Справа № 308/4092/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі БАЛАЖ Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/4092/18 за позовом Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 грудня 2018 року, повний текст якого складено 22 грудня 2018 року, головуючий суддя Придачук О.А., -

встановив:

19.04.2018 Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» (КС «Тур`я») звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 мотивуючи наступним.

За договором кредиту-поруки від 04.04.2008 № 141/1 КС «Тур`я» надала ОСОБА_1 кредит у сумі 50000,00 грн зі сплатою за нього 45% річних і строком по 03.04.2011. Виконання зобов`язань позичальником було цим же договором забезпечено порукою ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Договором було передбачено, зокрема, що: додаткові відсотки за користування кредитом нараховуються і сплачуються і після закінчення строку договору (п. 2.3. договору) у разі, якщо у позичальника існує прострочена заборгованість з відповідного платежу (п. 2.4.); поручитель поручається за виконання позичальником зобов`язання і відповідає перед кредитодавцем у повному обсязі солідарно із позичальником протягом 10 років з дня укладення договору, але не раніше виконання всіх зобов`язань за ним (п. 5.1.); позовна давність за договором сторонами встановлена у 10 років (п. 8.1.).

Кредитор виконав своє зобов`язання, надав кредит, тоді як позичальник своє порушив, останній за часом платіж здійснив у сумі 2300,00 грн 22.12.2008 і спричинив виникнення заборгованості, яка станом на 04.04.2018 визначається в сумі 208888,67 грн, з яких борг: за сумою кредиту - 40323,21 грн, за відсотками - 168565,46 грн.

Боржник відповідальний за виконання свого зобов`язання і не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання (ст.ст. 525, 526, 610, 625, 1054 та інші норми ЦК України).

Посилаючись на ці обставини, на право вимагати стягнення боргу солідарно з позичальника і поручителів, позивач просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 208888,67 грн і покласти на них судові витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.12.2018 позов задоволено, стягнуто на користь КС «Тур`я» солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 борг у сумі 208888,67 грн, а також стягнуто на користь держави з кожного з відповідачів по 587,30 грн судового збору.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 рішення суду оскаржили як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. У скарзі наводять такі доводи.

Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» є неналежним позивачем і не довела факту порушення її прав, оскільки на момент укладення кредитного договору відокремлені підрозділи спілки не були зареєстровані, а договір укладено Ужгородською філією № 1 КС «Тур`я», яка не є юридичною особою і стосунок якої до спілки не підтверджений.

У справі відсутні докази заборгованості та належний її розрахунок. Зокрема, відсутні первинні документи щодо руху коштів.

Своїми діями позивач, оскільки не ставив тривалий час питання про стягнення боргу, сприяв його збільшенню, що в усякому разі є підставою для зменшення судом збитків.

Процентна ставка за договором (45% річних) є несправедливою умовою договору, оскільки є надмірно високою.

Суд не врахував, що після закінчення строку договору проценти боржником не сплачуються, суд не дав оцінки строку дії кредитного договору.

Строк пред`явлення вимог до поручителів сплив до моменту пред`явлення позову. Крім того, права та обов`язки поручителів стосовно кредитора відрізняються від прав і обов`язків боржника. Зобов`язання з поруки виникають у поручителя виключно перед кредитором, які також можуть бути відмінними від зобов`язань позичальника. Оскільки права і обов`язки позичальника, який саме і зобов`язаний виконувати умови договору щодо кредитування, повернення кредиту тощо, і поручителя є різними, поручитель не має повноважень на підписання кредитного договору. Виходячи з правової природи договорів кредиту і поруки, з норм ЦК України, які регулюють правовідносини щодо кредиту і поруки, з правил укладання відповідних договорів, слід дійти висновку, що договір поруки між кредитною спілкою і поручителем не укладався. Поручитель не може погоджувати умови кредитування. Умови поруки взагалі не зазначені в договорі кредиту-поруки.

Пункт 5.1. договору передбачає, що поручитель поручається перед спілкою за виконання позичальником обов`язків за договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов`язань у повному обсязі (включаючи сплату всіх відсотків, неустойки, збитків, у тому числі - упущеної вигоди) солідарно терміном на десять років з дня укладення договору, але не раніше виконання всіх зобов`язань за ним. З цього випливає, що поручитель не може відповідати перед кредитором раніше, ніж позичальник повинен виконати свої зобов`язання. Крім того, розмір зобов`язань для поручителя цим пунктом конкретно не визначений. Тому умови поруки не є належно узгодженими.

Таким чином, договір поруки не є укладеним, відповідно, зобов`язання у поручителя не виникло.

Враховуючи, що пунктом 3.2. договору встановлено, що зобов`язання за ним припиняються після сплати в повному обсязі додаткових відсотків (у разі настання передбачених договором випадків), відсотків за користування кредитом та повернення суми кредиту, то строк припинення зобов`язання договором не встановлено. Тому підлягає застосуванню правило частини 4 статті 559 ЦК України про припинення поруки через шість місяців з моменту прострочення боржника за кожним щомісячним платежем у разі, якщо кредитор у цей строк не звернувся до суду. Беручи до уваги, що строк виконання зобов`язань за останнім платежем за договором сплив 25.12.2009, вимога до поручителя щодо стягнення останнього платежу повинна була бути пред`явлена не пізніше 25.06.2010.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 просять ухвалене щодо них рішення суду першої інстанції скасувати, у позові до них - відмовити.

Відповідач ОСОБА_1 рішення суду не оскаржує.

У відзиві на апеляцію позивач КС «Тур`я» вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Посилається загалом на ті самі обставини, якими мотивувався позов. Крім того, зазначає, що є належним позивачем, оскільки Ужгородська філія № 1 на час укладання договору була належним чином зареєстрована як підрозділ кредитної спілки, що підтверджується документально.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача Качко В . С ., яка апеляцію не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Із урахуванням положень ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, ухваленого щодо відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , і бере до уваги відповідні пов`язані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду апеляції (ст.ст. 12, 13, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України). Водночас суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Беручи до уваги, що позов пред`являвся з підстав, які згідно із позицією позивача надавали йому право нарахувати та вимагати стягнення боргу за кредитом і відсотками солідарно з боржника і поручителів відповідно до умов договору кредиту-поруки і обґрунтовувався відповідним чином, наявність у позивача відповідної правової підстави для пред`явлення вимог, для нарахування відповідних платежів, стягнення коштів, наявність підстав для відповідальності поручителів підлягає перевірці судом під час розв`язання спору безвідносно до того, чи є з цього приводу заперечення або інші доводи. У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами ЦК України щодо кредитних зобов`язань і поруки у редакції, що була чинною на час їх виникнення.

Відповідно до ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 541, 543, 553, 554, 611, 612, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України, цивільні права та обов`язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; позичальник зобов`язаний повернути борг кредитору, а останній вправі вимагати стягнення боргу з боржника і поручителя, які відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч.ч. 1, 4 ЦК України), правомірність правочину презюмується, договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 204, 629 ЦК України). Сплата процентів за кредитом є істотною умовою договору, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст. 1054 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Згідно з нормами ст. 559 ч.ч. 1, 4 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також після закінчення строку, встановленого в договорі поруки; у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя; якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

04.04.2008 КС «Тур`я» в особі Ужгородської філії № 1 уклала з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договір кредиту-поруки № 141/1, за яким надала ОСОБА_1 кредит у сумі 50000,00 грн зі сплатою за нього 45% річних і строком по 03.04.2011, виконання зобов`язань позичальником цим же договором було забезпечено порукою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 6-7). Ужгородська філія № 1 як відокремлений структурний підрозділ без права юридичної особи Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» був створений 29.03.2005, останні реєстраційні дії щодо філії були вчинені 25.12.2007, код ЄДРПОУ філії на час укладання договору був 33142091, код ЄДРПОУ КС «Тур`я» - 25438482, інформація про філію була 10.03.2005 внесена до Державного реєстру фінансових установ, що підтверджується наданими апеляційному суду позивачем довідками з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та з Державного реєстру фінансових установ.

Тож договір був укладений кредитною спілкою, яка в разі його порушення позичальником має право на позов, якого не може бути позбавлена (ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 20, 80, 91, 92, 95, 96, 321, Глава 29, ст. 1054 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, інші норми законодавства).

Умови договору кредиту-поруки № 141/1 від 04.04.2008 передбачали, зокрема, що:

за користування кредитом сплачуються відсотки, зазначені в розрахунку (п. 2.3. договору) із розрахунку 45% річних, а також інші відсотки у випадках, передбачених договором (п. 1.3.);

розрахунок (графік платежів) зазначається у даному пункті або у додатку «А» до договору (п. 2.3.);

додаткові відсотки за користування кредитом нараховуються і сплачуються і після закінчення строків, визначених у п. 2.3. договору, у разі, якщо у позичальника існує прострочена заборгованість з відповідного платежу (п. 2.4.);

зобов`язання за даним договором припиняються після сплати в повному обсязі: додаткових відсотків (у разі настання випадків, визначених договором), відсотків за користування кредитом та повернення суми кредиту (п. 3.2.);

поручитель поручається перед Спілкою за виконання позичальником обов`язків за договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов`язань у повному обсязі… солідарно із позичальником терміном на 10 років з дня укладення договору, але не раніше виконання всіх зобов`язань за ним (п. 5.1.);

поручитель зобов`язується здійснювати постійний та систематичний контроль за виконанням позичальником зобов`язань за договором (п. 5.2.) і має право самостійно виконати зобов`язання позичальника з отриманням у цьому разі права зворотної вимоги до позичальника та звільненням від сплати штрафних санкцій, додаткових відсотків, упущеної вигоди, викликаних невиконанням позичальником своїх зобов`язань, які за цих умов покладаються на позичальника (п. 5.3.);

позовна давність за договором сторонами встановлена у 10 років (п. 8.1.).

Додаток «А» до договору (таблиця розрахунку кредиту) передбачав графік щомісячних платежів починаючи з 04.05.2008 і закінчуючи 04.04.2011 (а.с. 9).

З карток платежів за кредитним договором (розрахунку боргу), наданих на стадії розгляду справи судом першої інстанції (а.с. 8) та апеляційним судом, убачається, що позичальник ОСОБА_1 порушив свої зобов`язання за договором і спричинив виникнення боргу, що його кредитор визначив станом на 04.04.2018 в сумі 208888,67 грн, де борг: за сумою кредиту - 40323,21 грн, за відсотками - 168565,46 грн. Розрахунком боргу зафіксовано, що останній за часом платіж позичальник здійснив у сумі 2300,00 грн 22.12.2008, після цього платежі не фіксуються. Борг за відсотками розрахований за ставкою 45% річних за весь час з моменту укладення кредитного договору, який включає період дії договору (строк кредитування з 04.04.2008 по 03.04.2011) і період після закінчення строку дії договору (з 04.04.2011 по 04.04.2018).

Доводи апеляції про те, що договір поруки не був укладений і у відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не виникли зобов`язання як поручителів перед КС «Тур`я» не можуть бути враховані. Попри те, що міркування апелянтів стосовно певної некоректності поєднання в договорі кредиту-поруки № 141/1 від 04.04.2008 умов кредитування і умов поруки, недостатньо чіткого формулювання та розмежування відповідних умов за суб`єктами договору тощо заслуговують на увагу як такі, слід констатувати, що цей договір був укладений, має ознаки змішаного договору (ст.ст. 6, 553, 626-628, 638, 1054 ЦК України), основні умови поруки в ньому зафіксовані, договір не оспорювався судовим порядком і, відповідно, підлягав виконанню та виконувався. Правових підстав стверджувати, що договір поруки не був укладений і зобов`язання щодо поруки з нього не виникли, наразі немає.

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ч. 2 ЦК України). У спірних правовідносинах з урахуванням чинності договору слід виходити з того, що стосовно поручителів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 діють і застосовуються лише ті умови договору, що регулюють поруку, а умови, які регулюють власне кредитне зобов`язання, застосовуються до відносин із позичальником ОСОБА_1 .

Насамкінець, у цій частині правова позиція відповідачів непослідовна: стверджуючи з наведених вище причин про відсутність поруки, відповідачі одночасно заперечують позов з огляду на конкретні умови поруки та строк її дії, чим визнають факт виникнення цього забезпечувального зобов`язання.

Отже, сторони договору кредиту-поруки № 141/1 від 04.04.2008 узгодили, що поручителі відповідають перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов`язань у повному обсязі солідарно із позичальником терміном на 10 років з дня укладення договору (п. 5.1.), чим встановили строк поруки. Беручи до уваги, що строк дії поруки є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються (преклюзивний строк), зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у т.ч., застосування судових заходів захисту права, кредитор вчиняти не може.

Кредитор пред`явив вимогу (позов) до поручителів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 19.04.2018, тобто, після спливу строку дії поруки, порука відповідачів припинилася 04.04.2018, що є самостійною і достатньою підставою для відмови в позові до поручителів. Факт пред`явлення до поручителів позову після припинення поруки представник позивача Качко В.С. в апеляційному суді визнала.

Поза тим, щодо інших доводів апеляції суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Окремі умови договору кредиту-поруки № 141/1 від 04.04.2008 сторони сформулювали в спосіб, який не відповідає вимогам щодо належного врегулювання спірних правовідносин та правової визначеності, що додатково тягне відсутність у позивача належних підстав для задоволення його вимог.

КС «Тур`я» пред`явила до стягнення борг за відсотками, розрахований за ставкою 45% річних за весь час з моменту укладення кредитного договору і до моменту визначення остаточної суми заборгованості. При цьому, позивач виходив із того, що за цією ставкою нараховані відсотки як у межах строку дії договору, так і додаткові відсотки за користування кредитом після закінчення строку дії договору.

Однак, за дослівним змістом умов, зафіксованих у п. 1.3. і п. 2.4. договору, за ставкою 45% річних нараховуються саме відсотки за користування кредитом у межах строку дії договору, а інші відсотки (додаткові відсотки) нараховуються і сплачуються після закінчення строку дії договору в разі, якщо у позичальника існує прострочена заборгованість з відповідного платежу. Крім того, у межах строку дії договору відсоткова ставка могла бути «збільшена на 180% річних» у разі несвоєчасної сплати місячних платежів (п. 4.4. «а» договору). Тобто, йдеться про різні відсотки. Ставка, за якою нараховуються чи повинні нараховуватися інші відсотки (додаткові відсотки), попри такі умови договором не визначена, а застосування для нарахування додаткових відсотків ставки у 45% річних не ґрунтується на умовах договору, не передбачається ними з відповідним формулюванням, застосування такої ставки за аналогією з базовою ставкою не ґрунтується на законі та/або договорі.

Зрештою, вказуючи в договорі, що додаткові відсотки нараховуються в разі, якщо у позичальника існує прострочена заборгованість з відповідного платежу, сторони договору передбачили розрахунок таких відсотків саме щодо кожного несплаченого платежу відповідного виду (заборгованість за платежами з повернення суми кредиту та зі сплати відсотків за кредитом) у відповідній динаміці та з відповідної бази. Такого розрахунку позивач не надав, а наявні в справі розрахунки виконані за період з 04.04.2008 по 22.12.2008 помісячно, а з 23.12.2008 по 04.04.2018 - за увесь майже десятирічний період одним рядком, тож розрахунок як такий відсутній.

При вирішенні вимог щодо стягнення процентів мають значення строк виконання відповідного зобов`язання, факт вчинення боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обов`язку. Верховний Суд у постановах від 16.01.2018 у справі № 305/1133/15-ц, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц і в інших постановах сформулював правові позиції, за змістом яких, зокрема:

стягнення процентів у розмірі, передбаченому договором, поза межами договору, в тому числі, з урахуванням зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання, законом не передбачено; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України;

в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання; кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Позивач визначив і пред`явив до стягнення відсотки, нараховані за період з 04.04.2008 по 04.04.2018, де період з 04.04.2011 - після закінчення строку дії договору. Нарахування відсотків за базовою ставкою у 45% річних у такий спосіб безпідставне, після закінчення строку договору правових підстав для нарахування, сплати, стягнення відсотків за передбаченою договором ставкою немає.

Буквальне формулювання пункту 5.1. договору щодо відповідальності поручителя позбавляє його реального правового і практичного змісту: сторони дійшли згоди про те, що поручитель відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов`язань у повному обсязі… солідарно із позичальником терміном на 10 років з дня укладення договору, але не раніше виконання всіх зобов`язань за ним. Тобто, поручитель може відповідати перед кредитором лише після повного виконання зобов`язань за кредитним договором і, відповідно, не має підстав відповідати за цими зобов`язаннями до їх повного виконання. Однак, якщо зобов`язання повністю виконане (зокрема, позичальником) до моменту, з якого може настати відповідальність поручителя за цим зобов`язанням, то перестає існувати обов`язок, виконання якого позичальником забезпечувалося порукою, зникає об`єкт і смисл поруки, яка припиняється із припиненням забезпеченого нею зобов`язання.

За таких умов слід констатувати, що підстави для відповідальності поручителів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за зобов`язаннями позичальника ОСОБА_1 не настали виходячи лише зі змісту п. 5.1. договору (безвідносно до закінчення строку поруки як такого).

Суд першої інстанції залишив наведене поза увагою і припустився помилки в застосуванні норм матеріального права. Відповідні доводи апеляції підлягають врахуванню, тому на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4 ЦПК України апеляцію поручителів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 слід задовольнити, ухвалене щодо них рішення суду скасувати, у позові КС «Тур`я» до них про солідарне стягнення боргу - відмовити.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 задовольнити, ухвалене щодо них рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 грудня 2018 року скасувати, у позові Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 10 червня 2019 року.

Судді