Провадження № 22-ц/812/2036/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Миколаїв

справа № 490/5342/17-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про визнання правочину недійсним

за апеляційною скаргою

представника позивача ОСОБА_1

адвоката Харченка Дмитра Миколайовича

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену 3 жовтня 2019 року суддею Черенковою Н.П. в приміщенні цього ж суду (дата складання повної ухвали не зазначена),

У С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду за пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт посилався на те, що суд не мав передбачених законом підстав для залишення його позову без розгляду, оскільки він подавав заяву про розгляд справи у його відсутності, а ухвалу суду, якою суд вимагав надати докази та обов`язково з`явитись в судове засідання, а також судових повісток він не отримував.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористались.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились.

Представник ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи у їх відсутності (а.с. 17 том ІІ). Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 18 том ІІ), його представник телефонограмою (а.с. 19, 20 том ІІ). Справу розглянуто у відсутності сторін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналогічне правило містить і частина 5 статті 223 ЦПК.

Виходячи з наведеного, підставою для застосування зазначених норм є сукупність таких умов: повторна неявка, тобто друга поспіль неявка, належним чином повідомленого позивача, відсутність його заяви про розгляд справи без нього, якщо його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Отже, передусім, повідомлення позивача про дату, час та місце судового засідання, має бути здійснено з дотриманням встановленого законом порядку, тобто бути належним.

Відповідно до правил статті 128 ЦПК судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик (частина 3), які у випадках, встановлених законом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси, або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (частина 6). У разі відсутності іншої інформації судова повістка надсилається фізичній особі за адресою її місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частина 7). Правилами частини 13 статті 128 ЦПК передбачена можливість повідомлення про призначення справи до розгляду з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

У випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, яка повертається до суду (частини 1,2 статті 130 ЦПК).

Наслідки не виявлення особи за місцем проживання або відмови від отримання судової повістки передбачені частинами 3,4,6,9 статті 130 ЦПК.

Отже, за змістом зазначених норм підтвердженням належного повідомлення сторони, здійсненого через засоби зв`язку, про дату, час та місце судового засідання є розписка адресата, або відмітка про відмову отримати судову повістку чи про відсутність особи за адресою, яку вона повідомила суду.

Такими ж правилами регулюється і порядок вручення особі ухвал суду, як однієї з форм судового рішення, що передбачено статтею 272 ЦПК.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом ОСОБА_1 звернувся до суду у червні 2017 року.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 6 листопада 2017 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у попередньому судовому засіданні.

Ухвалою того ж суду від 17 грудня 2018 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті на 6 березня 2019 року. Явку ОСОБА_1 визнано обов`язковою, позивача зобов`язано надати копію оскаржуваного договору (а.с. 146 том І).

Копію ухвали направлено ОСОБА_1 рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням (а.с.147 том 1), який 6 лютого 2019 року повернувся до суду без вручення адресатові з відміткою «за закінченням строку зберігання» (а.с. 186 том І).

Судове засідання 6 березня 2019 року не відбулось у зв`язку з хворобою судді (а.с. 188 том І).

Справу призначено до розгляду на 22 квітня 2019 року, про що позивачу ОСОБА_1 направлена рекомендованим листом повістка про виклик (а.с. 189 том 1). Кореспонденція повернулась до суду без вручення адресатові з відміткою «за закінченням строку зберігання» (а.с.192 том 1).

Судове засідання 22 квітня 2019 року не відбулось у зв`язку з неявкою сторін (а.с. 194 том І).

Справу призначено до розгляду на 11 червня 2019 року, про що позивачу ОСОБА_1 направлена рекомендованим листом повістка про виклик (а.с. 195 том 1). Кореспонденція повернулась до суду без вручення адресатові з відміткою «адресат не з`явився » (а.с.201 том 1).

Судове засідання 11 червня 2010 року не відбулось.

Справу призначено на 3 жовтня 2019 року, про що позивачу ОСОБА_1 направлена рекомендованим листом повістка про виклик (а.с. 204 том 1).

Відомостей про отримання судової повістки з викликом позивача в судове засідання 3 жовтня 2019 року справа не містить.

У судове засідання 3 жовтня 2019 року сторони не з`явились.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 свідомо не отримує судову кореспонденцію, що є зловживанням процесуальними правами, не виконує обов`язок щодо надання суду доказів (копію оспорюваного договору), неодноразово не з`являється в судові засідання без повідомлення причин, то доцільним є залишення його позову без розгляду за правилами пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК.

Проте такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам процесуального законодавства. Суд не звернув належної уваги на те, що обов`язковою умовою застосування цих правил є, як зазначено вище, дотримання правил про належне повідомлення позивача про дату, час та місце судового засідання, тобто дотримання правил статей 128, 130 ЦПК.

Водночас, відомостей про належне повідомлення ОСОБА_1 про судові засідання 6 березня, 22 квітня, 11 червня та 3 жовтня 2019 року, а саме розписки адресата або відмітки про відмову отримати судову повістку чи про відсутність позивача за адресою, яку він повідомив суду, матеріали справи не містять.

Повернення судових повісток без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не може вважатись належним повідомленням сторони, оскільки у такий спосіб суду повідомляється причина повернення кореспонденції, а не причина невручення її адресатові, яка має процесуальне значення.

Така відмітка не свідчить про відмову позивача від одержання повістки чи про його незнаходження за адресою, повідомленою суду (постанова ВС/КЦС від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16ц, окрема ухвала ВС/КЦС від 23 січня 2019 року у справі № 61/155656/16ц).

Крім того, обравши способом повідомлення позивача направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення, суд в порушення правил частини 6 статті 128 ЦПК не звернув належної уваги на наявність у ОСОБА_1 електронної адреси та засобів мобільного зв`язку, які він особисто повідомив суду (а.с.144 том 1).

Заходів щодо належного повідомлення позивача у способи, які передбачені частиною 6 та 13 статті 128 ЦПК, судом не вжито.

Отже, хоча пасивна поведінка позивача щодо процесу руху справи дійсно створює враження штучного затягування вирішення спору по суті, але висновок суду про зловживання процесуальними правами, як підстава для залишення позову без розгляду (стаття 44 ЦПК), є передчасним.

Висловлена Європейським судом з прав людини позиція про те, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, не спростовує обов`язки суду дотримуватись вимог процесуального законодавства щодо належного повідомлення учасників процесу про час та місце судового розгляду, що є реальним забезпеченням доступу до суду.

Не можна погодитись і з іншою підставою залишення позову без розгляду, а саме невиконання ухвали від 17 грудня 2018 року про витребування доказів та ненадання суду копії договору позики.

Насамперед, застосування наслідків невиконання вимог суду можливо лише за умови повідомлення стороні про її обов`язок виконати ті чи інші дії.

Але матеріали справи свідчать про те, що копію ухвали від 17 грудня 2018 року ОСОБА_1 не отримав, і цей документ знаходиться в матеріалах справи (а.с.186, том1).

По-друге, недостатність або відсутність доказів, у будь-якому разі, не може бути підставою для залишення позову без розгляду та не перешкоджає суду розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.

Поза увагою суду залишилась і заява ОСОБА_1 від 12 листопада 2018 року (а.с.144 том 1), зі змісту якої вбачається, що ця процесуальна позиція стосується не тільки судового засідання 17 грудня 2018 року, але й взагалі судового розгляду справи. Такий аргумент містить і апеляційна скарга позивача.

Таким чином, апеляційним судом встановлено порушення правил статей 128, 130 ЦПК щодо порядку належного повідомлення ОСОБА_1 про судові засідання 6 березня, 22 квітня, 11 червня та 3 жовтня 2019 року, що перешкоджало суду застосувати наслідки повторної неявки позивача в судове засідання та залишити його позов без розгляду за пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК

Оскільки висновки суду, як підстава залишення позову без розгляду, суперечать вимогам процесуального законодавства, ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Водночас, апеляційний суд вважає необхідним звернути увагу ОСОБА_1 на необхідність добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами, неухильно виконувати процесуальні обов`язки та утриматись від використання процесуальних прийомів, які призводять до затягування розгляду справи.

Керуючись статтями 374, 379, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 жовтня 2019 року скасувати та направити справу до того ж суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.