КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9850/2019
справа №758/5075/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Войтенко Т.В. 03 квітня 2019 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та судді Дніпровського районного суду міста Києва Гончарука Віктора Петровича, у якому просив зобов`язати Державу Україна в особі Державної казначейської служби України відшкодувати за рахунок Державного бюджету України моральну шкоду, завдану незаконними діями судді у вигляді порушення статей 2, 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із замахом на життя, у розмірі 305950 грн.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27 квітня 2018 року у відкритті провадження відмовлено.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у відкритті провадження про відшкодування шкоди із вимогами до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, скасовано, справу в цій частині направлено для продовження розгляду.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 є пенсіонером, розмір його пенсії не забезпечує покриття всіх життєвих потреб.

03 липня 2017 року ОСОБА_1 подав до Дніпровського районного суду міста Києва заяву про повернення судового збору, який був, на його думку, незаконно стягнутий суддею цього суду Гончаруком В.П. Про розгляд заяви його не повідомили, станом на дату подання цієї позовної заяви відомостей про розгляд заяви не має.

22 січня 2018 року ним подана заява про відвід судді Гончарука В.П., яка також не була розглянута.

Посилаючись на те, що розмір судового збору, який мав бути повернутий, фактично дорівнює розміру пенсії за місяць і відсутність цих коштів ставить під загрозу саме існування, на твердження позивача - це є замахом на життя.

У зв`язку із цим, а також ураховуючи, що був позбавлений права на справедливий суд, зазнав моральної шкоди, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, приниження честі та гідності, порушення нормальних життєвих та ділових стосунків, втраті найближчих життєвих перспектив, необхідності докладати зусиль для нормалізації життя.

Вказує, що визначаючи розмір моральної шкоди, виходив з усталеної практики Європейського суду з прав людини.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність дій судді щодо необхідності сплати судового збору під час розгляду справи, а також неповернення судового збору.

Зазначає, що висновки суду у цій справі не відповідають обставинам справи. Так, вказує на безпідставність висновків суду, що матеріали справи не містять відомостей про результати розгляду заяви про повернення судового збору. Зазначає, що у позові ним вказано, що заява не була розглянута, а тому і не має результатів.

Окрім того, вказує, що справа не могла бути розглянута в порядку спрощеного провадження.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, скаржник подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності сторін, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Надаючи оцінку доводам скарги щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, суд апеляційної інстанція зазначає наступне.

Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 274 ЦПК України:

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предмет спору у справі є відшкодування моральної шкоди із ціною позову, що на момент відкриття провадження у справі перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Разом з тим, згідно із пунктом 5 частини 4 статті 274 ЦПК України допускається можливість розгляду у порядку спрощеного позовного провадження справ, ціна позову яких не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з дотриманням передбачених ч.3 цієї статі обставин.

При цьому, відповідно до частин 5-7 статті 279 ЦПК України:

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

12 жовтня 2018 року суд першої інстанції відкрив провадження у справі та в ухвалі визнав справу малозначною, зазначивши про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

ОСОБА_1 неодноразово подавав заяви про розгляд справи про розгляд справи в порядку загального провадження.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року суд відмовив у розгляді справи в порядку загального провадження.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження ґрунтуються на ціні позову, яка перевищує сто прожиткових мінімумів. Поряд з цим, з огляду на характер справи та її складність закон допускає можливість розгляду справ у порядку спрощеного провадження справ, ціна позову в яких не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням викладеного, такі доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування рішення суду.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що матеріали даної справи не містять відомостей про результат розгляду заяви про повернення судового збору та заяви про відвід судді; позивач не надав в межах даної справи доказів про те, що його справа розглядалася Дніпровським районним судом міста Києва, що ним сплачувався судовий збір, а самі матеріали справи у Дніпровському районному суді міста Києва не містять ухвал за результатами розгляду поданих заяв, у зв`язку із чим дійшов висновку, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження неправомірних дій відповідача відносно нього, а також завдання позивачу моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача.

З матеріалів справи та даних Єдиного державного реєстру судових рішень (ЄДРСР) убачається, що в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа №755/5301/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Рапала ВМС Корпорейшн, Дочірнього підприємства "ВМС Вотер Куїн Україна" про надання достовірної інформації про продукцію та відшкодування завданої шкоди.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 березня 2016 року позовна заява залишена без руху з підстав необхідності сплати судового збору.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії заяви убачається, що 03 липня 2017 року ОСОБА_1 подав до Дніпровського районного суду міста Києва заяву про повернення судового збору. В заяві зазначає, що відповідно до ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" та з огляду на предмет спору був звільнений від сплати судового збору, проте на виконання ухвали оплатив його у розмірі 580 грн., лише після чого провадження у справі було відкрито. 28 грудня 2016 року ним подана заява про забезпечення позову, за подання якої також сплатив 320 грн. Вказує, що заява про забезпечення позову розглянута не була. Посилаючись на те, що ухвала суду є правочином, відповідно до частини 2 статті 230 ЦК України просив повернути судовий збір у подвійному розмірі.

Окрім того, до матеріалів цієї справи долучено копію заяви ОСОБА_2 від 22 січня 2018 року про відвід судді Дніпровського районного суду міста Києва Гончаруку В.П. із клопотанням про відведення судді Гончарука В.П. від розгляду заяви про повернення судового збору.

Відповідно до даних ЄДРСР у справі №755/5301/16-ц прийнято, зокрема, наступні процесуальні рішення:

28 березня 2016 року - ухвала Дніпровського районного суду міста Києва про залишення позовної заяви без руху;

16 травня 2016 року - ухвала Дніпровського районного суду міста Києва про відкриття провадження у справі;

02 грудня 2016 року - ухвала Дніпровського районного суду міста Києва про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову;

08 лютого 2017 року - ухвала Апеляційного суду міста Києва про залишення без змін ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2016 року;

13 травня 2017 року - рішення Дніпровського районного суду міста Києва про відмову у задоволенні позовних вимог;

16 серпня 2017 року - ухвала Апеляційного суду міста Києва про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

20 жовтня 2017 року - ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 серпня 2017 року. Цією ж ухвалою Витребувано справу з суду першої інстанції.

Відповідно до даних веб-сайту "Судова влада" за результатами пошуку інформації про стан розгляду справи №755/5301/16 убачається, що 08 листопада 2017 року справа направлена до суду касаційної інстанції та наразі справа перебуває в провадженні Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду (06 червня 2019 року передана судді).

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист; юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Порядок відшкодування шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду врегульовано статтею 1176 ЦК України.

Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або в правовій нормі (не договірне зобов`язання).

Спричинення моральної шкоди є оціночним поняттям, критерії якого побудовані на загально прийнятих уявленнях про негативні події, їх ступінь та наслідки, вплив на дисбаланс у звичний спосіб життя, порушення душевної рівноваги, необхідність докладання зусиль для їх відновлення та супутні цьому переживання, а також з урахуванням вини заподіювача шкоди.

Сутність компенсації моральної шкоди як способу захисту цивільних прав полягає у покладенні на правопорушника юридичного обов`язку компенсувати потерпілому втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, спричинених порушенням його блага і прав, а головна мета такої компенсації - надання можливості потерпілій особі за її допомогою відновити втрачену душевну рівновагу, певною мірою пом`якшити заподіяні переживання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факту завдання моральної шкоди та його розмір, відтак вимоги про відшкодування такої шкоди задоволенню не підлягають.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування таких висновків суду першої інстанції та посилань на докази, якими такі вимоги б підтверджувалися.

Проте колегія суддів зазначає, що є помилковими висновки суду про те, що позивачем не доведено факту розгляду справи в Дніпровському районному суд місті Києва, оскільки в Україні забезпечено ведення Єдиного державного реєстру судових рішень з метою доступу до судових рішень, а офіційний веб-портал судової влади України містить відкриту інформацію про стан розгляду справ. Отже такі мотиви відмови в задоволенні позовних вимог є помилковими.

З огляду на наведене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні мотивувальної частини щодо обгрунтування висновків суду, у зв`язку із чим апеляційна скарга задовольняється частково відповідно до вимог статті 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва 03 квітня 2019 року змінити в мотивувальній частині щодо обґрунтування висновків суду.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 31 липня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова