Справа № 600/577/18
Справа № 2/600/229/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

25 липня 2019 року смт. Козова

Козівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючої судді - Гриновець О.Б.,

з участю: секретаря судового засідання - Липної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Козова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся в суд із вказаним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги покликається на те, що він є власником квартири №1 у вказаному житловому будинку. У вказаному будинку зареєстровані, окрім нього також його дочка - ОСОБА_2 , зять - ОСОБА_3 та внучка - ОСОБА_4 .. Відповідачі, перебуваючи за кордоном, фактично не проживають за вказаною адресою більше п`яти років. Вони також не сплачують комунальні послуги, не беруть жодної участі в утриманні житла та не мають в ньому будь-яких особистих речей. Формальна реєстрація відповідачів у його квартирі перешкоджає йому у здійсненні права власності, зокрема права користування та розпорядження таким. Зважаючи на викладені вище обставини, керуючись нормами ст.405 ЦК України, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.2-5).

Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 28.08.2018 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за такою та розпочато підготовче провадження (а.с.35).

06.03.2019 року ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області підготовче провадження у справі закрито та призначено таку до судового розгляду по суті (а.с.73).

27.05.2019 року та 11.06.2019 року від позивача надійшли заяви про здійснення розгляду справи без його участі, у яких він, серед іншого, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.92, 123).

В судове засіданні позивач не з`явився, подавши при цьому заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідачі про розгляд справи повідомлялися неодноразово і, будучи належним чином повідомленими про місце, дат та час розгляду справи жодного разу у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Відзиву на позовну заяву від жодного із відповідачів не надходило.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини такої та підстави позову, перевіривши їх доказами, враховуючи вимоги ч.8 ст.178 ЦПК України, суд дійшов до висновку про можливість ухвалення рішення у заочному розгляді справи, обмежившись доказами, наданими позивачем, що в повній мірі відповідає вимогам ч.1 ст.280 ЦПК України.

При цьому, суд встановив наступні обставини справи та дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору про поділ житлового будинку від 18.07.2018 року (а.с.10-11) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.07.2018 року (а.с.8).

У вказаному будинку, на момент звернення із позовом, зареєстровано 4 (четверо) осіб: ОСОБА_1 (позивач); ОСОБА_3 (зять позивача), ОСОБА_2 (дочка позивача) та ОСОБА_4 (внучка позивача), що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку (приміщенні) осіб від 06.06.2018 року (а.с.7).

Відповідачі фактично зареєстровані, але не проживають у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження «факту не проживання» від 07.06.2018 року (а.с.9).

Зняття з реєстрації місця проживання особи, згідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV (далі Закон №1382-ІV), здійснюється, окрім інших підстав, на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили.

У відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тощо.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до закону від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316. 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.3 ст.13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству, а тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Частиною 2 ст.405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст.7 Закону №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснене на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон №1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічний правовий висновок викладений також і в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 року (справа №21-1438а15).

Аналізуючи вказані вище обставини, суд дійшов до переконання, що заявлені позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки відповідачі у квартирі АДРЕСА_1 не проживають протягом останніх 5 років; жодної участі в утриманні житла не приймають, особистих речей та (або) речей повсякденного використання, які б належали відповідачам в будинку, як стверджує позивач, немає, що створює для позивача незручності тощо, відтак відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України позивач має право вільно володіти, користуватись, та на підставі ст.319 ЦК України - розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідачів такими, що втратив право користування житловим помешканням та зняття з реєстраційного обліку, а відтак заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

Відтак, суд надавши оцінку у сукупності узгоджених між собою доказів, дійшов до висновку, що їх достатньо для ухвалення рішення, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

При цьому, вирішуючи питання судових витрат, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів пропорційно на користь позивача судовий збір в розмірі 704,80 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Козівським РВ УМВС України в Тернопільській області 27.01.1998 року.

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ; паспорт серія НОМЕР_4 , виданий Козівським РВ УМВС України в Тернопільській області 15.01.1998 року.

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ; паспорт серія НОМЕР_6 , виданий Козівським РВ УМВС України в Тернопільській області 07.04.2000 року.

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: відомості відсутні; паспорт серія НОМЕР_7 , виданий органом 2ESP 23.03.2015 року.

Суддя О.Б.Гриновець