КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 358/274/18 Головуючий у І-й інстанції - Капшук Л.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 26 квітня 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2018 рокуАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову Банк зазначав, що 09 вересня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з яким останньому було надано кредит у розмірі 3 000 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом.

В порушення зобов`язань за договором, відповідач допустив несплату щомісячних платежів, в зв`язку з чим Банк призупинив здійснення розрахунків по картці та вимагає дострокового повернення кредиту з врахуванням відсотків та штрафних санкцій. Посилаючись на викладене, Банк просив стягнути з відповідача суму заборгованості, що з урахуванням штрафних санкцій складає 12 576 грн. 14 коп. та судові витрати в розмірі 1 762 грн.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 26 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 814 гривень 14 копійок та понесені судові витрати - судовий збір в розмірі 1515 гривень 13 копійок, а всього 12329 гривень 27 копійок.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 ,посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 р. дану справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження згідно з ч.2 ст.369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором яка складається із заборгованості по тілу кредиту, відсоткам за користування кредитом та пені, суд першої інстанції виходив з доведеності та обгрунованості даних позовних вимог.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК Українидоговори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що 09 вересня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір, який складається з анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Пам`ятки клієнта і Тарифів банку. При підписанні Анкети-заяви останній погодився з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між Банком та ним Договір приєднання у розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України.

При цьому зазначалось, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку, і відповідач зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Разом з тим, впостанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17) зазначається, що в такому випадку неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком при зверненні до суду з позовом Умови та Правила надання банківських послуг разом із Заявою не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Основними засадами цивільних відносин в ст. 3 ЦК України закріплені, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

За таких обставин, правові підстави для стягнення з відповідача на користь банку відсотків за користування кредитними коштами, які не визначені в підписаній відповідачем Заяві, відсутні.

Встановлено, що під цими документами, які зазначені в Анкеті-заяві, тобто, в «Умовах та Правилах надання банківських послуг у «ПриватБанку», «Тарифах банку», «Пам`ятці клієнта банку», які визначають такі істотні умови договору, як розмір відсотків, штрафи, пеню, комісійні платежі, термін дії договору, а також строки платежів по кредиту (тіла кредита та відсотків) - позичальник не підписувався.

Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами - письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень(ст.77).

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Банком не наведено інших доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов договору, крім тих, що зазначені лише у вище зазначених документах, і з якими, як вважав Банк, позичальник був ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та достовірних доказів того, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», розумів відповідач, підписуючи заяву-Анкету про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанку», а також те, що указані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо їх розмірів і порядку нарахування.

Крім того, із наданої позивачем копії анкети-заяви, підписаної ОСОБА_1 09 вересня 2010 року, не вбачається: яку саме банківську картку бажав одержати відповідач, у якому розмірі було встановлено кредитний ліміт по карті, не вказаний номер картки, яку отримав відповідач, строк її дії, не зазначена процентна ставка, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Заява клієнта та інші матеріали, надані банком, не містять доказів того, що відповідач отримав платіжну картку та ПІН-код, а також відсутні належні та переконливі докази перерахування відповідачеві коштів на картковий рахунок.

В підтвердження позовних вимог позивачем надано розрахунки заборгованості станом на 31.05.2015 р. та станом 21.01.2018 р., з яких видно, що перший розрахунок заборгованості розпочався з 22.06.2012 р., другий - з 17.06.2016 р., коли договірні відносини між сторонами виникли з вересня 2010 року. 23 вересня 2014 року відповідачем було погашено кредит в сумі 3 843 грн., в період з 17 червня 2015 року по 15 січня 2016 року відсутній рух коштів по даному картковому рахунку, а в період з 17 січня 2016 року по 26 лютого 2016 року зазначено значні суми коштів, які були зняті з рахунку, та вказано про часкове погашення заборгованості.

Між тим, обидва розрахунки не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки не містять даних про перерахування на картковий рахунок відповідача кредиту у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту. Належних та переконливих доказів щодо руху коштів на картковому рахунку відповідача суду не надано.

Зі змісту Анкети-заяви слідує, що станом на 09 вересня 2010 року, тобто на день укладення кредитного договору, були зазначені слудуючі відомості про паспорт відповідача: серія НОМЕР_1 , виданий 04.12.2003 року Миронівським РВГУ МВС України в Київській області й зазначено місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Однак, до позовної заяви Банком був долучений паспорт відповідача серії НОМЕР_2 , виданий 31 січня 2013 року Богуславським РС Управління ДМСУкраїни в Київській області, в якому зазначено, що з 14.03.2014 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, з копії вказаного паспорту слідує, що ОСОБА_1 був зареєстрований за вказаною адресою з 14 березня 2014 року, в той час як кредитний договір був укладений у вересні 2010 року.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Окрім того, згідно довідки, ПриватБанку №212 від 01.10.2010 р., виданої ОСОБА_1 , відповідачу дійсно було відкрито картковий рахунок в Миронівському відділенні філії «Київське ГРУ «ПриватБанку» НОМЕР_3, станом на 01.10.2010 р. кредит повністю погашено, банк претензій до ОСОБА_1 не має (а.с.107).

Як видно з доводів апеляційної скарги, відповідач 09.09.2010 р. не підписував вказану анкету-заяву, не отримував банківську картку і після 01.10.2010 р. не користувався будь-якою кредитною карткою «ПриватБанку».

Дані доводи відповідача ОСОБА_1 не спростовані позивачем, який відзив на апеляційну скаргу не подав.

Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами - письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень(ст.77).

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 82 ЦПК України).

Позивачем не надано суду належних та переконливих доказів, які б свідчили про укладення між сторонами Договору про надання банківських послуг.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, про те, що Банком не наведено доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов договору, крім тих, що зазначені у вище зазначених документах, і з якими, як вважав Банк, позичальник був ознайомлений.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» за його недоведеністю.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 26 квітня 2019 року- скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: