17 січня 2018 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Проценко А.М., за участю секретаря Войтович Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування позову вказавши наступне.
Відповідно до укладеного договору № б/н від 05.12.2013 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2 900 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку діє картки.
ОСОБА_2 зобовязався повернути Банку суму отриманого кредиту, сплатити відсотки, виконати всі інші зобовязання, згідно умов договору, однак зобовязання за вказаним договором виконані нею не були.
Станом на 02.10.2018 року заборгованість за договором становить 18 245 грн. 44 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 4606 грн. 37 коп., заборгованості по процентам за користуванням кредитом у сумі 2929 грн. 32 коп., заборгованості за пенею та комісією у сумі 9364 грн. 73 коп., штрафів у сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 845 грн. 02 коп. (процентна складова).
Оскільки відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з ОСОБА_2 на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.12.2013 року загальним розміром 18 245 грн. 44 коп. та судові витрати.
Ухвалою судді від 29.10.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов.
В судове засідання представник позивача не зявилася, суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказала, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
У звязку з цим, на підставі ст. ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Між позивачем та відповідачем укладено договір надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача на анкеті-заяві від 05.12.2013. Такий договір є договором приєднання. Згідно з його умовами відповідачу надано позивачем кредит у розмірі 2900 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договором було передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
З матеріалів справи вбачається, що умови кредитного договору банком були виконані у повному обсязі шляхом надання кредитних коштів позичальнику.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 610 ЦК України визнано порушенням зобовязання його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено настання правових наслідків, встановлених договором або законом, при порушенні зобовязання.
В силу ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, що встановлено положенням ч. 1 ст. 625 ЦК України.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 2 вказаної статті визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею відповідно до ч. 3 цієї ж статті є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Однак стаття 61 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тобто Конституцією України виключена можливість застосування різних видів неустойки одночасно за порушення одного й того ж зобовязання.
Умовами зазначеного вище договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності та передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань. Проте штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, тобто за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
У даному випадку саме пеня (зазначено позивачем у позовній заяві як заборгованість зі сплати пені та комісії) як різновид неустойки є спеціальним видом забезпечення виконання грошового зобов'язання і за змістом кредитного договору пеня (комісія) визначається як перший із способів забезпечення зобов'язання позичальника перед банком в порівнянні зі штрафом і підлягає стягненню.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України у справах №6-1374цс17, №6- 2003цс15.
Положенням ч. 3 ст. 551 ЦК передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.
Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК, з урахуванням положень ст. 3 ЦК щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, про що також зазначається в постанові ВСУ від 03.09.2014 №6-100цс14.
З урахування зазначеного, враховуючи розмір неустойки, що значною мірою перевищує розмір суми кредиту, суд вважає, що слід зменшити розмір пені як виду неустойки до 7000 грн.
З огляду на викладене суд вважає, що за умовами укладеного між позивачем та відповідачем договору позивач має право на отримання наданих в кредит коштів та процентів за користування ними за визначеною на момент укладення договору процентною ставкою, а також на неустойку у вигляді пені за порушення строків кредитних зобовязань.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1404 гривні, що документально підтверджені.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Копію заочного рішення направити сторонам, які не зявились в судове засідання, в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня отримання його копії.
Суддя: А.М. Проценко