Постанова

Іменем України

12 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 361/1352/16-ц

провадження № 61-11669св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

третя особа -Орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2019 року у складі судді Радзівіл А. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року у складі колегії суддів: Рубан С. М., Желепи О. В., Іванченка М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_3 яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про поділ квартири в натурі між співвласниками.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності, стягнення відповідної грошової компенсації та визнання права власності на частки у квартирі.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2016 року первісний позов ОСОБА_3 яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та зустрічний позов ОСОБА_1 яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , яка за життя склала заповіт, згідно з яким заповіла все своє майно ОСОБА_1 , а саме 1/6 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належну їй 1/6 частку зазначеної квартири. Спадкоємцями першої черги за заповітом є ОСОБА_1 , а за законом її звідний брат ОСОБА_5 , оскільки він є інвалідом другоїгрупи, йому визначена обов`язкова частка, яка в сумі з 1/6 частки становить 7/36 частки спірної квартири. Спадкоємці у встановлений законом шестимісячний строк звернулись до Броварської міської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Квартира АДРЕСА_2 була приватизована 26 грудня 2008 року і належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 - в рівних долях.

Після смерті ОСОБА_6 , вона запропонувала відповідачам виплатити компенсацію вартості їхніх часток в квартирі у грошовому еквіваленті, виходячи з тих підстав, що спірна квартира є трикімнатною і не може бути поділеною в натурі, а спільне проживання у вказаній квартирі однією сім`єю із зведеними братом ОСОБА_5 та сестрою ОСОБА_3 і її дочкою ОСОБА_4 неможливе, оскільки між ними часто виникали непорозуміння та сварки з приводу розподілу даної квартири, які розпочалися відразу після смерті ОСОБА_6 .

Відповідачі мають інше житло та проживають протягом останніх п`яти років у приватному будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , в свою чергу вона та її син не мають іншого житла.

На підставі вказаного, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

- припинити право власності ОСОБА_3 на 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 ;

- припинити право власності ОСОБА_4 на 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 ;

- припинити право власності ОСОБА_5 на 7/36 частки квартирі АДРЕСА_2 ;

- визнати право власності на 11/72 частки квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- визнати право власності на 11/72 частки квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за 1/6 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 125 889 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за 1/6 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 125 889 грн.

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію в рахунок вартості 7/36 часток квартири за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 146 871 грн.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2018 року позов ОСОБА_3 яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про поділ квартири в натурі між співвласниками залишено без розгляду. Заяву ОСОБА_5 про відмову від позову задоволено. Прийнято відмову від позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про поділ квартири в натурі між співвласниками. Провадження у цій частині закрито.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в даному випадку при встановлених обставинах, позивач не довів наявності сукупності всіх передбачених статтею 365 ЦК України підстав для припинення права власності відповідачів на належні їм частки у спільному майні. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі мають на праві власності інше житло, а тому суд вважав, що припинення права власності на частки, які належать відповідачам, спричинить кожному з них істотної шкоди.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що місцевий суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи й надав належну правову оцінку тому факту, що відсутні правові підстави для припинення права власності відповідачів на частку у спільному майні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення яким задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неповно встановили необхідні для правильного вирішення справи обставини, не врахували абзац 2 пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 про те, що судам при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку (квартири), що є спільною частковою власністю, слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували, що частина квартири є неподільною, спільне користування нею неможливе, до того ж таке припинення не завдало б істотної шкоди відповідачам та членам їх сім`ї у зв`язку з тим, що вони не проживають у вказаній квартирі, тривалий час не користувалися своїми частками у спірній квартирі, не сплачували комунальні послуги з моменту набуття права власності на житло з 15 грудня 2008 року.

Крім того, суди не взяли до уваги, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 забезпечені іншим житлом та проживають у іншому місці.

Стверджує, що суд апеляційної інстанції в порушення норм статті 40 ЦПК України дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, тоді як повинен був вирішити питання про зупинення провадження у справі.

Крім того, в оскаржуваних судових рішеннях жодним чином не відображено способу повернення ОСОБА_1 депозитних коштів грошової компенсації внесених на депозит суду.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу не подали.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У випадку задоволення зазначеного виду позову відповідач (особа, право якої припиняється) має право на отримання коштів, що внесені на рахунок суду, а у випадку відхилення позову - позивач має право на повернення внесених коштів у зв`язку з їх невикористанням.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за умови, що це не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Враховуючи те, що суду не надано доказів належності відповідачам, окрім спірного домоволодіння на АДРЕСА_1 , на праві власності іншого житла, а також належність їм значних часток у спірній квартирі, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що припинення права власності на частку у спільному майні завдасть їм істотної шкоди, що згідно зі статтею 365 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 .

Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачі за зустрічним позовом постійно проживають у м. Бровари, Київської області, позивачі у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України суду не надали, тому доводи касаційної скарги у цій частині правильність висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Посилання заявника на правовий висновок, який міститься у постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 357/11232/14-ц (провадження № 61-1943цс16), постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 6-1599ц16, постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14 не спростовує правильність висновків судів попередніх інстанцій, оскільки ним не було доведено того, що спірна квартира є неподільною та у ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є на праві власності інше житло.

Доводи ОСОБА_1 про те, що у судових рішеннях не відображено способу повернення ОСОБА_1 депозитних коштів грошової компенсації, внесених на депозит суду, є безпідставними, оскільки на правильність висновків судів попередніх інстанцій не впливають, а повернення зазначених коштів відбувається на підставі відповідної заяви позивача.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої інстанції та апеляційного суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні ОСОБА_1 норм матеріального та процесуального права і зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк