Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2019 Справа №607/21547/18

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О.Я.,

з участю секретаря судового засідання Лобач І.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та стягнення додаткових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до відповідача ОСОБА_2 з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та стягнення додаткових витрат.

В обґрунтування доводів позовної заяви позивач зазначає, що рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2013 року між сторонами було розірвано шлюб та зобовязано відповідача сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Однак, зважаючи на значне зростання потреб дитини, наявність додаткових витрат на його розвиток, розмір аліментів є недостатнім, а тому ОСОБА_1 просить суд збільшити розмір аліментів, які сплачує ОСОБА_2 на утримання їх спільного сина, до розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2018 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та стягнення додаткових витрат. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Відповідач у встановлений судом строк надав відзив на позов (зареєстровано судом 06 листопада 2018 року), в якому позовні вимоги визнав частково, а саме в частині збільшення розміру аліментів до 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вимогу про збільшення розміру аліментів до розміру прожиткового мінімуму вважає необґрунтованою. Що стосується заявлених у назві позову вимог про стягнення додаткових витрат - не визнає, у звязку з їх відсутністю в прохальній частині позову. Крім того, ОСОБА_2 просив справу розглядати без його участі, врахувати відсутність у нього стабільного заробітку, наявність на його утриманні малолітньої дитини від іншого шлюбу.

27 грудня 2018 року судом закрито підготовче судове засідання у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та стягнення додаткових витрат.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала та підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, пояснила, що потреби дитини значно зросли, оскільки спільний син сторін пішов до школи, відвідує гуртки, потребує витрат на одяг, харчування. ОСОБА_1 на день розгляду справи працевлаштувалася, однак має на утриманні ще одну малолітню дитину, а тому не взмозі самостійно забезпечити всім необхідним сина ОСОБА_4. Вважає, що стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частка від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, буде достатнім розміром. Заслухавши доводи позивача, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 2010 до 2013 року.

Від цього шлюбу в сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказані обставини визнані учасниками справи, а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання в суду немає.

Згідно рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2013 року в справі №340/41/13-ц між сторонами було розірвано шлюб та зобовязано відповідача сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно.

Позивач підтверджує значне зростання потреб дитини та наявність додаткових витрат на його розвиток долученими до матеріалів справи: довідкою №21 від 07 вересня 2018 року ТНВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів медичний ліцей №15» про те, що ОСОБА_2 дійсно навчається у 1 класі; довідкою від 04 жовтня 2018 року Клубу спортивного та естрадного танцю про те, що її син дійсно займається в КСЕТ «Олімп»; довідкою від 16 листопада 2018 року про те, що ОСОБА_3 займається у комунальному закладі Тернопільської міської ради «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа №2 імені ОСОБА_5»; довідкою від 13 листопада 2018 року №214 про те, що ОСОБА_2 дійсно навчається в гуртку «Веселкові кольори» комунального закладу Тернопільської міської ради «Центр творчості дітей та юнацтва»; товарними чеками, що засвідчують купівлю канцтоварів (ручки, фарб і паперу), чешок.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (довідка №4381 від 06 серпня 2018 року) ОСОБА_1 звільнена з роботи і заробітної плати не отримує з 24 жовтня 2017 року. Однак, в день розгляду справи позивач зазначила, що працевлаштувалася, хоча доказів на підтвердження цих обставин не надала.

Відповідач у відзиві вказує, що у відповідності до рішення суду сплачує аліменти, заборгованості по їх сплаті не має, крім того надає іншу добровільну допомогу на утримання дитини, купуючи необхідні речі і надсилаючи гроші для забезпечення потреб дитини. Це не заперечується позивачем та підтверджується доданими до відзиву копіями квитанцій про поповнення ОСОБА_2 карткового рахунку ОСОБА_1 на різні суми (500 грн., 3000 грн.).

Відповідач створив нову сімю, проживає у будинку своєї матері у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (ця обставина вказується в акті обстеження матеріально-побутових умов від 01 листопада 2018 року), має малолітню дочку ? ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НМ №349716, виданою 24 жовтня 2017 року Верховинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області). ОСОБА_2 офіційно не працює, але заробляє виконанням приватних замовлень на будівельні роботи.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Положення ст. 7 Сімейного кодексу України передбачають, що учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками матеріального стану, місця проживання, іншими ознаками, а регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина перша ст.192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Як встановлено в судовому засіданні, в позивача змінився матеріальний та сімейний стан, ОСОБА_1 одружилася, від шлюбу має малолітню дитину сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, а тому вона тривалий час не працювала. Змінився сімейний стан у відповідача він створив нову сімю, має малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в утриманні і вихованні якої теж зобовязаний брати участь.

Беручи до уваги вищевикладене, з врахуванням того, що між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру щомісячних аліментних платежів, суд приходить до висновку про необхідність збільшення розміру аліментів, що стягуються із відповідача на користь позивача

на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2013 року, які слід визначити та стягувати в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення нею повноліття.

У звязку із відсутністю у позовній заяві вимоги про стягнення додаткових витрат, суд прийшов до висновку, що така вимога позивачем не заявляється, хоч і відображена у назві позову. Такий висновок суду відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства, який визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Зі змісту положень п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слідує, що суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць у справах про стягнення аліментів, а не про збільшення розміру аліментів.

Відтак, при зміні розміру аліментів їх стягнення проводиться з дня набрання рішенням суду законної сили, а не з дня предявлення позову, як про це зазначила ОСОБА_1, а тому в цій частині позовних вимог суд також відмовляє.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Керуючись статтями 4, 10, 12, 76, 81, 141, 263-265, 279 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 180-182, 184, 192 Сімейного кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2013 року, які визначити та стягувати в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач: ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, місце проживання: смт. Верховина, присілок Пушкар, Верховинський район, Івано-Франківська область.

Повний текст судового рішення складено 24 січня 2019 року.

Головуючий суддяОСОБА_9