ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/780/19 Справа № 195/1154/17 Суддя у 1-й інстанції - Омеко М.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С ТА Н ОВ А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Деркач Н.М.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

01 серпня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 12.09.2011 року. Вточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 12.09.2011 року, яка станом на 31.01.2018 року становить 139082.03 грн., з яких 6687.75 грн. - заборгованість за кредитом; 121393,14 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3900,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 6599.14 грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати (а.с.а.с.2-4,128-130).

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк" (адреса місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, рахунок НОМЕР_2, , МФО №305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.09.2011 року в сумі 139 082.03 грн., яка складається з наступного: 6687.75 грн. - заборгованість за кредитом; 121395.34 грн. - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом; 3900.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 6599.14 грн. - штраф (процентна складова).

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.192-195).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвали нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі (а.с. 197-200).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено місцевим судом, 12.09.2011 відповідач ОСОБА_2 отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 6800,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку.

Відповідно до п.2.1.1.2.3,п.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити0 кредитний ліміт.

Згідно до п.2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг» банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку». Які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Пунктом 1.1.3.2.3 умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах , зазначених в п. 1.1.3.1.9 умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійсненні операції по картрахункам.

Відповідно до п. 1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил або «Тарифів Банку». Які викладені на банківському сайті позичальник зобов'язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови до договору.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України і є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певні послуги, а інша сплатити вартість отриманих послуг.

Крім того, згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином.

Згідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В порушення зазначених норм закону та умов договору, ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим, згідно розрахунку заборгованості, наданого банком та не спростованого відповідачем, станом на 31.01.2018 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 139082.03 грн., з яких 6687.75 грн. - заборгованість за кредитом; 121393,14 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3900,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 6599.14 грн. - штраф (процентна складова).

З урахуванням того, що у ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Приватбанк» існує заборгованість, яка ним добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про її стягнення та задоволення позову, та в свою чергу, встановивши, що дії ПАТ КБ «ПриватБанк» з нарахування заборгованості відповідають діючому законодавству та проводилися відповідно до умов кредитного договору.

Між тим, вирішуючи питання про визначення складових заборгованості, суд першої інстанції помилково стягнув штрафи, виходячи з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Оскільки оскаржуваним рішенням стягнута пеня, як вид цивільно-правової відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів слід відмовити, оскільки одночасне застосування пені та штрафів за одне й те саме порушення не допускається.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з розміром заборгованості за кредитним договором у визначеній у розрахунку сумі є безпідставними, оскільки відповідачем її не спростовано, як і не надано її контррозрахунку, а тому колегія суддів вважає, що вони не обґрунтовані та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом 1 інстанції не застосовано правові норми ст. ст. 258, 267 ЦУ України, щодо спеціальних строків позовної давності, колегія суддів не бере до уваги, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що відповідачем по справі до винесення рішення було заявлено клопотання про застосування позовної давності.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2018 року в частині стягнення штрафів (фіксована частина та процентна складова) слід скасувати, на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, та у задоволенні цих позовних вимог банку - відмовити, в свою чергу відповідно змінивши загальну суму стягнутих коштів.

В решті рішення суду слід залишити без змін, оскільки на думку колегії суддів порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для його скасування чи зміни не встановлено, воно відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2018 року в частині стягнення штрафів (фіксована частина та процентна складова) - скасувати та у задоволенні цих позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - відмовити, відповідно зменшити загальну суму стягнутих з ОСОБА_2 коштів з 139 082,02 грн. до 131 982,89 грн.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: