Справа № 700/143/19
Провадження № 2/700/155/19
24 липня 2019 р. Лисянський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Бесараб Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу №700/143/19 провадження № 2/700/155/19 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення коштів та моральної шкоди,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення коштів та моральної шкоди.
Позивач у судовому засіданні наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив не подавав.
За таких обставин, суд дійшов висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних доказів у справі, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Матеріалами справи встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір № 7.07/18 від 7.07.2018 року про закупівлю товарів, а саме: термопанелей в асортименті.
Згідно з п. 2.2. даного Договору «Замовник» бере на себе зобов`язання оплатити вартість отриманого товару, робіт та послуг шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок «Постачальника» згідно видаткової накладної.
Відповідно до п.п. 6.1., 6.2. Договору сторони несуть один перед одним відповідальність згідно з чинним законодавством України. Замовник зобов`язується перерахувати кошти Виконавцю за надані роботи, послуги на протязі 3 днів після виконання робіт та підписання відповідних документів.
З огляду ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст.627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із вимогами ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ст.ст.662 та 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у встановлений у договорі строк.
Відповідно до ст.664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Пунктом 22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Права та обов`язки споживачів визначені ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).
Відповідно до ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ).
Згідно з ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Відповідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 2 статті 693 ЦК України, визначено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати.
Судом встановлено істотне порушення договору з боку відповідача, який, не зважаючи на оплату замовленого товару позивачем в розмірі, передбаченому умовами Договору, зобов`язання по передачі товару відповідно до замовлення не виконав, не поставив товар до зазначеної дати та не повернув позивачу сплаченої за товар суми коштів.
Крім того, позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн..
Відповідно до п. 3 ч. 2, ч. 1, 4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» закріплено положення, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до п. 9, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Обґрунтовуючи позов в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначив, що недобросовісна поведінка відповідача спричинила йому моральні страждання та негативні емоції внаслідок введення в оману, неможливості реалізувати свої плани за допомогою коштів, що були сплачені відповідачу. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є співмірним із завданими йому моральними стражданнями, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного, враховуючи правовідносини, що склалися між сторонами, суд приходить до переконання про необхідність задоволення вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у сумі 2000 грн.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно листа Верховного суду України від 01.02.2013 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів» було висловлено правову позицію, відносно того, що при вирішенні спорів про захист прав споживачів слід урахувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, в тому числі й спричинену шкоду, лежить на продавцеві.
Зважаючи на те, що належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач ФОП ОСОБА_2 . відзиву до суду та доказів на його підтвердження, не надав, тому враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, то оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір».
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76-83, 137, 141, 263-265, 274-279, 274, 280 289 ЦПК України суд,-
Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення коштів та моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за розгляд справи у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Лисянським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст заочного рішення виготовлено 02.08.2019 року.
Суддя Н.В. Бесараб