17.07.2019 Єдиний унікальний номер 205/4224/19
Провадження № 2-о/205/111/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Шавули В.С.

за участю секретаря Далакян Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпропетровська Єврейська Релігійна громада, про встановлення факту родинних відносин, -

В С Т А Н О В И В :

16 травня 2019 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 із заявою, в якій просить суд встановити факт родинних відносин, а саме: встановити факт, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , по національності єврей, є батьком, по національності єврей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 по батьку, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , та є дідом єврея по національності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 по батьку.

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2018 року. Ленінському районному у м. Дніпропетровську ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області необхідно провести зміни в актових записах та передати заявнику в двох недільний строк, а саме: внести зміни до актового запису про народження заявника, в частині зміни по батькові батька з « ОСОБА_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_5 » з вказівкою національністі - єврей; внести зміни до актового запису по народження батька заявника в частині доповнення по батькові батька « ОСОБА_5 », а також зміни імені діда заявника з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » ОСОБА_8 » з вказівкою національністі - єврей; здійснити актовий запис про народження діда заявника ОСОБА_2 та згідно архівної довідки Державного архіву Дніпропетровської області, відповідно матричній книзі катеринославської синагоги із записами народжених у місті Катеринослав євреїв; внести зміни до актового запису про смерть діда заявника з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_9 » з вказівкою національності; до актового запису про смерть батька заявника, змінити по батькові померлого з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_5 »; до актового запису про шлюб батька заявника змінити по батькові нареченого з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 ».

Ухвалою суду від 17 травня 2019 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження (а.с.27).

Заявником подано до суду заяву про розгляд справи без своєї участі, в якій заяву він підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.

Заінтересована особа - надала до суду письмову заяву, в якій просить задовольнити вимоги заяви.

У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились.

За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», із змінами та доповненнями, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Кодексу про шлюб і сім`ю України, Сімейного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України.

Суд, дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування заяви, вважає що заявлені вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_1 у батьків: ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , про що свідчить свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 29.02.2012 року (а.с.5).

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_8 згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 (а.с.7).

В актовому записі про народження ОСОБА_3 за № 7 від 10.01.1948 року зазначено ім`я батька дитини як « ОСОБА_13 » (мовою оригінала) (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_9 помер ОСОБА_13 , що вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 24.11.2016 року (а.с.9).

Із архівної довідки Державного архіву Дніпропетровської області вбачається, що у метричній книзі катеринославської синагоги із записом народжених у місті Катеринослав євреїв є запис «№589» про народження ІНФОРМАЦІЯ_10 дитини чоловічої статі на ім`я « ОСОБА_14 » (а.с.11).

У довідці Дніпропетровської єврейської релігійної громади від 03.05.2017 року зазначено, що єврейське ім`я та по батькові « ОСОБА_15 » відповідає імені та по батькові « ОСОБА_13 », який є дідом ОСОБА_1 (а.с.13).

Крім того, у довідці Державного архіву Дніпропетровської області від 19.12.2016 року у метричних книгах церков (усіх конфесій) м. Катеринослав за 1914-1916 роки запису про народження ОСОБА_13 немає (а.с.14).

Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 49 Цивільного кодексу України; далі - ЦК України). Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо (частина друга статті 49 ЦК України).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України від 1 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VI).

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом ДРАЦС за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган ДРАЦС складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (частина перша статті 22 Закону № 2398-VI).

Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5 затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі - Правила), за змістом пунктів 1.1, 1.5 яких внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами ДРАЦС України, проводиться за заявами громадян відділами ДРАЦС у випадках, передбачених чинним законодавством.

Підставами для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та рішення, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; постанова адміністративного суду (підпункти 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 Правил).

Таким чином, органи ДРАЦС за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін.

Згідно із ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Встановлення факту родинних відносин між фізичними особами передбачено п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

В п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Суд зауважує, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2018 року встановлено факт родинних відносин, а саме: факт того, що ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дідом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 по батьку (а.с.24-25). Крім того, заявником жодним чином не підтверджено та не обґрунтовано, що встановлення факту родинних відносин безпосередньо породжує будь-які юридичні наслідки.

Щодо вимог заяви про внесення змін до актових записів із зазначенням національності, то суд виходить із наступного.

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності», відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 14-215цс19.

Отже, суд приходить до висновку, що вимоги щодо внесення змін до актових записів із зазначенням національності, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку із неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, за своїм власним переконанням, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог заяви ОСОБА_1 у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховуючи положення ч.7 ст.294 ЦПК України, приходить висновку, що сплачений заявником судовий збір відшкодуванню не підлягає. Крім того, із заявника на користь держави підлягає стягнення недоплачена сума судового збору в розмірі 31,80 грн. (ставка судового збору, відповідно до ЗУ «Про судовий збір», за подання заяви в порядку окремого провадження становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 384,20 грн.), заявником у свою чергу, сплачено судовий збір в сумі 352,40 грн., тобто 384,20 - 352,40 = 31,80 грн.).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-80, 259, 265, 293, 315, 318, 319 ЦПК України, п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпропетровська Єврейська Релігійна громада, про встановлення факту родинних відносин - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь держави судовий збір в сумі 31,80 грн. (тридцять одна грн.. 80 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Шавула