Справа № 524/1205/18
Провадження №2/524/120/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2019 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого судді Нестеренка С.Г., при секретарі Бельченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів) стягнутих за рішенням суду, -
У лютому 2018 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів) стягнутих за рішенням суду, в якому вказувала, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 19 липня 2003 року та який було розірвано рішенням суду від 17 жовтня 2011 року.
Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30 серпня 2011 року, відповідач повинен був сплачувати на її користь кошти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 липня 2011 року до досягнення дитиною повноліття.
Просила з посиланням на ст. 196 СК України та правові позиції Верховного Суду України висловлених у постановах від 01 липня 2015 року у справі за № 6-94цс15, від 25 листопада 2015 року у справі за № 6-2022цс15, від 01 червня 2016 року у справі за № 6-535цс16 стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати коштів на утримання дитини на суму 4467,52 грн. (а.с.1-5).
Ухвалою судді від 28 березня 2018 року було відкрито провадження у справі, залучено сторони і третю особу, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження (а.с.24).
29 березня 2018 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог щодо розміру неустойки, зокрема позивач просила стягнути з відповідача пеню у розмірі 5134,56 грн. (а.с.26-28).
Ухвалою суду від 17 квітня 2018 року підготовче провадження було закрито, справа призначена до розгляду (а.с.33).
01 серпня 2018 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позов, в якому вказав про його незгоду з позовом з посиланням на відсутність вини внаслідок тривалого за часом вирішення питання про встановлення групи інвалідності, призначення пенсії по інвалідності та фактичним здійсненням виплати цієї пенсії (а.с. 61-62).
10 вересня 2018 року позивач подала заяву про збільшення розміру пені до 7790,60 грн. та відповідь на відзив відповідача на позов (а.с.78-81, 84-85).
Ухвалою суду від 11 вересня 2018 року до участі у справі було залучено третьою особою ОСОБА_4 (а.с. 99).
25 вересня 2018 року відповідач ОСОБА_2 подав заперечення на позов, в якому додатково вказав, що пенсію почав отримувати по інвалідності з січня 2018 року, автомобіль AUDI A4, 1998 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, було придбано у 2005 році і автомобіль призначений для водія, котрий має ознаки інвалідності, доходів від ТОВ «Укрбудкомсервіс» він не отримував (а.с.105-106).
18 вересня 2018 року третя особа Автозаводський ВДВС міста Кременчук ГТУЮ в Полтавській області подало до суду копії матеріалів ВП № 29215907 (а.с. 111-188).
Ухвалою суду від 22 грудня 2018 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 і витребувано від Кременчуцького ОУ ПФ України Полтавської області інформацію про розміри пенсії по інвалідності відповідача та дати виплати (а.с.219).
Позивач ОСОБА_1, її представник ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_4 і представник третьої особи Автозаводського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ в Полтавській області у судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Сторони в особі їх представників, а також керівництво третьої особи Автозаводського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ в Полтавській області і третя особа ОСОБА_4 просили розглянути справу за їх відсутності і за відсутності їх представників, про що надали письмові заяви (а.с. 31, 241, 245-247).
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 2003 року, розірваного рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили 28 жовтня 2011 року (а.с. 8).
Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 серпня 2011 року, яке набрало чинності, було стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 кошти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 липня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного рішення суду 12 вересня 2011 року було видано виконавчий лист, на підставі якого постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ було відкрито ВП № 29215907.

Відповідач ОСОБА_2 не працює, має ознаки інвалідності, у звязку з чим йому встановлена після чергового медичного огляду 2-а група інвалідності з 01 травня 2017 року безтерміново (а.с. 63).

Станом на 01 лютого 2018 року відповідач мав борг по сплаті аліментів перед позивачем на суму 14805 грн. за період з травня 2017 року по січень 2018 року включно (а.с. 10).

З довідки Кременчуцького ОУ ПФ України Полтавської області від 09 січня 2019 року за № 331 постає, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку з 20 червня 2011 року та одержує пенсію по інвалідності. Пенсія по інвалідності відповідачеві у звязку з проходженням чергового медогляду фактично не виплачувалася з травня 2017 року по травень 2018 року включно, але була обчислена та виплачена за вказаний проміжок часу у червні липні 2018 року з утриманням аліментів (а.с. 243).

Згідно ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки(пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Крім того, Верховний Суд у складі суддів Великої Палати при розгляді 25 квітня 2018 року справи за № 572/1762/15-ц, провадження № 14-37цс18 висловив та встановив правову позицію щодо того, що у статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Суд констатує, що позивач та її представник зробили обчислення неустойки за прострочення сплати аліментів всупереч вимогам ст. 196 СК України та вказаній правовій позиції ОСОБА_8 Верховного Суду, а саме здійснили розрахунок пені за прострочення сплати аліментів хоча і на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, однак обмежилися тільки тим місяцем, у якому не проводилося виплата аліментів. При цьому, посилання позивача та її представника на наведені ними у позовній заяві правові позиції Верховного Суду України не заслуговують уваги у звязку зі встановленням у квітні 2018 року нової правової позиції ВП Верховного Суду.

У той же час суд не здійснює належний розрахунок пені у відповідності до ст. 196 СК України, оскільки суд вважає, що вина відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментам фактично - відсутня, враховуючи ту обставину, що відповідач не працює внаслідок встановлення групи інвалідності, пенсія у вказаний проміжок часу виникнення боргу по сплаті аліментів виникла внаслідок невиплати пенсії.

Позивач та її представник не подали суду належні і допустимі докази на підтвердження позову, наявності у позивача будь-яких доходів, крім пенсії, з яких можливо було б утримувати аліменти.

Не заслуговують уваги доводи та посилання позивача та її представника на те, що відповідач має доходи від реалізації корпоративних прав внаслідок того, відповідач є засновником ПП «Рембудплюс» та ТОВ «Укрбудкомсервіс», оскільки така обставина не була підтверджена належними і допустимими доказами.

Крім того, у ході здійснення державним виконавцем Автозаводського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ в Полтавській області дій у ВП № 29215907 у відповідача не було виявлено майно, на яке могло бути звернуто стягнення з метою сплати аліментів або погашення боргу по аліментам.

Щодо посилань позивача та її представника на наявність у відповідача автомобіля, то суд констатує, що автомобіль AUDI A4, 1998 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, було придбано у 2005 році і автомобіль призначений для водія, котрий має ознаки інвалідності, а також, що відчуження цього автомобіля є обмеженим.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Згідно ч. 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Звідси, відповідач за висновком суду не зобовязаний згідно ч.1 ст. 196 СК України сплатити неустойку на користь позивача у звязку з несвоєчасною сплатою аліментів внаслідок відсутності вини у виникненні заборгованості по аліментам.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховує, що позивач не сплатила судовий збір при поданні даного позову, оскільки відповідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі по такій категорії справ є звільненими від сплати судового збору, позов не підлягає задоволенню, а також, що відповідачеві встановлена 2-а група інвалідності і він відповідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є звільненим від сплати судового збору. Сторони у справі не заявляли про понесення ними будь-яких витрат по оплаті будь-яких інших судових витрат.

Керуючись ст. ст. 14, 18, 196 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 5, 10-13, 18, 76- 83, 89, 142, 258, 259, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів) стягнутих за рішенням суду.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Треті особи: - Автозаводський відділ ДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області, місце знаходження: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Академіка Маслова, 15/4; - ОСОБА_4, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Повне рішення виготовлено 30 січня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти діб з дня виготовлення повного тексту рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя: