ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року

м. Харків

справа № 621/988/18

провадження №22-ц/818/168/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області, ухвалене 30 серпня 2018 року у складі судді Овдієнка В.В.,

УСТАНОВИВ:

02 травня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду із позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 грудня 2011 року у розмірі 35 708 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 27 грудня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н (надалі Договір), за умовами якого останній отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3000 грн. зі сплатою 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок невиконання позичальником своїх зобов'язань за Договором станом на 31 березня 2018 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 35 708 грн., з яких: 1 997 грн. 11 коп. заборгованості за кредитом, 28 234 грн. 32 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3 300 грн. заборгованості за пенею та комісією і штрафи: фіксованої частини - 500 грн., процентної складової - 1 676 грн. 57 коп.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 30 серпня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 33 531 грн. 43 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 27 грудня 2011 року та 1 654 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат. В задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 500 грн. фіксованої частини штрафу та 1676 грн. 57 коп. процентної складової штрафу - відмовлено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів, чим порушив право банку на своєчасне отримання належного виконання за зобов'язанням. При цьому штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності. Їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про порушення закріпленої статтею 61 Конституції України заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення з боржника штрафів відмовлено.

В поданій 04 жовтня 2018 року апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що останній раз кошти на часткове погашення заборгованості по Договору вносились ОСОБА_1 у серпні 2014 року. Умови і правила надання банківських послуг, надані Банком, не містять підпису боржника, яким би він надавав згоду на збільшення строків позовної давності до 50 років. З моменту проведення останньої операції за кредитною карткою сплинуло понад три роки. У зв'язку з чим з посиланням на норми статті 257 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) апелянт просить суд апеляційної інстанції застосувати наслідки спливу строків позовної давності та відмовити Банку в задоволенні позову. Заяву про застосування строків позовної давності не було подано до суду першої інстанції, оскільки в апелянта не було коштів на правову допомогу.

ПАТ КБ «ПриватБанк» відзиву на апеляційну скаргу не надало.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Судом установлено і не заперечується відповідачем в апеляційній скарзі, що 27 грудня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений Договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27,60 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7-32).

Згідно пункту 2.1.1.12.3 Умов і правил надання банківських послуг погашення Кредиту - поповнення Картрахунку Держателя, здійснюється шляхом внесення коштів в готівковому чи безготівковому порядку і зарахування їх Банком на Картрахунок Держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків Клієнта на підставі Договору.

Відповідно до п. 2.1.1.12.5 Умов і правил надання банківських послуг строк погашення процентів по кредиту та комісій - щомісячно за попередній місяць, строк повернення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, указаного на платіжній картці (в полі MONTH).

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27 грудня 2011 року за кредитною платіжною карткою ОСОБА_1 було проведено наступні зарахування: 19 вересня 2013 року - 300 грн., 17 жовтня 2013 року - 300 грн., 06 листопада 2013 року - 887 грн. 83 коп., 07 листопада 2013 року - 64 коп., 17 грудня 2013 року - 300 грн., 17 січня 2014 року - 300 грн., 14 лютого 2014 року - 220 грн., 19 березня 2014 року - 210 грн., 24 квітня 2014 року - 100 грн., 17 червня 2014 року - 470 грн., 20 вересня 2014 року - 800 грн., 22 жовтня 2014 року - 500 грн., 22 листопада 2014 року - 500 грн. Тобто останній платіж було здійснено 22 листопада 2014 року на суму 500 грн. (а.с. 5).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 грошових зобов'язань за кредитним договором станом на 31 серпня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 35 708 грн., з якої: 1 997 грн. 11 коп. заборгованості за кредитом, 28 234 грн. 32 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3 300 грн. заборгованості за пенею та комісією і штрафи: фіксована частина в розмірі 500 грн. та процентна складова в розмірі 1 676 грн. 57 коп.

Дані про те, що з часу останнього зарахування коштів на рахунок відповідачу видавалася нова картка і ним отримувались додаткові кредитні кошти, у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом положень статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

04 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд застосувати строк позовної давності (а.с. 64-69). В обґрунтування посилається на те, що останнє зарахування коштів на погашення кредитної заборгованості відбулось у серпні 2014 року, на час звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду сплинуло понад три роки. Заява про застосування наслідків спливу позовної давності до суду першої інстанції не була подана, оскільки в апелянта не було коштів на оплату правової допомоги.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього (ч.ч. 1,3 ст. 367 ЦПК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні 30 серпня 2018 року, коли судом було ухвалено оскаржуване судове рішення (а.с. 55). В поясненнях, наданих суду першої інстанції, відповідач зазначив, що заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» виникла у нього внаслідок припинення сплати коштів на користь банку. При цьому на питання суду ОСОБА_1 відповів, що позов визнає. Про застосування строку позовної давності у Зміївському районному суді Харківської області ОСОБА_1 не заявляв.

Викладені в апеляційній скарзі причини не подання заяви про застосування строків позовної давності до суду першої інстанції не є такими, що об'єктивно не залежали від ОСОБА_1 Тому підстав для визнання їх винятковими і врахування заяви про застосування строків позовної давності, викладеної в апеляційній скарзі, у суду апеляційної інстанції немає.

З огляду на викладене вище, судова колегія вважає, що суд правильно встановив обставини справи та вважав доведеним наявність у Банку права на стягнення заборгованості з ОСОБА_1 заборгованості за Договором у розмірі 33 531 грн. 43 коп.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення ухвалене судом з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 30 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30 січня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний