Справа №359/544/19
Провадження №2/359/1284/2019
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_3 ,

за участю представника третьої особи Буцко О.В.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України, Київське квартирно-експлуатаційне управління, про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії, зобов`язання поновити позивача на квартирному обліку,

встановив:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та посилається на те, що починаючи з 4 серпня 1981 року він проходив військову службу в Збройних Силах України. 15 грудня 1992 року позивач був зарахований на квартирний облік. Наказом командувача ВПС України №0528 від 4 грудня 2000 року ОСОБА_1 був звільнений з військової служби в запас за власним бажанням. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №237 від 11 грудня 2000 року позивач був виключений зі списків особового складу військової частини. 17 травня 2017 року житлова комісія військової частини НОМЕР_1 прийняла рішення про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку. Однак вислуга позивача на військовій службі становить 33 роки 2 місяці та істотно перевищує 20 років. Ця обставина свідчить про те, що позивач набув право перебувати на квартирному обліку до отримання ним квартири або грошової компенсації. Тому ОСОБА_1 просить суд визнати незаконним та скасувати рішення, викладене в п.7 протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №7 від 17 березня 2017 року, про зняття позивача з квартирного обліку та зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку з 15 грудня 1992 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримують позов та наполягають на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 не визнає позов та посилається на те, що позивач був звільнений в запас за власним бажанням, а не за віком, станом здоров`я, а також не у зв`язку із скороченням штату або проведення інших організаційних заходів. Крім того, його вислуга на військовій службі не перевищує 20 років. Ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не має права перебувати на квартирному облік при військовій частині НОМЕР_1 . Тому представник відповідача ОСОБА_3 просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник Київського КЕУ Буцко О.В. також просить суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що починаючи з 4 серпня 1981 року ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України. Ця обставина підтверджується витягом з послужного списку позивача про проходження військової служби (а.с.11).

3 березня 1995 року позивач був зарахований на квартирний облік: він був включений у список загальної черги безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону та у список безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону, що мають право на першочергове отримання житла. Ця обставина підтверджується копією довідки командира військової частини НОМЕР_1 №133 від 16 травня 2011 року (а.с.20).

Наказом командувача ВПС України №0528 від 4 грудня 2000 року (а.с.8) ОСОБА_1 був звільнений з військової служби в запас за власним бажанням. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №237 від 11 грудня 2000 року (а.с.9) позивач був виключений зі списків особового складу військової частини.

В подальшому військова частина НОМЕР_2 стала військовою частиною НОМЕР_1 .

17 травня 2017 року житлова комісія військової частини НОМЕР_1 прийняла рішення про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку. Ця обставина підтверджується витягом з протоколу засідання житлової комісії А2215 №7 від 17 травня 2017 року (а.с.7).

Ці обставини свідчать про те, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до абз.1 п.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацію за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз.4 п.1 ст.12 цього Закону військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом всього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

З копії наказу командира військової частини НОМЕР_2 №237 від 11 грудня 2000 року (а.с.9) вбачається, що на день звільнення позивача з військової служби його вислуга становила 33 роки 2 місяці та значно перевищувала 20 років. Ця обставина переконливо свідчить про те, що він набув право на забезпечення постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України. Однак в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач був забезпечений вказаним житлом або отримав грошову компенсацію.

Ці обставини свідчать про те, що рішення, викладене в п.7 протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №7 від 17 травня 2017 року, про зняття позивача з квартирного обліку суперечить абз.4 п.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та свавільно порушує право ОСОБА_1 на житло.

З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення законності та забезпечення права позивача на житло належить визнати незаконним та скасувати вказане рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , а також зобов`язати цю житлову комісію поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку: включити його у список загальної черги безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону з 3 березня 1995 року та у список безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону, що мають право на першочергове отримання житла, з 3 березня 1995 року.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.4 цієї статті суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В матеріалах цивільної справи міститься копія довідки начальника Мелітопольської КЕЧ від 10 січня 1996 року (а.с.15), з якої вбачається, що ОСОБА_1 був зарахований на квартирний облік з 15 грудня 1992 року. Однак позивач був зарахований на квартирний облік при іншій військовій частині НОМЕР_3 , тоді як він просить поновити його на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_1 , на якому він перебуває лише з 3 березня 1995 року. Ці обставини свідчать про те, що копія довідки начальника Мелітопольської КЕЧ від 10 січня 1996 року не стосується предмета доказування та є неналежним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України.

З огляду на це суд вважає, що підстави для поновлення позивача на квартирному обліку з 15 грудня 1992 року відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги ОСОБА_1 належить відмовити.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України, Київське квартирно-експлуатаційне управління, про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії, зобов`язання поновити позивача на квартирному обліку задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення, викладене в пункті 7 протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №7 від 17 травня 2017 року, про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку при військовій частині НОМЕР_1 .

Зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирний облік: включити його у список загальної черги безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону з 3 березня 1995 року та у список безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону, що мають право на першочергове отримання житла, з 3 березня 1995 року.

У задоволенні позову в частині вимоги про поновлення позивача на квартирний облік з 15 грудня 1992 року ОСОБА_1 відмовити.

Повний текст рішення суду складений 29 листопада 2019 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя
Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець