Справа № 629/6196/18
Номер провадження 2-о/629/7/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лозова Харківської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 Георгійовича, заінтересована особа Лозівський районний відділ Державної міграційної служби України в Харківській області про встановлення факту постійного проживання на території України, -

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, посилаючись на те, що він народився в с/р Байтепінськ, Нижнє-Черчикського району, Ташкентської області, Республіки Узбекистан, але у 1983 році переїхав до України на постійне проживання спочатку в м. Павлоград, Дніпропетровської області, а згодом до м. Лозова, Харківської області. 20.03.1983 року був прийнятий робітником до колгоспу «Прогрес» Юрївського району, Дніпропетровської області і працював там до 20.11.1999 року. У 1991 році одружився. В паспорті радянського зразку у нього була зазначена адреса реєстрації: м. Лозова, м-н 4АДРЕСА_1, але паспорт був загублений. На його запит посольством ОСОБА_2 Узбекистан в Україні була видана довідка про те, що він не є громадянином ОСОБА_2 Узбекистан. після довгих виснажливих спроб поновити свої документу, йому була видана посвідка на постійне проживання в Україні, як особі без громадянства. Потім він порушив клопотання про прийняття до громадянства України, зібрав майже всі необхідні документи, але йому було розяснено, що для цього необхідно встановити факт постійного проживання на території України. В звязку з цим, просить встановити факт, що він постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року і по 2003 рік.

В судовому засіданні заявник підтримав заявлені вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Крім того, пояснив, що він з 1983 року мешкав в м. Лозова, Харківської області, мав паспорт громадянина СРСР та отримав в податковій інспекції ідентифікаційний номер, але потім паспорт був загублений. На даний час не має можливості отримати паспорт громадянина України, хоча починаючи з 1983 року не перетинав кордон України, не має іншого громадянства.

Представник заінтересованої особи Лозівського РВ ГУ ДМС України в Харківській області в судовому засіданні пояснила, що заявник усно звертався до Лозівського РВ ГУ ДМС України в Харківській області та йому було надано усну відповідь і консультації. Заявником не були надані відповідні документи, що підтверджували б його реальне постійне проживання станом на 24.08.1991 року на території України, тож неможливо встановити його належність до громадянства України без судового рішення. Проти задоволення заявлених вимог заявника не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження.

Згідно із ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

В ст. 55 Конституції України зазначено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази по справі, суд прийшов до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 293 Цивільно-процесуального Кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільно-процесуального Кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає заяву ОСОБА_3 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 Георгійович народився 12 серпня 1952 року в с/р Байтепінська, Нижньо Чирчикського району, Ташкентської області, Узбекська РСР, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії ІІ-ЮС № 302212 від 14 грудня 1973 року, виданого обласним архівом РАЦС.

З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-ВЛ № 486681, виданого виконавчим комітетом Лозівської міської Ради депутатів трудящих Харківської області 11.10.1991 року, вбачається, що заявник одружився 11 жовтня 1991 року в міськвідділі РАЦС м. Лозова, Харківської області з ОСОБА_4.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_3 в період з 20.03.1983 року до 20.11.1999 рік працював в колгоспі «Прогрес» Юрївського району, Дніпропетровської області, потім з 07.08.2003 року по 26.08.2004 рік працював вартівником на час відпусток в Лозівській міській лікарні.

04 листопада 2003 року заявнику ВГІРФО УМВС України в Харківській області була видана посвідка на постійне проживання серії ХР № 09676, яка діє безстроково.

Згідно картки фізичної особи платника податків вбачається, що ОСОБА_3 одержав ідентифікаційний номер НОМЕР_1, наданий Державною податковою адміністрацією України 03.06.2003 року.

З довідки № 4309 від 10.10.2018 року, виданої відділом з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громадян ОСОБА_5 міської ради Харківської області вбачається, що ОСОБА_3 з 07.11.2003 року по теперішній час зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, м-н 4, б. 14, кв. 34.

З довідки № ВГ00/10-1023 від 19.10.2000 року, виданої консульським відділом Посольства ОСОБА_2 Узбекистан в Україні вбачається, що ОСОБА_3 не є громадянином ОСОБА_2 Узбекистан.

Відповідно до довідки інформаційного центру Міністерства внутрішніх справ ОСОБА_2 Узбекистан № 7/2-Т-359 від 06.07.2018 року заявник ОСОБА_3 засудженим, притягнутим до кримінальної відповідальності на території ОСОБА_2 Узбекистан не значиться.

Згідно довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 184/Т-15440 від 22.10.2018 року інформація про перетинання державного кордону України за період з 01.01.2014 року по 18.10.2018 року громадянином ОСОБА_2 Узбекистан ОСОБА_3 не виявлена.

Відповідно до довідки № 01-42/09/2261 від 10.10.2018 року, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області ОСОБА_3 перебуває на обліку в УПСЗН Лозівської міської ради Харківської області та отримує державну соціальну допомогу.

Як вбачається з довідки Управління освіти, молоді та спорту Лозівської міської ради Харківської області № 551-д від 13.09.2018 року ОСОБА_3 володіє державною мовою в обсязі, достатньому для спілкування.

Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006), громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що заявник не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, так як не має документів підтверджуючих в тому числі і його реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року.

З пояснень свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 вбачається той факт, що дійсно заявник ОСОБА_3 проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1989 року, разом з ним вони працювали на сезонних роботах по вирощуванню сільськогосподарської продукції в Юрївському районі Дніпропетровської області. З 1989 року проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, м-н 4, б. 4, кв. 29 де і мешкає по теперішній час. Окрім робочих стосунків підтримували і особисті дружні стосунки з його дружиною та з ним. Бували в гостях, їм відомо, що ОСОБА_3 проживав постійно в м. Лозова, Харківської області однією сімєю з дружиною, у них народилася в 1992 році спільна дитина. Іншого постійного місця проживання заявник не мав.

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх пояснення обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання громадянства України.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу ІНФОРМАЦІЯ_2, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської ОСОБА_2, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної ОСОБА_2 (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Підстави та порядок встановлення належності до громадянства, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади урегульовані Законом України "Про громадянство України" від 18.01.2001 р. № 2235-ПІ, Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 р. № 215 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" (із змінами).

Враховуючи викладене та оскільки надані заявником документи свідчать про його фактичне проживання на території України станом і на 24.08.1991 рік і на 13.11.1991 рік, суд дійшов висновку, що сукупність досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою, дає підставу зробити висновок, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 рік, має для нього юридичне значення, так як від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, можливість отримати паспорт громадянина України.

За таких обставин вимоги заявника обґрунтовані і суд вважає за необхідне встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 рік.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що факт, що має юридичне значення обґрунтований, вимоги заявника знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 3, 6 ЗУ «Про громадянство України», суд, -

в и р і ш и в:

ОСОБА_9 ОСОБА_1 Георгійовича, заінтересована особа Лозівський районний відділ Державної міграційної служби України в Харківській області про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.

Встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 Георгійовича, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця с/р Байтепинська, Нижньо Чирчикського району, Ташкентської області, Узбекська РСР, з 20.03.1983 року, в тому числі станом на 24.08.1991 року та на момент набуття чинності Законом України «Про громадянство України» - 13 листопада 1991 року і по теперішній час.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Н.А. Смірнова