Дата документу 23.01.2019 Справа № 336/2836/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/2836/18Головуючий у 1-й інстанції Дмитрюк О.В. Повний текст рішення складено 04.10.2018 року
Пр. № 22-ц/807/523/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення вартості будівельних матеріалів та робіт

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила на підставі ст. ст. 1212-1214 ЦК України стягнути з відповідача на її користь 376883,86 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3769,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що у 1998 р. її з ОСОБА_3 батьки вирішили придбати дачу, для чого мати - ОСОБА_4 вступила до садівничого товариства «Восход» та отримала у користування ділянку НОМЕР_3. Це товариство знаходиться на території Михайлівської ради Вільнянського району.

Оскільки для батьків така ділянка була замала, то у 1999 р. вони придбали для себе будинок та земельну ділянку побільше у с. Сергіївка Вільнянського району, а дачну земельну ділянку НОМЕР_3 запропонували їй, на що вона погодилась. На той час на земельній ділянці був побудований маленький садовий будиночок із однієї кімнати без опалення. Тому, для покращення умов, вона з чоловіком ОСОБА_5 та з дозволу матері ОСОБА_4, в 2003 р. прибудували до нього ще одну кімнату та облаштували піч. Частину будівельних робіт чоловік виконав самостійно, а частину - пічник. Але за вказаний час ніяких документів на підтвердження виконаних робіт та сплачених сум в неї не збереглося.

В 2007 р. вони з чоловіком вирішили збільшити площу будинку та облаштувати в ньому каналізацію і водопровід. Для цього винаймали окремих фахівців.

Так, 05.04.2007 р. позивач уклала договір підряду із ОСОБА_6, який з бригадою за 6 наступних місяців побудували фундамент під нову частину будинку, нові стіни, мансарди поверх над старим та новим будинком, новий дах, металеві сходи на другий поверх, а також зробили зливну яму. Вартість усіх виконаних у 2007 р. робіт склала 32000 грн.

У 2008 р. вони продовжили будівництво. 03.05.2008 р. вона уклала договір підряду із ОСОБА_7, який із помічниками до 10.10.2008 р. прибудували до нового будинку кухню-їдальню та санвузол, обшили будинок сайдингом, утеплили мінеральною ватою дах, облаштували електропроводку, теплу підлогу, на стіни встановили гіпсокартон, в кухні та санвузлі поклали кахель, встановили душову кабіну, раковину, унітаз, каналізаційні стоки, водопровід. Вартість виконаних за вказаним договором робіт склала 28 000 грн.

Крім того, за договором № 21156 від 04.05.2008 р. із ПП ОСОБА_8 в будинку було встановлено 7 металопластикових (встановлено 5 нових та замінено 2 старі вікна), вартістю 11720 грн.

Також в 2008 р. було виконано роботи по облаштуванню нових кімнат. Так за договором підряду, який нею було укладено 04.09.2008 р. із ОСОБА_9, останній зробив утеплення стель та стін пінопластом у трьох кімнатах, а також обшив стіни євро дошкою, а стелі сайдингом. Вартість виконаних за вказаним договором робіт склала 4000 грн.

У 2009 р., а саме 05.06.2009 р. вона уклала договорі підряду із ОСОБА_10, який художньо оформив розписом три стіни у кімнатах, що коштувало 1600 грн.

Крім переліченого, вона з чоловіком самостійно в 2008 р. зробили доріжки у дворі із бетону та плитки, а також облаштували біля будинку терасу: підготували ділянку, поклали тротуарну плитку, зробили навіс із шиферу.

Вартість будівельних матеріалів, використаних на всі вказані вище роботи, на які у неї збереглися квитанції та чеки, складає 48714,66 грн.

На час будівництва нею будинку, мати ОСОБА_4 на земельну ділянку та будинок не претендувала, була згодна, що все побудоване належить ОСОБА_2 та її родині.

З 1999 р. по цей час вони доглядають за земельною ділянкою, сплачують членські внески, електроенергію, воду.

11.03.2017 р. їх з відповідачем мати ОСОБА_4 померла. Позивач вирішила оформити ділянку НОМЕР_3 на себе. Для цього звернулась з заявою до СТ «Восход», надала акт підписаний сусідами про те, що 17 років саме її родина користувалась ділянкою, побудувала на ній будинок. Голова садівничого товариства повідомив ОСОБА_2 про те, що є заява ОСОБА_4 від 20.09.2014 р., за якою остання бажає переоформити ділянку НОМЕР_3 на відповідача ОСОБА_3 Рішенням загальних зборів від 11.10.2014 р. ОСОБА_11 було прийнято в члени товариства та відповідачу була надана в користування земельна ділянка НОМЕР_3.

Виходячи з викладеного, а також враховуючи, що відповідач ОСОБА_12, користується в СТ «Восход» ще декількома іншими ділянками, але добровільно переоформити на неї ділянку НОМЕР_3 відмовляється, вона змушена звернутись до суду.

Оскільки, ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_3 до будівництва будинку на земельній ділянці НОМЕР_3 в СТ «Восход» ніякого відношення не мають, то на теперішній час будинок є майном, безпідставно набутим відповідачем.

З урахуванням того, що вона не може ні оформити на себе, ні розпорядитись будинком, вважає, що має право на отримання відшкодування понесених нею витрат на будівельні матеріали та оплату виконаних робіт, оплачених послуг.

Згідно рахунку-фактури № 45 від 10.10.2018 р. вартість тих будівельних матеріалів, які було витрачено на будівництво у цінах 2018 р. складає 103527,70 грн.

З урахуванням індексів інфляції, підтверджених довідками ГУ статистики у Запорізькій області від 24.04.2018 р. № 10-05/310, № 10-05/311, № 10-05-312, № 10-05/313, № 10-05/314, вартість оплачених робіт та послуг на 01.04.2018 р. складає:

з 01.10.2007 р. по 01.04.2018 р. індекс інфляції 399,3% х 32 000 грн. = 127776 грн.;

з 04.05.2008 р. по 01.04.2018 р. індекс інфляції 328,8% х 11 720 грн. = 38535,36 грн.;

з 25.09.2008 р. по 01.04.2018 р. індекс інфляції 320,5% х 4 000 грн. = 12 820 грн.;

з 10.10.2008 р. по 01.04.2018 р. індекс інфляції 320,5% х 28 000 грн. = 89740 грн.;

з 20.07.2009 р. по 01.04.2018 р. індекс інфляції 280,3% х 1600 грн. = 4484 грн., що разом складає 273356,16 грн.

Таким чином, розмір усіх її витрат складає 103527,70 грн. + 261842,17 грн. = 376883,86 грн.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 43) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивача відкрито.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2018 року (а.с. 69-73) позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3(РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) грошові кошти у розмірі 103527,70 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 1035,34 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, сторони у цій справі подали апеляційні скарги.

Позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 78-79) просила рішення суду першої інстанції змінити, доповнивши його резолютивну частину стягненням з відповідача по користь позивача вартість 7 вікон у сумі з врахуванням інфляції 38535,36 грн.

Відповідач ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 91-93) просив рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення вартості будівельних матеріалів та робіт скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 136).

Ухвалою апеляційного суду від 01 листопада 2018 року (а.с. 83) апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду (а.с. 85).

05 грудня 2018 року розгляд цієї справи не відбувся та був відкладений.

Ухвалою апеляційного суду від 21 грудня 2018 року (а.с. 114) провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 у цій справі відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (ухвала від 21 грудня 2018 року а.с. 115).

Позивач ОСОБА_2 подала відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 у цій справі (а.с. 121-124).

Ухвалою апеляційного суду від 15 січня 2019 року (а.с.125) ОСОБА_2 в порядку задоволення клопотання останньої (а.с. 119) повернуто 4596,30 грн. зайво сплаченого нею судового збору при подачі її вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі.

У судове засідання 23 січня 2019 року належним чином повідомлений апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи через представника (а.с.130) ОСОБА_13, (який не є адвокатом, але раніше був допущений до участі у цій справі судом першої інстанції а.с.47), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, відповідач ОСОБА_3 не з'явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки у дане судове засідання відповідача ОСОБА_3 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю його представника - ОСОБА_13 (а.с.130), а також позивача ОСОБА_2 та представника останньої за ордером (а.с.102) - адвоката ОСОБА_14

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, що з'явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 слід залишити без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 оскаржує рішення у цій справі в апеляційному порядку в частині відмови не повністю, а лише в частині вартості 7 (семи) вікон у сумі з врахуванням інфляції 38535,36 грн.

Відповідач ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача у цій справі не оскаржує, а оскаржує лише в частині задоволення позовних вимог позивача у цій справі.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі не повністю, а лише в межах доводів та вимог апеляційних скарг сторін у цій справі.

Згідно із ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), скасувати судове рішення…частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.

Проте, із такими висновками суду першої інстанції у цій справі можна погодитись лише частково з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуємій ОСОБА_2 частині вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає лише частково.

Так, хоча суд першої інстанції правильно виходив із наступного.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок iншої особи; вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту, тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 ЦК України.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання.

Отже, право особи, яка вважає себе власником майна, підлягає захисту шляхом задоволення позову до володільця з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин безпосередньо між власником та володільцем майна, який його набув без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що у період з 1999 р. по 2017 р. подружжя ОСОБА_2 - позивач та її чоловік, користувалися земельною ділянкою НОМЕР_3, яка знаходиться на території Михайлівської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області та була надана матері ОСОБА_2 - ОСОБА_4 садівничим товариством «Восход» в 1998 р.

У вказаний період часу подружжя ОСОБА_2 провели низку ремонтних та будівельних робіт по реконструкції та добудові садового будинку, що розташований на вказаній земельній ділянці та її облаштуванню.

Вказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_6, а також підтверджуються наданими позивачем копіями договорів підряду та актів приймання виконаних робіт, товарних чеків та накладних (а.с.10-26), оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні.

Згідно із рахунком - фактурою № 45 від 10.03.2018 р. (а.с.27-28) вартість будівельних матеріалів, які були витрачені на будівництво, у цінах 2018 р. складає 103527,70 грн.

Рішенням загальних зборів СТ «Восход» від 11.10.2014 р. земельну ділянку НОМЕР_3 СТ «Восход» було надано у користування ОСОБА_12 (а.с.30), який з серпня 2017 р. фактично користується вищезазначеним будинком та земельною ділянкою.

Факт фактичного користується з серпня 2017 р. вищезазначеним будинком та земельною ділянкою на законних підставах відповідачем ОСОБА_12 у суді першої інстанції не оспорювався.

Надаючи юридичну оцінку наданим у справі доказам, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, враховуючи, що позивач не має змоги отримати безпідставно набуте ОСОБА_12 майно у вигляді будівельних матеріалів на загальну суму 103527,70 грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку у цій справі, що на підставі ст.1213 ЦК України, їх вартість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а тому позов позивача в цій частині підлягає задоволенню.

Разом із тим, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що вищезазначений рахунок - фактура № 45 від 10.03.2018 р. (а.с.27-28) містить вартість всіх будівельних матеріалів, окрім вартості 7 (семи) вікон на суму 11720,00 грн., які також були використані у травні 2008 року ОСОБА_2 у вищезазначеному будинку, та є майном у розумінні ст. 187 ЦК України (яке є складовою вищезазначеного будинку та не може бути відокремлено від будинку без його пошкодження або істотного знецінення), законним володільцем якого та земельної ділянки НОМЕР_3 за вищезазначеною адресою з 2014 року юридично, а після смерті 11.03.2017 року його матері ОСОБА_4 і фактично, є відповідач ОСОБА_3, та вартість яких підтверджується у цій справі окремим належними письмовими доказами, а саме: договором підряду між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_8 № 21156 від 04.05.2008 року на суму 11720,00 грн., адреса доставки товару п. 11 договору: Запорізька область Вільнянський район с. Вільне Крянова сад. тов. «Восход» ділянка НОМЕР_3, (а.с.14), товарним чеком від 04.05.2008 року № 84 на суму вартості металопластікових вікон 11720,00 грн. (а.с. 15), додатком до вказаного договору № 21156 від 04.05.2008 року (а.с. 16 -18).

Решта доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 та доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію сторін у цій справі, яку вони вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Так, безпідставними в силу змісту ст. ст. 1212 - 1214 ЦК України є вимоги позивача щодо стягнення вартості вищезазначених 7 (семи) вікон з відповідача у цій справі замість 11720,00 грн. з урахуванням індексів інфляції у сумі 38535,36.

Позивач ОСОБА_2 не заявляла у цій справі позовних вимог до ОСОБА_3, як спадкоємця після смерті матері ОСОБА_4, а лише до ОСОБА_3, як володільця вищезазначеного садового будинку та земельної ділянки, на підставі ст. 1212 ЦК України, а тому безпідставними є доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 мала подавати вимогу кредитора до нотаріуса у встановлений законом строку після смерті матері в порядку ст. ст. 1281-1282 ЦК України.

Згода матері - ОСОБА_4 (попереднього володільця вищезазначеного садового будинку до 11.10.2014 р.) на здійснення ОСОБА_2 та чоловіком останньої вищезазначених поліпшень у вказаному будинку належними допустимими доказами у цій справі відповідачем та представником останнього не спростована.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах апеляційних скарг сторін у цій справі.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Доказом, передбаченими ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі можна вважати надану відповідачем ОСОБА_3 до його апеляційної скарги копію листа Шевченківського районного відділу ГУМВС України в Запорізькій області на ім'я ОСОБА_4 від 02.12.2014 року (а.с.9).

Проте, останнім не спростовуються правильно встановлені фактичні обставини цієї справи та правильні висновки суду першої інстанції в частині задоволення позову позивача у цій справі (в частині рішення, що оскаржується відповідачем).

Доказ, передбачений ч. 2 ст. 367 ЦПК України, а саме: роздруківка відповідача ОСОБА_3 начеб - то звукозапису, що начеб - то відбувалася 20.03.2014 року начеб - то між ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 (а.с. 95-96) не може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі як належний доказ, останній не визнається позивачем ОСОБА_2

Незалучення до участі у цій справі власника вищезазначеної земельної ділянки НОМЕР_3 - територіальної громади в особі Михайлівської сільської ради чи Садівничого товариства «Восход», за яким рахується земельна ділянка, до складу якої у тому числі входить вищезазначена земельна ділянка НОМЕР_3, не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі в частині задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_2 за результатами розгляду апеляційним судом апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3

Відповідачем ОСОБА_3 у цій справі також не спростовано належними, допустимими доказами, що саме ОСОБА_2 були витрачені кошти на всі вищезазначені будівельні матеріали згідно рахунку - фактури № 45 від 10.03.2018 р. (а.с.27-28) та 7 (сім) металопластікових вікон для вищезазначеного садового будинку, володільцем якого на законних підставах з 2014 року є він.

Також відповідачем ОСОБА_3 та його представником не надано суду у матеріали цієї справи доказів того, що вищезазначені будівельні матеріали, використані позивачем ОСОБА_2 для поліпшення вищезазначеного будинку, володільцем якого є з 11.10.2014 року на законних підставах є відповідач ОСОБА_3, не належать до складових частин речі (ст. 187 ЦК України) - вищезазначеного будинку та можуть бути повернуті ним (ОСОБА_3) позивачеві ОСОБА_2 в натурі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 ґрунтуються на припущеннях.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення; рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2018 року у цій справі слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача до відповідача на суму 11720,00 грн.; ухвалити у цій частині нове рішення; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 11720,00 грн.; у зв'язку із чим, вважати загальну суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у цій справі, 115247,70 грн. (розрахунок: 103527,70 грн. задоволено судом першої інстанції + задоволено апеляційним судом 11720,00 грн.), судового збору 1152,53 грн. (розрахунок: 1035,34 грн. судовий збір, стягнутий за рішенням суду першої інстанції, + 117,19 грн. судовий збір пропорційно до суми задоволених вимог позивача апеляційним судом); в решті рішення суду першої інстанції (в оскаржуємій сторонами частині) залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови позивачу у задоволенні його позову на суму, більшу ніж 38535,36 грн., сторонами у цій справі в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось..

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України у разі лише часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 при вищевикладених обставинах, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору пропорційно до суми задоволених вимог апеляційної скарги позивача у розмірі 321,62 грн. (розрахунок: сплачено позивачем за апеляційну скаргу судового збору 5653,50 грн. (а.с.80) - зайво сплачені 4596,00 грн. судового збору, які повернуті позивачеві ухвалою апеляційного суду (а.с. 125) в порядку задоволення відповідного клопотання позивача ОСОБА_2 (а.с. 119) = 1057,50 грн. - належний розмір судової збору, який мала сплатити ОСОБА_2 за подачу вищезазначеної апеляційної скарги *сума задоволених вимог апеляційної скарги позивача на суму 11720,00 грн./ сума заявлених в апеляційній скарзі вимог позивача 38535,36 грн.).

Також, у разі відмови відповідачу ОСОБА_3 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі у повному обсязі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_18 у цій справі будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 1568,45 грн. (а.с.110), сплаченого останнім в належному розмірі за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі, враховуючи оскарження останнім рішення суду першої інстанції також лише в частині, а саме: задоволення позовних вимог позивача у цій справі (розрахунок а.с. 109).

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 367-368, 372, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2018 року у цій справі скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача до відповідача на суму 11720,00 грн.

Ухвалити у цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) грошові кошти у розмірі 11720,00 грн.

У зв'язку із чим, вважати загальну суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) у цій справі, 115247,70 грн., судового збору 1152,53 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 321,62 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 30.01.2019.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.