БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2255/18
Провадження № 2/497/257/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря - Ковтун О.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Новотроянівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, звернулися до суду з вищезазначеним позовом, просять поставити рішення, яким визнати за:

- ОСОБА_1 право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5.

- ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_7 право власності за кожним окремо на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, як за членом колгоспного двору.

В обґрунтування своїх вимог стверджують, що житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_3 станом на 14.04.1991 рік відносився до суспільної групи колгоспний двір, до складу якого входили: голова двору - ОСОБА_6, його син - ОСОБА_1, його онучки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, та відповідно кожному з них належало по 1/5 частці. З цих підстав позивачі просять визнати за ними право власності на 1/5 часку вказаного домоволодіння як за членом колгоспного двору, так як державним нотаріусом було відмовлено в здійснення реєстрації.

Після смерті батька ОСОБА_6, відкрилась спадщина на 1/5 частку цього ж домоволодіння, яку фактом реєстрації та проживання спільно зі спадкодавцем прийняв він позивач ОСОБА_1, однак належним чином не оформив свої спадові права в зв'язку з наявністю відмови нотаріуса. А тому позивач просив визнати за ним право власності на 1/5 часту цього домоволодіння як за спадкоємцем за законом після смерті батька.

Вказані обставини стали приводом для звернення з даним позовом до суду.

Позивачі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися згідно вимог чинного законодавства (а.с.34, 37, 38, 41). В позовній заяві зазначили клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.6-8).

Крім того, позивач ОСОБА_1 подав до суду окремо заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність (а.с.62).

Представник позивачів ОСОБА_11 діюча на підставі довіреностей, наданих кожним з них окремо (а.с.26-29) подала заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивачів. На задоволенні позовних вимог наполягала (а.с.8).

Відповідач Новотроянівська сільська рада Болградського району Одеської області до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений відповідно до вимог чинного законодавства, про що в справі є відповідні докази (а.с.34, 36). Позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі їх представника, про що надав відповідну заяву до суду (а.с.39).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України.

За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за АДРЕСА_4 на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: голова двору - ОСОБА_6, його син - ОСОБА_1, його онучки ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_10.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).

Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні.

В силу зазначених вимог, позивачеві та померлий фактично є власниками зазначеного домоволодіння в рівних частках як члени колгоспного двору.

Судовим розглядом встановлено, що позивачі мали намір зареєструвати право власності на свої частки зазначеного домоволодіння, однак державний реєстратор прав на нерухоме майно рішенням від 22.12.2018 року та нотаріус відмовили позивачам у реєстрації права власності в зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують набуття позивачами права власності на частки житлового будинку за названою адресою (а.с.24, 25).

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із подальшими змінами і доповненнями.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 18 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703.

Згідно п.9 Порядку … разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

У відповідності з п.п.23, 24 Порядку … за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб'єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника). На заяві, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником у довільній формі зазначаються відомості про отримання документів у повному обсязі та проставляється власний підпис.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком … (п.40).

Так, згідно п.42 Порядку ... для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються:

1) технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна;

2) документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов'язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Разом з цим, п.43 Порядку … визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з по господарської книги;

2) виписка з по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Враховуючи наявність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, тобто позивач реалізував своє право на захист в позасудовому порядку, внаслідок чого звернувся з даним позовом до суду.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивачі будучи власниками кожний окремо 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_5, не можуть зареєструвати право власності в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються їх права як власників, що підлягають захисту в судовому порядку.

За період з 1991 року по теперішній час рішення Новотроянівською сільською радою Болградського району Одеської області щодо визнання права власності на вказане домоволодіння - не приймалося.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_6, запис акту про смерть №56 від ІНФОРМАЦІЯ_6, складений Новотроянівською сільською радою Болградського району Одеської області, на підставі якого видано свідоцтво про його смерть серії НОМЕР_5 (а.с.19).

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/5 частка житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.20).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що лише 30.06.2017 року до нотаріуса звернувся син померлого ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини після смерті батька (а.с.43-60).

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 в спадковому домоволодінні проживав і був зареєстрований спадкоємець ОСОБА_1, а також інші члени сім'ї, які не є спадкоємцями: ОСОБА_15, ОСОБА_9, ОСОБА_10, що підтверджується довідкою Новотроянівської сільської ради Болградського району Одеської області № 346/02-16 від 09.06.2017 року (а.с.20).

Як встановлено судом, спадщина відкрилася в момент смерті батька позивача ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто в період чинності ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. Нормами названого кодексу не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави.

Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Однак, згідно заяви Новотроянівської сільської ради Болградського району Одеської області від 21.01.2019 року (а.с.39), позовні вимоги вона визнає та не заперечує щодо прийняття спадщини за законом позивачем після смерті батька, що свідчить про те, що спадщина до держави не перейшла.

Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст.524 ЦК УРСР в редакції 1963 року).

Положеннями ст.534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року).

Відповідно до діючих станом на момент відкриття спадщини рекомендацій, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР № 4 від 24.06.1983 р. «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», якщо у передбачений ст.549 ЦК Української РСР шестимісячний строк для прийняття спадщини позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.

Згідно пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 18 червня 1994 року (була чинна на момент виникнення правовідносин) передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу).

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Оцінивши всі надані позивачем докази, суд прийшов до висновку, що позивач довів факт вступу, в порядку визначеному п. 1 ч. 1ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року в управління спадковим майном після смерті батька ОСОБА_6, в зв'язку з чим нотаріусом і було прийнято заяву позивача ОСОБА_1 про прийняття за законом в 30.04.2017 році (а.с.49).

Відповідач позов визнав повністю, цілком і без заперечно (а.с.39).

Оскільки спадщина відкрилася до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року застосуванню підлягають саме норми Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року з наступними змінами та доповненнями.

Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

гідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

Таким чином, позивач, як спадкоємець за законом першої черги, на підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, набув право на це майно, тобто на частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_6.

З огляду на встановлені обставини, при розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачами відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв'язку у їх сукупності.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.120, 123, 155, 529, 534, 548, 549 ЦК УРСР (1963 року), ст.ст.16, 182, 328 ЦК України, ст.ст.4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Новотроянівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_6, виданий 27.05.1999 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на:

- 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_7, як за членом колишнього колгоспного двору;

- 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_7, як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6.

Визнати за:

- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НОМЕР_7, виданий 18.06.1997 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2,

- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_8, виданий 29.10.2004 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3,

- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_9, виданий 30.10.2013 року Болградським РС ГУ ДМС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4,

право власності за кожною окремо на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_7, як за членом колишнього колгоспного двору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Кодінцева