САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2444/18
Провадження №2/726/57/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2019 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Проскурняк І. Г., за участю секретаря судових засідань Богонос Г. Й., представника позивача ОСОБА_1 , представників відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Ткачук Валентина Омелянівна про визнання недійсним договору дарування,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Ткачук В. О. про визнання недійсним договору дарування.

В позові посилається на те, що 25 вересня 2002 року, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Ткачук В.О. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №4901 договір дарування між ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_7 Захарівною на 64/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, розташованого в АДРЕСА_1 .

Вказує, що вона та відповідачка по справі є рідними сестрами. Їхніми батьками є: батько ОСОБА_6 та мати ОСОБА_8 . Мати ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті матері позивачка з відповідачкою та батьком до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались, оскільки була домовленість, що після смерті батьків позивачка та відповідачка успадкують будинок порівну. Батько - ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийняли спадщину за законом у рівних частках. Однак приїхавши у вересні 2018 року в Чернівці, позивачка дізналась від сестри, що у неї не половина будинку, як вона думала, а значно менше, тому що батько ще при житті подарував їй більшу частину будинку, з чим ОСОБА_4 не погоджується.

Зазначає, що 23.01.1955 року, у міському бюро РАЦС міста Чернівці між їхніми батьками було укладено шлюб. Таким чином посилання в п.1 Договору дарування від 25.09.2002 року, про належність Дарувальникові на праві особистої власності 64/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, розташованого в АДРЕСА_1 є безпідставним, оскільки будинок є спільним майном подружжя та належить батькам на праві спільної сумісної власності. А отже на момент укладення договору дарування батько не вправі був розпоряджатись будинком тому, що будинок є спадковим майном та пройшло тільки 9 днів після смерті матері. Не знати про це не міг ні батько, ні відповідачка, які проживали разом з матір`ю у спірному будинку по день її смерті. Таким чином учасники угоди замовчували обставини, що мають істотне значення для угоди, що укладається.

Просить суд, визнати недійсним посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Ткачук В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 4901 договір дарування від 25 вересня 2002 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на 64/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, розташованого в АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Позивачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_5 та її представники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити, а також подали до суду відзив в якому зазначили, що батьки у 1996 році, допомогли коштами позивачці придбати у власність житловий будинок, який на даний час належить їй на праві власності, і тому ще за життя батько і мати вирішили оформити на відповідачку право власності на ту частку будинку, яку вона займала з сімє`ю, щоб після їхньої смерті не було спору про поділ майна, оскільки позивачка вже була забезпечена житлом, про що ОСОБА_4 знала.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Ткачук Валентина Омелянівна просила відмовити у задоволені даного позову.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що за адресою: АДРЕСА_1 , скільки вона пам`ятає, вся сім`я завжди проживала разом в будинку і після смерті батьків, будинок повинні були поділити порівно між сестрами. Також вказала, що у 1996 році, батьки не купували ОСОБА_4 будинок, а остання придбала його сама за власні зароблені кошти. Додала, що позивачка не проживає у спірному будинку близько чотирьох років.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що при житті мати казала про те, що після її смерті будинок буде поділено пополам між позивачкою та відповідачкою. Вказала, що коли робили 40 днів після смерті матері то говорили, що будинок поділено пополам. Також додала, що після смерті матері сестри постійно проживали в будинку.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні вказала, що близько семи років позивачка не проживає в спірному будинку. Зазначила, що після того як батько оформив на неї спадщину, позивачка відразу про це дізналась і не заперечувала.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні надала пояснення в яких вказала, що від її народження вся сім`я жила в спірному будинку разом. Але у 2002 році, її тітка ОСОБА_4 поїхала в Італію на заробітки. Також вказала, що перед смертю бабуся просила дідуся, щоб той переписав будинок на ОСОБА_5 , так як вона постійно жила з ними та доглядала їх. Зазначила, що коли помер дідусь її тітка ОСОБА_4 дізналась про те, що він подарував 64/100 частки будинку ОСОБА_5 і не заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Із договору дарування № 263247 від 25.09.2002 року, вбачається, що ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_5 прийняла в дар належні дарувальникові на праві особистої власності 64/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, розташованих у АДРЕСА_1 . (а.с. 6).

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08.09.2006 року, спадкоємцями майна ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є у 18/100 частці його донька ОСОБА_4 та у 18/100 частці його донька ОСОБА_5 . Спадкове майно на яке у вказаній частці видано це свідоцтво, складається з 36/100 частин житлового будинку з відповідними до них частинами господарських та побутових будівель та споруд, розташованих у АДРЕСА_1 . (а.с. 7).

У відповідності до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 28.07.2018 року, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с. 8).

Відповідно до листа Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану №15.1-04-30/6542 від 14.11.2018 року запису акту про державну реєстрацію розірвання шлюбу відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 - не виявлено (а.с.9).

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.12.2018 року вбачається, що житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу та свідоцтва про права на спадщину за законом (а.с.29-30).

Згідно довідки ПП «Садгора - Сервіс» №356 від 18.01.2019 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 (а.с.43).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 03.04.2001 року житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 належать на праві приватної власності ОСОБА_6 (а.с.74).

Згідно довідки характеристики № 5482 від 15.09.2002 року, яка видана ОСОБА_6 з метою оформлення відчуження будинку (частини будинку), про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 03.04.2001 року (а.с.75).

Довідкою Чернівецького міського нотаріального округу № від 25.09.2002 року вбачається, що частина будинку за адресою АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_6 під забороною не перебуває (а.с.76).

Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 16.09.2002 року ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.77).

Відповідно до копії листа Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації №2156 від 30.10.2018 року вбачається, що будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано : за ОСОБА_7 Захарівною на 64/100 часток на підставі договору дарування від 25.09.2002 року та на 18/100 часток на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.09.2006 року та за ОСОБА_4 на 18/100 часток на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.09.2006 року (а.с.70).

Згідно листа Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації №1134 від 04.06.2019 року житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва від 03.04.2001 року (а.с.94).

Судом встановлено, що 23.01.1955 року, у міському бюро РАЦС міста Чернівці між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було укладено шлюб. Під час шлюбу ними було побудовано житловий будинок по АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 були: чоловік ОСОБА_6 , та доньки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 25 вересня 2002 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_18 64/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч.1 ст.718 ЦК).

Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч.1 ст.722 ЦК).

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Такий висновок суду повністю узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 09 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Аналізуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_6 на час укладання договору дарування не втупив у спадкові права щодо частки ОСОБА_8 , а тому не мав права розпоряджатися нею.

Однак, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог щодо визнання договору дарування недійсним слід відмовити, оскільки правовим наслідком недійсності правочину є реституція, але як вбачається зі свідоцтва про смерть, дарувальник ОСОБА_6 помер, а тому суд вважає, що в такому випадку реституція є неможливою, тобто позивач вибрав невірний спосіб захисту власних інтересів.

Відповідно до ст.141 ЦПУ України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, однак у разі відмови в позові на позивача, тому слід відмовити в позовній вимогі про стягнення судових витрат з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 215,216, 717-719, 722 1270 ЦК України, ст.60 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Ткачук Валентина Омелянівна про визнання недійсним договору дарування відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя І. Г. Проскурняк