Справа № 344/7192/19
Провадження № 22-ц/4808/1491/19
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Пнівчук О.В.,

з участю секретаря Капущак С.В.,

сторін представників АТ «Укрсиббанк» та Нестерук М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання договору іпотеки припиненим та зняття обтяження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2019 року під головуванням судді Бородовського С.О. в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року представником ОСОБА_1 подано до суду позов до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк») про визнання договору іпотеки припиненим та зняття обтяжень.

Позовна заява мотивована тим, що 06.12.2006 між ПАТ «Укрсиббанк» та позивачем укладено договір кредиту № 0, за умовами якого позичальник отримала від банку 175 000 доларів США на строк до 05.12.2017.

На забезпечення виконання вказаного договору між банком та позивачем укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кочан М.В. (номер у реєстрі 988-Д).

Згідно з умовами договору іпотеки позичальник передала, а банк прийняв в іпотеку нежитлові приміщення цокольного поверху за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 5333512.

У 2015 році позичальником прострочено виплату за графіком погашення кредиту, у зв`язку із чим банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення з позичальника заборгованості за кредитом.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.09.2018, яка набрала законної сили, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 54 141,40 дол. США, з яких : заборгованість за тілом кредиту - 50 879,68 дол. США, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 3 261,72 дол. США.

Вказане рішення суду виконано позичальником в повному обсязі, шляхом переказу грошових коштів у розмірі 54 141,40 дол. США на рахунок банку згідно платіжного доручення від 27.02.2019 № 0408004.

Позивач зазначила, що право банку нараховувати проценти за кредитним договором припинилось разом із подачею вимог про дострокове стягнення заборгованості.

Крім того, у зв`язку із припиненням кредитного договору повинен бути припиненим також договір іпотеки, укладений на забезпечення виконання такого договору, а банк в свою чергу повинен виключити запис про обтяження предмету іпотеки з Державного реєстру іпотек.

Однак, обтяження, накладене у Державному реєстрі іпотек за договором іпотеки 988-Д, реєстраційний номер обтяження 4172363, об`єкт обтяження : нежитлові приміщення цокольного поверху за адресою по АДРЕСА_1 , номер РПВН 5333512 знято не було.

На вказане майно наявне також обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, накладене з тих же підстав.

Позивач направляла на адресу банку лист з вимогою про зняття вказаних обтяжень, відповіді на який ПАТ «Укрсиббанк» не надав.

За вказаних обставин просила визнати припиненим договір іпотеки від 06.12.2006, укладений між позивачем та ПАТ «Укрсиббанк» та зняти обтяження майнових прав на нерухоме майно, які виникли на підставі даного договору іпотеки.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Знято обтяження майнових прав на нежитлові приміщення цокольного поверху по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 5333512.В іншій частині позову відмовлено.

АТ «Укрисиббанк» подало апеляційну скаргу в якій вказано, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відсутні підстави для припинення договору іпотеки та зняття обтяжень з нерухомого майна, з огляду на те, що АТ «Укрсиббанк» має право на отримання процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому не можна вважати, що рішення суду про стягнення з позичальника на користь банку заборгованості свідчить про виконання у повному обсязі позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до умов укладеного кредитного договору, кредит вважається повернутим в разі зарахування коштів спрямованих на погашення кредиту, нарахованих за користування кредитом процентів, можливих штрафних санкцій, що визначені цим договором, в повному обсязі на рахунок банку.

В порушення вказаних умов договору, позичальник не оплатив нараховані проценти за користування кредитом.

На підтвердження існуючої у позичальника заборгованості банк долучив до апеляційної скарги розрахунок заборгованості за кредитним договором № 0 від 06.12.2006 станом на 24 травня 2019 року.

Апелянт зазначає, що іпотека є дійсною до припинення основного зобов`язання і не може бути припиненою, якщо таке зобов`язання не виконане в повному обсязі.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора , яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє права на отримання штрафних санкцій та сплату боржником процентів, належних кредитору.

Позивач, звертаючись до суду з заявленими вимогами, невірно визначила спосіб захисту, коло учасників та правові підстави позову, не надала доказів порушення її прав з боку відповідача та невірно визначилась з виниклими правовідносинами.

За таких обставин просить рішення суду скасувати та поновити записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо переданих у іпотекунежитлових приміщень цокольного поверху за адресою по АДРЕСА_1 , номер РПВН 5333512 та стягнути з ОСОБА_1 сплачений судовий збір.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.12.2006 між ПАТ «Укрсиббанк» та позивачем укладено договір кредиту № 0, за умовами якого позичальник отримала від банку 175 000 доларів США на строк до 05.12.2017.

Сторони 06.12.2006 уклали договір іпотеки, з п. 1.2 якого вбачається, що ним забезпечено виконання зобов?язань за договором кредиту №.

На підставі договору іпотеки на майно, визначене в договорі, а саме,нежитлові приміщення цокольного поверху за адресою по АДРЕСА_1 , номер РПВН 5333512накладено обтяження та заборону його відчуження.

В п. 5.5. договору вказано, що у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту, процентів, комісій більше ніж на один місяць та/або порушення інших умов договору Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій за розділом 11 договору.

В розділі 11 договору кредиту передбачено порядок подання та виконання вимоги про дострокове повернення кредиту та встановлення нового терміну повернення кредиту, визначеного цим розділом.

ПАТ «Укрсиббанк» у серпні 2015 року звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з позивача на користь банку заборгованості за кредитним договором.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.09.2018, яка набрала законної сили, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 54 141,40 дол. США, з яких : заборгованість за тілом кредиту - 50 879,68 дол. США, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 3 261,72 дол. США. (а.с.19)

Позивач виконала вказане судове рішення зі сплати заборгованості за договором кредиту №, що підтверджується платіжним дорученням від 27.02.1019, яке міститься у матеріалах справи (а.с. 24) і про зарахування цих коштів на рахунок стягувача не заперечив у суді представник банку.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що внаслідок звернення ПАТ «Укрсиббанк» до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 було змінено порядок, умови і строк дії кредитного договору. Рішення суду за наслідками такого звернення позбавило ПАТ «Укрсиббанк» права нарахування процентів та пені за кредитним договором і, оскільки позивач погасив борг за кредитним договором в порядку примусового виконання рішення суду, такий кредитний договір та, відповідно, іпотека є припиненою.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору, укладеного між сторонами, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена ч.1 ст. 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав у повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився. У такому разі положення абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження №14-154 цс 18.

З огляду на наведене, суд першої інстанції належним чином дослідив наявні докази у справі та прийшов до правильного висновку про те, що банк скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за кредитними договорами та отримав судовий захист своїх прав у цій справі, а виконаня боржником у повному обсязі судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором припинило зобов`язання його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Оскільки забезпечені іпотекою зобов`язання за договором кредиту ОСОБА_1 виконано в повному обсязі, то зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від кредитного договору, припиняються.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Тому з припиненням основного зобов?язання іпотекодержатель втратив право на задоволення своїх вимог за рахунок іпотеки.

Враховуючи те, що рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором від 06.12.2006 виконане позивачем у повному обсязі, у зв`язку з чим зобов`язання за цим кредитним договором є припиненим, а як наслідок і зобов`язання за договором іпотеки від 06.12.2006, суд прийшов до правильного висновку про необхідність зняття обтяжень з нерухомого майна, яке передавалось в іпотеку.

В даному спорі судом досліджувалося питання щодо виконання основного зобов`язання за кредитним договором, припинення у зв`язку з таким виконанням іпотеки та застосування наслідків такого припинення. З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні вимоги про визнання іпотечного договору припиненим. В цій частині сторони судове рішення не оскаржують, тому з ним погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта ствердив, що з позовними вимогами у порядку ст. 625 ЦК України до ОСОБА_1 банк не звертався.

Доводи апеляційної скарги щодо продовження нарахування банком позивачу процентів та пені, що є підставою вважати про продовження дії договору іпотеки і надалі, спростовані вищенаведеними доказами та їм дана належна правова оцінка у рішенні суду першої інстанції.

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.А.Девляшевський

О.В. Пнівчук