Справа № 127/8488/19
Провадження № 22-ц/801/2350/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 рокуСправа № 127/8488/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року, ухвалене суддею Сичуком М.М. в м. Вінниці, в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У березні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 13 060,23 грн за кредитним договором №б/н від 08.10.2012 та судові витрати у розмірі 1 921 грн.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 підписав заву № б/н від 08.10.2012, згідно якої отримав кредит у розмірі 10 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 27.02.2019 має заборгованість у загальному розмірі 13 060,23 грн.

Порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Скарга мотивована тим, що рішення суду щодо безпідставності та недоведеності позовних вимог ґрунтується на припущеннях; судом не взято до уваги виписку по рахунку із зазначенням дати встановлення та розміру кредитного ліміту; судом не перевірено розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, частково виконував умови кредитного договору та частково сплачував заборгованість, а отже визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів; з матеріалів справи не вбачається та відповідачем не доведено відсутність заборгованості та відповідно виконання умов договору належним чином; судом фактично звільнено відповідача від виконання зобов`язань за кредитним договором, а саме повернення кредиту, та від відповідальності за невиконання його умов у вигляді нарахування пені та штрафу всупереч вимогам договору та норм Цивільного кодексу України.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надійшло.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог АТ КБ «Приватбанк». Зазначено, що надані позивачем докази не є належними і допустимими доказами, оскільки не відповідають вимогам встановленим ЦПК України для письмових доказів.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що 08.10.2012 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

У заяві зазначено, що вона разом пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг (а.с.8). У заяві міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 ознайомився і згідний з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були наданні йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно з наданим банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 27.02.2019 становить 13 060,23 грн, з яких: 5 651,56 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2 227,33 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 333,23 грн - пеня за прострочене зобов`язання; 750 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 598,11 грн - штраф (процентна складова).

У ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк вказував на те, що в даному випадку мав місце договір приєднання, а сторони, підписавши анкету-заяву в якості погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що є загальнодоступною інформацією, яка розміщена на офіційному сайті банку, досягли згоди щодо усіх істотних умов договору.

Так, Велика Палата Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, зауважила на тому, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви, оскільки, за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відтак, оскільки анкета - заява не містить умов щодо розміру процентів, нарахування пені та штрафів, немає підстав для висновку, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом приєднання та, відповідно, немає підстав для стягнення 3 333,23 грн - пені за прострочене зобов`язання; 750 грн - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн - штрафу (фіксована частина) і 598,11 грн - штрафу (процентна складова), тому в цій частині позов не може бути задоволений.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених, зокрема, ст.ст. 625, 1048 ЦК України позивач не заявляв.

Окрім цього, як слідує з матеріалів справи безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 08.10.2012 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Колегія суддів приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Так, із наданого банком розрахунку заборгованості, виписки по рахунку слідує, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та частково сплачував кошти. Факт отримання і користування кредитними коштами не заперечувався і самим відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Отже, враховуючи вищевикладене, з відповідача підлягає стягненню лише тіло кредиту.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість за тілом кредиту станом на 27.02.2019 в загальному розмірі становить 7 878,89 грн.

Відповідачем вказану суму, яка підтверджується наданим банком розрахунком, а також випискою, не спростовано.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було сплачено 4 770 грн на погашення кредиту (а.с.66).

Згідно наданої банком довідки, вказану суму було зараховано банком на сплату штрафів та судового збору, і зараховано безпідставно, оскільки сторонами не узгоджено сплату штрафів, а також не було підстав для зарахування коштів на сплату судового збору.

Отже, до стягнення з відповідача підлягає 3 108,89 грн (7 878,89 грн-4 770 грн).

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог не ґрунтується на матеріалах справи.

Згідно з п.п. 1,3 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

На підставі ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (на 23,8%), з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за подання позовної заяви в сумі 457,30 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 685,90 грн, виходячи з принципу пропорційності, а всього 1 143,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за договором № б/н від 08.10.2012 в розмірі 3 108 (три тисячі сто вісім гривень) гривень 89 копійок.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 457 (чотириста п`ятдесят сім гривень) грн 30 коп. та за подання апеляційної скарги в розмірі 685 (шістсот вісімдесят п`ять) грн 90 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.С. Панасюк

Т.М. Шемета