КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Остапчук Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Т.М.М.» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ТОВ фірма «Т.М.М.» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 19 562,40 грн, витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 4 942 грн, а також грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 4 000 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 06 лютого 2017 року сталось залиття квартири АДРЕСА_1 , яка їй належить на праві власності. Згідно з актом ТОВ Фірма «Т.М.М.», причиною затоплення квартири була негерметичність в сантехнічному обладнанні в квартирі АДРЕСА_2 , а саме відповідачці ОСОБА_3 , який був на демонтованому власником квартири АДРЕСА_2 пластиковому фільтрі очищення води. Внаслідок залиття, в її квартирі були виявлені пошкодження, які відображені в Акті.

Окрім того, в позовній заяві також зазначено, що з метою визначення розміру заподіяних збитків та причини залиття позивач звернулась до ТОВ «Судова незалежна експертиза України». Відповідно до висновку ТОВ «Судової незалежної експертизи» від 20 липня 2017 року вартість проведення ремонту квартири становить 19 562,40 грн, а причиною залиття квартири АДРЕСА_1 було негерметичність в сантехнічному обладнанні системи холодного водопостачання квартири АДРЕСА_2 , а саме ймовірно у пластиковому фільтрі, який розміщено в сантехнічній шафі.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила ухвалити рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 липні 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 24 504,40 грн, моральну шкоду у розмірі 1000 грн та судові витрати в розмірі 1600 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду, викладенні в рішення суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що в Акті про аварію, що трапилась на системі водопостачання в квартирі АДРЕСА_2 від 28 лютого 2017 року, а також в Висновку будівельно-технічного експертного дослідження від 20 липня 2017 року зазначається про те, що причиною залиття квартири АДРЕСА_1 була негерметичність в сантехнічному обладнанні системи холодного водопостачання квартири АДРЕСА_2 , а саме ймовірно у пластиковому фільтрі, який розміщено в сантехнічній шафі. Вказане твердження, на думку апелянта, свідчить про те, що позиція ОСОБА_2 та ТОВ фірма «Т.М.М.» базується на припущеннях й судом не було встановлено причино-наслідковий зв`язок між тим, що саме відповідач по справі ОСОБА_1 здійснював заміну або встановлення пластикового фільтру очищення води, що, як наслідок, спричинило залиття квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 також наголошує, що між ОСОБА_3 та ТОВ фірма «Т.М.М.» було укладено договір про надання послуг №5ж/3659-10, відповідно до якого ТОВ фірма «Т.М.М.» зобов`язується надати ОСОБА_3 послуги, серед яких зокрема забезпечення холодною та гарячою водою, водовідведенням, електропостачанням, опаленням, а також забезпечення утримання житлового будинку. Вказано, оскільки у 2015 році вказаний договір було пролонговано й він залишився обов`язковим для сторін, а залиття квартири АДРЕСА_1 сталося не в результаті неякісної квартирної розводки водопостачання, а пов`язане із протіканням на стояку холодного водопостачання, який розташований за межами квартири ОСОБА_3 , то відповідальність за залиття вказаної квартири має нести підприємство, у якого стояк холодного водопостачання перебуває на балансі, тобто ТОВ фірма «Т.М.М.».

Враховуючи все вищевикладене, ОСОБА_1 просив скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 липні 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовної заяви в частині заявлених позовних вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_3

12 листопада 2019 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від ТОВ фірма «Т.М.М.», відповідно до якого вказано, що відповідачем по справі самостійно було встановлено пластиковий фільтр, який став причиною залиття квартири АДРЕСА_1 й вказаний фільтр не було передбачено проектною документацією, ТОВ фірма «Т.М.М.» вказані фільтри не закуповувала та не встановлювала. Враховуючи зазначене, ТОВ фірма «Т.М.М.» вказує, що пластиковий фільтр, який самостійно встановлений без погодження експлуатуючої організації є зоною відповідальності споживача, а тому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В подальшому, 18 листопада 2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , відповідно до якого вказано, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу вважає такою, що не підлягає задоволенню. Представник ОСОБА_4 зазначає, що належними та допустимими доказами було підтверджено факт того, що залиття квартири сталося з вини власника квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 мотивував свої рішення тим, що належними та допустимими доказами було доведено факт того, що з вини відповідача по справі ОСОБА_3 , як власника квартири АДРЕСА_2 , було здійснено залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В оскаржуваному рішенні суду також вказано, що ОСОБА_1 не надав до суду належних доказів того, що відповідальність за залиття квартири має нести ТОВ фірма «Т.М.М.», оскільки в журналі обліку звернень мешканців будинку ЖК «Тріумф» по АДРЕСА_1 06 листопада 2016 року було зафіксовано протікання в пластиковому фільтрі очищення води, що належить ОСОБА_3 та було викликано аварійну бригаду.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.316, ч.1 ст.317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

Згідно із ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_1 від 10 червня 2010 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27 липня 2017 року (а.с.6-8, т.1).

Разом з тим, відповідно до свідоцтва про право власності від 06 лютого 2009 року ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с.67-68, т.1).

Як вбачається з акту про аварію, що трапилась на системі холодного водопостачання в квартирі АДРЕСА_2 , який було складено комісією у складі: інженера-енергетика ОСОБА_9, диспетчера ОСОБА_7 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_8 та власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , про те, що 06 лютого 2017 року сталось залиття квартири АДРЕСА_1 . Згідно із вказаним актом причиною затоплення була негерметичність в сантехнічному обладнанні, що належить квартирі №100-101, а саме можливо автоматичний спускник повітря, який був на демонтованому власником квартири АДРЕСА_2 пластиковому фільтрі очищення води (а.с.27-28, т.1).

В подальшому, ОСОБА_2 звернулась до ТОВ «Судова незалежна експертиза України» із заявою про проведення експертного будівельно-технічного дослідження. Відповідно до висновку ТОВ «Судової незалежної експертизи» №ED-1703-1-787.17 від 20 липня 2017 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт по квартирі АДРЕСА_1 становить 19 562,40 грн з врахуванням ПДВ, розмір матеріальної шкоди - 18 965,40 грн, а причиною залиття вказано негерметичність в сантехнічному обладнанні системи холодного водопостачання квартири АДРЕСА_2 , а саме ймовірно у пластиковому фільтрі, який розміщено в сантехнічній шафі (а.с.10-20, т.1).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Так, з матеріалів вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції і з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ТОВ фірма «Т.М.М.» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 19 562,40 грн, витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 4 942 грн, а також грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 4 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 липні 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 24 504,40 грн, моральну шкоду у розмірі 1000 грн та судові витрати в розмірі 1600 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просив скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 липні 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовної заяви в частині заявлених позовних вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, оскільки оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, то суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню.

Окрім того, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 також просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 .

Апеляційний суд вважає за необхідне також відмовити в задоволенні апеляційної скарги і в цій частині з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.ч.1-2 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 уповноважувала ОСОБА_1 на представлення власних інтересів в судових органах, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв