Ухвала

28 січня 2019 року

м. Київ

справа № 264/4263/16-ц

провадження № 61-25140св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Кочегарової Л. М., Зайцевої С. А., Принцевської В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПрАТ «ММК ім. Ілліча») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що з 04 серпня 2000 року він працював на підприємстві відповідача, в тому числі на посаді механіка ділянки на Аглофабриці. 26 червня 2016 року йому була видана трудова книжка, з якої він дізнався про своє звільнення з роботи за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України. Звільнення вважає незаконним, оскільки 02 лютого 2016 року був доведений до психоемоційної напруги, через конфлікт із керівником Аглофабрики та під впливом тиску написав заяву про звільнення, що не відповідало його справжній волі. Заяву про звільнення до відділу кадрів не подавав та не просив звільняти його без відпрацювання двотижневого строку, як встановлено статтею 38 КЗпП України. За поданою заявою його мали звільнити через два тижні після відпрацювання. З 03 по 26 лютого 2016 року він перебував на лікарняному, а тому не зміг відкликати свою заяву про звільнення, оскільки хворів. Вважає, що належним днем звільнення є день видачі йому трудової книжки, тобто 26 червня 2016 року.

Враховуючи наведене, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ від 03 лютого 2016 року № 72 «Про звільнення працівника»; поновити його на роботі на посаді механіка ділянки (по ремонту обладнання технологічних складів і спецтехніки) механослужби Аглофабрики ПрАТ «ММК ім. Ілліча» з 03 лютого 2016 року; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період із 03 лютого 2016 року (включаючи 03 лютого 2016 року) по день фактичного поновлення на роботі (попередній розмір станом на 25 липня 2016 року становить 73 476,00 грн), допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за місяць роботи.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач добровільно написав заяву про звільнення за власним бажанням з 03 лютого 2016 року без відпрацювання протягом двох тижнів і з цим погодився відповідач, звільнення позивача в день знаходження на лікарняному не свідчить про порушення норм трудового законодавства, оскільки таке звільнення не допускається тільки у разі звільнення за ініціативою роботодавця, а не за ініціативою працівника, після звільнення позивач не висловлював наміру відкликати свою заяву про звільнення та не приступив до роботи після закінчення лікування.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ ««ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в сумі 60 648,96 грн за період із 03 лютого по 21 червня 2016 року. Вирішено питання розподілу судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині, апеляційний суд виходив із того, що оскільки позивачу, який був звільнений 03 лютого 2016 року, трудову книжку із вини відповідача видали лише 21 червня 2016 року, то він відповідно до вимог статті 235 КЗпП України має право на отримання середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, про що він заявив у позовній заяві.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У квітні 2017 року ПрАТ ««ММК ім. Ілліча» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що ухвалюючи оскаржуване рішення апеляційний суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки позивачем не заявлялася. Крім того, апеляційний суд неправильно розподілив судові витрати у справі. Апеляційний суд безпідставно не прийняв до уваги факт пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки трудову книжку позивач отримав 21 червня 2016 року, а з позовом до суду звернувся 25 липня 2016 року, тобто з порушенням місячного строку, вставленого законом.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція та висновки Верховного Суду

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик