Справа №636 / 5064 / 19
2 / 636 / 2287 / 2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2019 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Ковригіна О.С.

при секретарі Фатєєвої С.М.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку набувальної давності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області із позовною заявою про визнання права власності в порядку набувальної давності в якій враховуючи уточнення позовних вимог просила суд визнати за нею, в порядку набувальної давності право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 відповідною АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 06.08.1986 року виданого Чугуївською держнотконторою реєстраційний номер 2624 та право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що з 2004 року по теперішній час фактично користується Ѕ частиною житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 власницею якої є Відповідач ОСОБА_2 .

Враховуючи те, що Позивач, ОСОБА_1 , добросовісно, відкрито, безперервно володіє частиною будинку не дивлячись на те, що юридично вона належить Відповідачу яка ніколи не проявляла до цієї частини жодного інтересу, доглядає за нею аби запобігти її псуванню чи руйнуванню, робить необхідні ремонтні роботи, проживає в ній, відкрито володіє частиною будинком більше десяти років, не приховуючи цей факт, вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати в порядку набувальної давності за нею право власності на вказану частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд.

Позивач в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі проти задоволення уточненого позову не заперечувала.

Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач, ОСОБА_1 , з 2004 року по теперішній час фактично користується Ѕ частиною житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №30172154 від 02.06.2011 року власником Ѕ частини будинку який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є Відповідач ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.08.1986 року виданого Чугуївською державною нотаріальною конторою реєстраційний номер 2624.

28.01.2010 року ОСОБА_2 склала розписку відповідно до якої підтвердила, що продала житловий будинок який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту від 19.10.2019 року Позивач ОСОБА_1 з 2004-го року, фактично користується та здійснює догляд за Ѕ частиною житлового будинку яка фактично належить до цього часу ОСОБА_2 , утримує її в належному стані, сплачує комунальні платежі.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 344 ЦК Украни, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях.

Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказується, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що «умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном».

Отже, враховуючи те, що Позивач, ОСОБА_1 , добросовісно, відкрито, безперервно володіє Ѕ частиною житлового будинку який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , доглядає за нею аби запобігти її псуванню чи руйнуванню, робить необхідні ремонтні роботи, проживає в цій частині, відкрито володіє Ѕ частиною будинку більше десяти років, не приховуючи цей факт, вважаю за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати в порядку набувальної давності за Позивачем право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, яка належить ОСОБА_2 .

Відносно позовної вимоги про визнання за Позивачем права власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню оскільки всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження користування вказаним будинком на протязі більш ніж десяти років та взагалі зі змісту уточненої позовної заяви та доданих до неї матеріалів незрозуміло яке відношення має позивач до вказаного будинку. Відсутність доказів є підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги.

Керуючись: ст. ст. 10, 11, 200, 211, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку набувальної давності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в порядку набувальної давності право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 відповідною АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 06.08.1986 року виданого Чугуївською держнотконторою реєстраційний номер 2624.

В іншій частині в задоволенні уточненого позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до або через Чугуївський міський суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя