Справа № 127/6811/19
Провадження № 22-ц/801/1601/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 рокуСправа № 127/6811/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 28 травня 2019 року у м. Вінниці суддею цього суду Борисюк І. Е., зі складанням його повного тексту 28 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 22 липня 2016 року відповідач подала до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень») заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та заяву № на отримання кредиту, підписанням якої підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом з запропонованими товариством Умовами складає між ними кредитний договір.

30 липня 2018 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, за кредитними договорами, укладеними між кредитором і боржниками.

Відповідно до реєстру боржників додатку № 1 до вказаного договору відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 65 017, 17 грн, з яких: 29 895, 38 грн заборгованість за основною сумою боргу; 5 584, 03 грн заборгованість за відсотками; 18 165, 08 грн заборгованість за платою за управління кредитом; 11 372, 68 грн пеня. На виконання вимог п. 6.6. договору відступлення прав вимоги, позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення про відступлення права вимоги та про погашення заборгованості. Однак, відповідач здійснила лише часткове погашення кредитної заборгованості на суму 2 995, 00 гривень.

Пославшись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в розмірі 62 022, 17 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач зазначила, що оскаржуване відповідачем рішення вважає законним, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Частиною 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 підписавши 22 липня 2016 року заяву № на отримання кредиту та заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг, погодилась укласти із ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» кредитний договір на отримання таких сум грошових коштів: 21717,00 грн та 2974, 00 грн (а. с. 5-7).

Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» в редакції від 30 березня 2015 року (а. с. 12-13), які регулюють відносини між товариством та клієнтом щодо отримання кредитів, встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок, зазначений позичальником у заяві на отримання кредиту, підписанням якої позичальник та товариство заключають кредитний договір. Сума кредиту, який надається позичальнику, зазначається у заяві на отримання кредиту, позичальник вважається повідомленим про надання кредиту та таким, що отримав відповідний кредит, самим переказом суми кредиту на зазначений ним банківський рахунок. За надання кредиту позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю проценти, ставка щодо кожного виду процентів є фіксованою та визначається заявою на отримання кредиту, за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю пеню у розмірі 0,3% від суми прострочення за кожний день прострочення, яка нараховується кожен день прострочення від суми прострочення та сплачується у порядку черговості погашення вимог, передбачених цими умовами.

Відповідно до платіжного доручення № І87542448 від 22 липня 2016 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 2974,00 грн (а. с. 9).

30 липня 2018 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками. (а. с. 18-20).

07 серпня 2018 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» направлено ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги, якими повідомлено, що її заборгованість по кредитному договору № від 22 липня 2016 року станом на 30 липня 2018 року становить 65017,17 грн. (а. с. 16-17).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30 липня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 22 липня 2016 року в сумі 65017,17 грн. (а. с. 21).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № від 22 липня 2016 року станом на 30 липня 2018 року становить 65 017, 17 грн., з яких: 29 895, 38 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 5 584, 03 грн заборгованість за відсотками; 18 165, 08 грн. заборгованість за платою за управління кредитом; 11 372, 68 грн. пеня (а. с. 15).

Долучені позивачем до позовної заяви витяг отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» в редакції від 30 березня 2015 року, не містять інформації, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з ними погодилася ОСОБА_1 шляхом проставлення підпису у заяві приєднання.

З матеріалів справи видно, що позивачем не надано належних, допустимих і достовірних доказів того, що ОСОБА_1 після укладення кредитного договору було видано кредит в розмірі 29 895, 38 грн., а визначення цієї суми в кредитному договорі не свідчить про її отримання позичальником та виконання кредитодавцем своїх зобов`язань по договору.

Позивачем підтверджено отримання ОСОБА_1 кредиту в розмірі 2 974, 00 грн, проте, позивачем у позові вказано на часткове погашення відповідачем кредитної заборгованості, зокрема, в розмірі 2995,00 грн.

Подані банком до суду першої інстанції докази на підтвердження позовних вимог є суперечливими, оскільки заява, на яку позивач посилається, як на підставу отримання відповідачем кредиту, за своїм змістом цієї обставини не підтверджує, а поданий позивачем розрахунок заборгованості також не можна взяти до уваги, оскільки він є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, який повинен бути доведений первинними документами, що підтверджують підстави виникнення таких грошових зобов`язань.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність належних та допустимих доказів по суті заявлених позовних вимог, що унеможливлює встановити чи взагалі здійснювалось кредитування відповідача у зазначеному позивачем розмірі та на яких умовах, отже відсутні й підстави для застосування правових наслідків порушення зобов`язання.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неправомірність нарахування позивачем ОСОБА_1 плати за управління кредитом в сумі 18165,08 грн. у зв`язку з тим, що такі умови кредитного договору є нікчемними, оскільки фінансова установа не має права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на її користь за дії, які установа здійснює на власну користь.

На підставі викладеного вище, з урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв`язку з тим, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог та виникнення заявленого товариством розміру заборгованості.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань на доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у позові з підстав його недоведеності, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Надане до апеляційного суду платіжне доручення № І87542447 від 22 липня 2016 року судом не приймається, оскільки вказаний доказ позивач до місцевого суду не подавав, письмово не повідомляв про об`єктивні причини неможливості його надати, клопотання про встановлення додаткового строку для подання цього доказу не заявляв.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. ч. 3, 4, 5 ст. 83 ЦПК України).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що оскільки позивачем не здійснено жодних дій, передбачених процесуальним законодавством, для подання до суду першої інстанції платіжного доручення № І87542447 від 22 липня 2016 року, не надано апеляційному суду доказів неможливості його подання до місцевого суду з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому, відповідно до положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України, зазначений доказ апеляційним судом не приймається.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко

Текст постанови виготовлено 01 серпня 2019 року.