.2011 року, на момент звільнення, складала 66 календарних днів (щорічна основна відпустка 28 календарних днів, щорічна додаткова відпустка (за особливий характер роботи 24 календарних дні та за шкідливі умови праці 14 календарних днів, а разом 38 календарних днів на рік). На день звільнення 20.09.2011 ОСОБА_1 було використано 33 календарних дні відпустки (28 днів щорічної відпустки та 5 днів додаткової відпустки). Невикористаними за цей період залишились 33 календарних дні додаткової відпустки). З 21.07.2011 року до дати звільнення 20.09.2011 року ОСОБА_1 відпрацьовано два місяці. За цей період невикористаними залишились 13 календарних днів щорічної відпустки. Тому, при звільнення позивачу було нараховано компенсацію за 46 календарних днів невикористаної відпустки (а.с. 11, 12).

Як вбачається з додатку до Колективного договору ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» машиністам підземних установок, машиністам підземних установок на конвеєрі встановлено тривалість: основної відпустки у 28 днів; додаткової відпустки за роботу в підземних умовах 24 дні; додаткової відпустки за шкідливі умови праці 14 днів. Загальна максимальна тривалість відпустки становить 66 календарних днів (а.с. 18, 33).

Відповідно до відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків №9260 від 23 січня 2017 року за період з 01.04.2011 року по 30.09.2011 року ОСОБА_1 отримував доходи від ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське№1»: у другому кварталі 2011 року дохід у вигляді заробітної плати у сумі 24608,16 гривень; у третьому кварталі 2011 року дохід у вигляді заробітної плати у сумі 43394,51 гривень (а.с. 13).

Згідно протоколу засідання ЛКК ЦМЛ м. Вугледара №18/5170 від 03 серпня 2011 року, ОСОБА_1 працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», останньому було встановлено діагноз хронічна обструктивна хвороба легень, емфізема легень та протипоказано працю в контакті з пилом і несприятливих метеоумовах (а.с. 14).

З наданої до суду копії трудової книжки вбачається, що особу було звільнено з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я виконуваній роботі за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Однак, з наданої суду копії трудової книжки неможливо встановити особу звільненого (а.с. 14).

Згідно ст. 74 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Відповідно до ст. 75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Згідно ст. 76 КЗпП України щорічні додаткові відпустки надаються працівникам: за роботу із шкідливими і важкими умовами праці; за особливий характер праці; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Працівникам, зайнятим на підземних гірничих роботах та в розрізах, кар`єрах і рудниках глибиною 150 метрів і нижче, надається щорічна основна відпустка тривалістю 28 календарних днів незалежно від стажу роботи, а в розрізах, кар`єрах і рудниках глибиною до 150 метрів - 24 календарних дні із збільшенням на 4 календарних дні при стажі роботи на даному підприємстві 2 роки і більше.

Згідно ст. 7 Закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за роботу із шкідливими і важкими умовами праці тривалістю до 35 календарних днів надається працівникам, зайнятим на роботах, пов`язаних із негативним впливом на здоров`я шкідливих виробничих факторів, за Списком виробництв, цехів, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Конкретна тривалість відпустки, зазначеної в частині першій цієї статті, встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від результатів атестації робочих місць за умовами праці та часу зайнятості працівника в цих умовах.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається, зокрема, окремим категоріям працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров`я, - тривалістю до 35 календарних днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про відпустки» загальна тривалість щорічних основної та додаткових відпусток не може перевищувати 59 календарних днів, а для працівників, зайнятих на підземних гірничих роботах, - 69 календарних днів.

Таким чином, вищезазначеними нормами Кодексу законів про працю України та Закону України «Про відпустки» визначено кількість днів щорічної основної відпустки працівникам, зайнятим на підземних гірничих роботах, а саме 28 календарних днів, та встановлені межі тривалості щорічних додаткових відпусток, при цьому конкретна тривалість додаткових відпусток встановлюється колективним договором.

Так, як вбачається з наданого до суду сторонами додатку до Колективного договору Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» зазначеним локальним нормативно-правовим актом машиністам підземних установок, машиністам підземних установок на конвеєрі встановлено тривалість: основної відпустки у 28 днів; додаткової відпустки за роботу в підземних умовах 24 дні; додаткової відпустки за шкідливі умови праці 14 днів. Отже, тривалість відпустки професії машиніста гірничого виймальних машин Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» визначена чинним законодавством про працю та Колективним договором Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», а тому не потребує додатково підтвердження та/або визначення рішенням суду, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про доцільність та необхідність відмовити у задоволенні вимог позову в частині встановлення тривалості відпустки відповідної професії машиніста гірнично виймальних машин.

Окрім того, ні в позовній заяві, ні в заявлених ОСОБА_1 вимогах позову не зазначено за який саме період часу має бути визначена тривалість відпустки останнього.

Вирішуючи питання щодо встановлення доходу з відпустки позивача з якого взято страхові внески, суд виходить з наступного.

Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року по справі №521/6687/17.

Згідно ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної та інших видів відпусток, яка надається працівникові на основному робочому місці (або компенсації за невикористану відпустку), провадиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Однак, з позовних вимоги ОСОБА_1 не вбачається з якої саме відпуски слід встановити дохід та на який саме період припадала така відпустка (тривалість відпустки), у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити останні 12 календарних місяців роботи, що передували місяцю надання відпустки позивачу, а також пересвідчись чи працював ОСОБА_1 у зазначені місяці, чи перебував у іншій відпустці, або перебував на лікарняному у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно п. 7 вказаного Порядку нарахування виплат за час щорічної відпустки, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Проте, жодною зі сторін не надано доказів, на підставі яких, суд мав би можливість встановити кількість фактично відпрацьованих ОСОБА_1 робочих днів за останні 12 календарних місяців роботи, що передували місяцю надання відпустки позивачу, а також суду не надано будь-якого доказу або документу на підставі якого можна було б встановити розмір заробітної плати ОСОБА_1 отриманої останнім за останні 12 календарних місяців роботи, що передували місяцю надання відпустки.

З огляду на зазначене, суд позбавлений можливості встановити середньоденний заробіток позивача, а враховуючи, що позивачем у позовних вимогах не конкретизовано яку саме відпустку він має на увазі та її тривалість, суд також позбавлений можливості і визначити дохід з такої відпустки.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що у відповідності до положень статей 12 та 13 Цивільного процесуального кодексу України сторони несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій, саме на сторони покладено обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які вони посилаються, а суд розглядає справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд приймаючи до уваги, що з наданих сторонами до суду документів та доказів неможливо встановити: дохід з якої саме відпустки слід визначити; тривалість такої відпустки; останні 12 календарних місяців роботи, що передували місяцю надання відпустки; середньоденний заробіток позивача, приходить до висновку про доцільність та необхідність відмовити в задоволенні даної частини вимог позову.

Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 74, 75, 76 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 6, 7, 8, 10, 21 Закону України «Про відпустки», ст. ст. 12, 13, 76, 77, 247, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні вимог позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про встановлення тривалості відпустки, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області Дочинець С.І.