ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9436/16-ц Номер провадження 22-ц/814/1955/19Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача -адвокат Шинкаренко М.А.

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача -адвокат Ребрик Л.С.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 березня 2019 року,ухвалене суддею Тімошенко Н.В., повний текст рішення складено - 15 березня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення ідеальних часток у спільному майні та припинення права на частку,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на ј частку квартири. 22 серпня 2017 року ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила разом з співвласниками - третіми особами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 визначити їх ідеальні частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , та припинити право власності ОСОБА_2 на ј частку вказаної квартири (т.1 а.с. 108-109).

Позовна заява мотивована тим, що 29 липня 1989 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2012 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_5 , 1990 року народження, та ОСОБА_3 , 1994 року народження. За час перебування у шлюбі сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62 кв.м. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 29 жовтня 1998 року квартира належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам його сім`ї - ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 червня 2014 року встановлено порядок користування квартирою та виділено ОСОБА_2 , як співвласнику ј частини квартири, в особисте користування житлову кімнату (4) пл. 7.2 кв. м. та лоджію (1) площею 1,6 кв.м. У спільному користуванні співвласників залишено коридор (1) пл. 8,5 кв.м., кухню (2) площею 9,4 кв.м., ванну (5) площею 2,6 кв.м., вбиральню (6) площею 1,0 кв.м. Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визначення ідеальних часток в праві власності на квартиру - задоволено. Поділено квартиру АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній сумісній власності, визначивши, що ОСОБА_2 належить ј частина квартири АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає. Проте, періодично з`являється та вчиняє сварки, псує майно та створює несприятливі умови користування квартирою. У зв`язку з цим ОСОБА_1 та треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вважають неможливим спільне з ОСОБА_2 користування квартирою.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 березня 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення ідеальних часток у спільному майні та припинення права на частку - задоволено.

Визначено частки у праві спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 по ј за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Припинено право власності ОСОБА_2 на ј частину на квартиру АДРЕСА_1 .

Перераховано з депозитного рахунку на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 131 187 грн. в рахунок відшкодування за право власності за ј частину на квартиру АДРЕСА_1 .

Визначено частки у праві спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 1/3 за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , після перерахування з депозитного рахунку на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 131 187 грн. в рахунок відшкодування за право власності на ј частину на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судові витрати в сумі 2 860 грн. за проведення судової оціночно - будівельної експертизи, судовий збір в сумі 1 339,51 грн., всього 4 199,51 грн.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 травня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частках судовий збір в сумі 1280 грн. по 426,67 грн. (т.1 а.с. 117-118).

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2 з власної ініціативи добровільно у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2013 року, на даний час перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі, бажає продати належну йому частку, про що заявив у судовому засіданні і на підтвердження цього надав копію листа приватного нотаріуса, проти позову заперечує лише тому, що не погоджується із визначеною вартістю квартири, оскільки вважає її занадто низькою, фактично визнає неприязні відносини з колишньою дружиною ОСОБА_1 та дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , отже припинення права власності ОСОБА_2 на належну йому ј частину квартири із виплатою компенсації не завдасть йому або членам його родини істотної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги докази надані відповідачем на обгрунтування порушення права відповідача на належне володіння та користування своєю часткою квартири, припинення якої завдасть істотної шкоди його інтересам та членам його сім`ї, а саме припинення права власності на ј частки квартири призведе до тимчасового припинення здійснення підприємницької діяльності, так як ФОП ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Суд не взяв до уваги, що іншого житла ОСОБА_2 не має, що підтвердив відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на його утриманні перебувають члени сім`ї: дружина ОСОБА_6 та мати ОСОБА_7 , прийнявши пропозицію купівлі ј частки квартири, позивачі позбавили його права на продаж цієї частки іншій особі, а сума, яку позивачі поклали на депозит суду, значно менша ніж та, яка заявлена у прийнятій позивачами пропозиції. Отримання коштів, які покладені на депозит суду, завдасть шкоди відповідачу та його членам родини, оскільки за вказану суму коштів придбати житло неможливо, а припинення підприємницької діяльності призведе до збитків та порушення життєвих стосунків у родині. Тягар доказування, що частка відповідача є незначною і вона не може бути виділені в натурі, несе позивач. Позивачем не надано доказів того, що не можливо виділити частку, що належить відповідачу відповідно до технічної документації, спірна квартира знаходиться на першому поверсі, з кімнати відповідача є вихід до балкону, тому він міг переобладнати свою кімнату для використання її під офіс. Саме його докази, які підтверджують факт створення позивачами перешкод у користуванні власністю, судом першої інстанції не взяті до уваги. На підставі проведеної експертизи зроблено помилковий висновок про дійсну вартість квартири. Вказана обставина також не була взята судом першої інстанції при ухваленні рішення у справі. Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права відповідач зазначив, що уточнена позовна заява від 22.08.2017 року не підлягала прийняттю. Своєю згодою на купівлю ј частки квартири позивач визнала обставину вирішення питання відчуження частки за визначеною ціною, що вказує на відсутність спору, в такому випадку суду першої інстанції необхідно було закрити провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у її задоволенні.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29 жовтня 1998 року квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебуває на праві приватної спільної сумісної власності (т.1 а.с. 7).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2015 року поділено квартиру АДРЕСА_1 , позов ОСОБА_2 про визначення ідеальних часток у праві власності на квартиру-задоволено, визнано за ОСОБА_2 право ј частину квартири АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності (т.1 а.с. 110).

Відповідно до наданих в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2 пояснень, у квартирі АДРЕСА_1 він не проживає з 2013 року. На підтвердження ОСОБА_2 надав договір найму житлового приміщення від 01.11.2013 року про оренду ним квартири АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 157). Крім цього, відповідач ОСОБА_2 надав копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 17 вересня 2014 року, укладеного між ним та ОСОБА_6 (т.1 а.с. 159).

Судом встановлено, що як ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , так і ОСОБА_2 неодноразово зверталися до правоохоронних органів у зв`язку з конфліктами, пов`язаними з користуванням квартирою АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується як матеріалами перевірок за заявами про події, так і визнанням сторонами постійних сварок (т.1 а.с. 208-239).

Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_9 надала показання, відповідно до яких ОСОБА_2 в квартирі не проживає, але періодично приходить для того, щоб вчинити сварку чи пошкодити майно. Останнім часом приносить і залишає в квартирі зіпсовані продукти харчування, які розповсюджують стійкий неприємний запах. Поведінка ОСОБА_2 робить нестерпним життя навіть у сусідній квартирі. Для того, щоб стійкий неприємний запах не потрапляв до квартири свідка, вона вимушена закривати двері до своєї квартири ковдрою.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтвердив, що дійсно приносив до квартири рибу, залишивши її у закритому приміщенні, і вказав, що не зобов`язаний дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 25.05.2018 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 524 750,00 грн., а ринкова вартість ј частини квартири складає 131 187,5 грн. (т.1 а.с. 173 - 186).

На підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 19 червня 2018 року внесено на депозитний рахунок Октябрського районного суду м. Полтави вартість ј частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 131 187,5 грн., що підтверджується квитанцією № 14738 від 16.08.2018 року (т.2 а.с. 3).

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.1ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 29.10.1998 р. №3773, виданого відділом приватизації м . Полтави, квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (т.1 а.с. 7).

Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ в натурі частки майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішення суду.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2015 року позов ОСОБА_2 про визначення ідеальних часток у праві власності на квартиру-задоволено, визнано за ОСОБА_2 право ј частину квартири АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності (т.1 а.с. 110), тобто, після ухвалення цього рішення ідеальна частина частки спірної квартири, що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 шлюбі ОСОБА_4 стала становити ѕ частини.

Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-81ск11, від 02 липня 2014 року у справі №6-68цс14.

З аналізу ч.2 ст. 365 ЦК України випливає, що згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації не вимагається, а позивачу необхідно лише довести обставини, передбачені ч.1 ст. 365 ЦК України, й внести розмір цієї компенсації на депозитний рахунок суду.

Крім того, у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" судам роз`яснено, що при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2010 року (набуло статусу остаточного 21 березня 2011 року) в справі "Андрій Руденко проти України" №35041/05 установлено порушення національними судами ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, а саме: суди за вимогою інших співвласників позбавили особу права власності на належну їй частку квартири з порушенням правил щодо попереднього внесення суми відшкодування такої частки на депозит суду, не врахувавши, що встановлено ст. 365 ЦК України вимога про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості частки у спільному майні в разі припинення права власності за вимогою інших співвласників є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди.

Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою стороною.

Апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про те, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

По справі вбачається, що судом першої інстанції при вирішенні спору дотримані вимог ст. 365 ЦК України, виходячи з наступного.

Загальна площа спірної квартири становить 62,0 кв.м., житлова площа - 36,8 кв.м., ј частина від загальної площі складає -15,5 кв.м., від житлової - 9,2 кв.м. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 червня 2014 року встановлено порядок користування спірною квартирою, виділено у користування ОСОБА_2 , як співвласнику ј частини квартири, житловужитлову кімнату (4) пл. 7.2 кв. м. та лоджію (1) площею 1,6 кв.м., у спільному користуванні співвласників залишено коридор (1) пл. 8,5 кв.м., кухню (2) площею 9,4 кв.м., ванну (5) площею 2,6 кв.м., вбиральню (6) площею 1,0 кв.м. (т.1 а.с. 9).

Частка квартири ОСОБА_2 , яка виділена йому у користуванні. не може бути виділена в натурі, оскільки повинна відповідати житловим та санітарним нормам, як це передбачено ч. 1 ст. 50 ЖК України, яка передбачає вимоги, що ставляться до жилих приміщень, а саме жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам, тобто мати відповідну житлову площу, бути забезпеченим окремою кухнею та санвузлом тощо. Спірна квартира розташована 1-у поверсі багатоквартирного житлового будинку, її реальний поділ з дотримання санітарних та технічних умов усіх її співвласників не можливий, розташування квартири на 1-у поверсі не впливає на права і обов`язки її співвласників та не надає їм переваг, оскільки будинок перебуває на землі територіальної громади, прибудови до квартири можливі за умови виділення земельної ділянки з цією метою за рішенням районної ради, такі рішення ради ОСОБА_2 не має, вони відсутні.

Щодо спільного володіння і користування квартирою, то, як правильно прийшов до висновку суд першої інстанції, воно є неможливим, оскільки між сторонами постійно виникають сварки з приводу користування квартирою, що підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема, висновками перевірок по зверненню як ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , так і ОСОБА_2 , постановами про відмову в порушення кримінальної справи, поясненнями сторін на ім`я начальника поліції, актами судово-медичних обстежень, відповіддю поліції про виклики у період з 2012 р. по 2017 р.(т.1 а.с. 63,64, 164-165, 208-239, т.2 а.с. 85).

Також апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що припинення частки відповідача не завдасть істотної шкоди його інтересам, як співвласника та членам його сім`ї, оскільки по справі вбачається, що відповідач 15.07.2017 р., тобто під час розгляду справи у суді першої інстанції, подав заяву приватному нотаріусу Полтавського міського нотаріального округу з проханням передати колишній дружині - позивачу по справі ОСОБА_1 заяву, у якій повідомляє останню про свій намір продати належну йому на праві приватної власності ј частину спірної квартири за суму 319 800,00 грн. (т.1 а.с.107), що вказує на те, шо відповідач бажає відчужити свою частину квартири за більш вищою ціною, не погоджуючись з ринковою вартістю ј частини квартири, яка за висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 25.05.2018 року складає 131 187,5 грн. (т.1 а.с. 173 - 186).

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції за клопотанням сторін була витребувана заява ОСОБА_1 на ім`я приватного нотаріуса Кривенко Н.В. про згоду ОСОБА_1 придбати ј частку спірної квартири, яка належить ОСОБА_2 (т.2 а.с. 165), зі змісту якої вбачається, що дійсно, отримавши заяву ОСОБА_2 про продаж вказаної частки квартири, 11.08.2017 р. ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву, в якій вказала, що має намір купити цю частку квартири, але у заяві не вказана ціна, за якою ОСОБА_1 має намір її купити, отже, з цієї заяви не вбачається, що вона мала намір купити цю частку квартири саме за ціною, яка була вказана у заяві ОСОБА_2 - 319 800,00 грн., тому доводи апеляційної скарги про те, що позивач була згодна придбати частку квартири саме за цією ціною є припущеннями відповідача, також вбачається, що дана справа перебувала у провадженні суду з 15.11.2016 р., по справі не вбачається, що приватний нотаріус був обізнаний про те, що спір між сторонами з приводу квартири вирішується у суді, на час подачі заяви приватному нотаріусу позивач не могла знати дійсну ринкову вартість квартири, оскільки висновок про ринкову вартість частки квартири складений 25.05.2018 р., як заявила позивач у суді апеляційної інстанції, то вона, подаючи заяву, була згодна придбати її за ринковою вартістю, а вартість вказана відповідачем є завищеною та не відповідає ринковій вартості.

Також судом першої інстанції дотримані вимоги ст. 365 ЦК України в частині того, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, оскільки вбачається, що згідно квитанції № 14738 від 16.08.2018 року внесено на депозитний рахунок Октябрського районного суду м. Полтави вартість ј частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 131 187,5 грн. (т.2 а.с. 3).

Доводи апеляційної скарги про те, що припинення частки ОСОБА_2 у спірній квартирі призведе до тимчасово припинення ним підприємницької діяльності, неотримання прибутку, не заслуговують на увагу, оскільки законодавством передбачено механізм внесення змін у персональні дані ФОП, у т.ч. щодо місця реєстрації та здійснення підприємницької діяльності.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідача іншого нерухомого майна, оскільки диспозиція ст. 365 ЦК України не передбачає обов`язкову наявність в особи, відносно якої ставиться питання про припинення її частки, іншого нерухомо майна, відповідач визнав факт того, що з 2013 р. фактично у кімнаті, виділеній йому у користування, не проживає, відповідач перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі, тобто, створив іншу сім`ю, надав суду договір найму житлового приміщення від 01.11.2013 р. про надання йому у користування на правах оренди квартири загальною площею 80 кв.м. за адресою АДРЕСА_5 (т.1 а.с. 157). Відповідач повідомив позивача ОСОБА_1 про свій намір продати належну йому частину спірної квартири, що вказує на те, що відповідач забезпечений житлом та не має намір зберігати своє право власності у спірній квартирі.

Доводи апеляційної скарги про передування на утриманні відповідача членів його родини не впливають на законність судового рішення, оскільки диспозиція ст. 365 ЦК України не пов`язує неможливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників із-за наявності в особи на утриманні членів родини.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позивачі погодилися на пропозицію відповідача придбати його частку відповідно до направленої пропозиції і за вказаною ціною, оскільки відповідь позивача ОСОБА_1 про згоду з такою пропозицією у матеріалах справи була відсутня і була витребувана судом апеляційної інстанції та дана оцінка цій заяві. Сума, яка внесена на депозит суду під час розгляду позову, є ринковою вартістю ј частини квартири за висновком експертизи, її внесення є вимогою закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що за присуджений за рішенням суду розмір компенсації за ј частини квартири відповідач не може придбати окреме житло не заслуговують на увагу, оскільки він має право лише на ј частину квартири та відповідно цій частці визначена її ринкова вартість.

Доводи апеляційної скарги про те, що саме позивачами створюються перешкоди у користуванні квартирою, заслуговують на увагу, проте, як встановлено судом першої інстанції і з цим висновком погоджується колегія суддів, що між сторонами постійно, починаючи з 2012 року, виникають сварки з приводу користування спірною квартирою, до поліції та суду зверталися як позивачі, так і відповідач за захистом порушених прав в цій частині, що вказує на те, що спільне володіння і користування майном є неможливим, що є необхідною умовою за ст. 365 ЦК України для вирішення даного спору між сторонами.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо правового статусу позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у даній справі. 22.08.2017 р. від позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надійшла уточнена позовна заява про визначення ідеальних часток у спільному майні та припинення права на частку (т.1 а.с. 108). Уточнена позовна заява подана позивачами за правилами ЦПК України у редакції, яка діяла до 15.12.2017 р., вона прийнята до провадження суду та розглянута по суті, зазначені порушення норм ЦПК України не є обов`язковою підставою скасування судового рішення за ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку з наданням згоди позивачами на придбання частки відповідача, справа підлягає закриттю з підстав того, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Ребрик Я.С. про закриття провадження справі з посиланням на вимоги ст. 205 ч.1 п.1 ЦПК України у попередній редакції (т.1 а.с. 150). Наведене в апеляційній скарзі не є підставою для закриття провадження у справі, оскільки не вбачається відсутність спору, на що саме посилається відповідач як на підставу закриття провадження саме за п.1 ст. 205 ЦПК.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо розміру грошової компенсації за частку квартири, що належить відповідачу, оскільки ринкова вартість частки квартири визначена відповідною експертизою, проведеною на час розгляду справи у суді, висновок експертизи не спростований відповідачем, відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо іншої дійсної ринкової вартості його частки у спірній квартирі, визначена ним вартість частки у заяві до нотаріуса не підтверджена належними та допустимими доказами.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що спірна квартира знаходиться на 1-у поверсі, з кімнати відповідача є вихід на балкон, тому він міг переобладнати свою кімнату для використання її як офісу для здійснення підприємницької діяльності відповідно до її реєстрації, що не призвело б до порушення його прав, оскільки доводи про переобладнання кімнати є припущеннями, для здійснення переобладнання необхідно мати відповідні дозволи та висновки Державної архітектурно-будівельної інспекції України, також рішення відповідної ради як уповноваженого органу по розпорядженню від імені територіальної громади землею міста Полтави, відповідний проект переобладнання, його погодження тощо, крім цього, переобладнання під офіс є зміною цільового призначення житлового приміщення у нежитлове.

Доводи відповідача про те, що після ухвалення рішення у даній справі у його другій сім`ї народилася дитина, яку він зареєстрував у спірній квартирі, що, як він вважає, впливає на вирішення спору, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини виникли після ухвалення судового рішення у справі, відповідачу було відомо зміст рішення суду, реєстрація дитини проведена не за місцем її фактичного проживання, оскільки вочевидь новонароджена дитина проживає з матір`ю за іншим місцем фактичного помешкання сім`ї, тому при проведенні реєстрації дитини відповідачу слід було повідомити реєстраційну службу про ухвалене у справі судове рішення.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 липня 2019 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов