ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №520/984/17

Апеляційне провадження № 22-ц/813/157/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря-Сороколет Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 28 листопада 2018 року під головуванням судді Васильків О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзив на позов

У січні 2017 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі-ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідачів, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2007 року по кредиту та процентам у розмірі 21 734,33 доларів США та пені у розмірі 37 868,86 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 16 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 42 000 доларів США, шляхом зарахування коштів на поточний рахунок, а останній зобов`язався повертати кредит у повному обсязі згідно з умовами договору.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки від 16 травня 2007 року, за яким відповідальність поручителя є солідарною з боржником.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 умови договору не виконує, на теперішній час заборгованість за кредитом не погашена, позивач просив задовольнити його вимоги (т.1 а.с.3-5).

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав та у квітні 2018 року звернувся до суду із зустрічним позовом до банку про визнання недійсним договір про надання споживчого кредиту від 16 травня 2007 року.

Зустрічний позов мотивовано тим, що стрімкий зріст курсу долара в 2015 році є форс-мажорною обставиною, при укладенні кредитного договору були допущені порушення законодавства щодо обігу готівкової валюти на території України та відсутності інформаційного листа щодо валютних ризиків, ненадання в письмовій формі відповідачу інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, а також до договору включені несправедливі умови щодо непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Ухвалою суду від 30 травня 2017 року зустрічний позов прийнято та об`єднано в одне провадження із первісним.

Представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» зустрічний позов не визнав та надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Інші учасники справи до судового засідання 28 листопада 2018 року, не з`явилися, повідомлялися належним чином, справа розглянута у їх відсутність.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року, залишеною постановою Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року без змін, зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду (т.1 а.с.205).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ"УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2007 року по кредиту та процентам у розмірі 21 734,33 доларів США та пені у розмірі 37 868,86 грн.

Вирішено питання про стягнення судового збору з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ" УкрСиббанк" у розмірі 9 575,76 грн. у рівних частках.

Рішення суду мотивовано тим, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору. Тому встановивши, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, суд дійшов висновку про необхідність стягнення заборгованісті з позичальника та поручителя за кредитним договором (т.1а.с.208-211).

Доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про відмову у позові.

Неправильність судового рішення мотивував порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт, крім доводів, що містяться в його запереченнях, зазначив, що:

- банк не проінформував його письмово під час укладення кредитного договору про можливі ризики в разі можливої різкої зміни валютного курсу;

- банком порушено п.3.8 Постанови Правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», про те, що у разі надання кредиту у іноземній валюті банки зобов`язані під час укладання кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач;

- його не було проінформовано про можливість знецінення національної валюти щодо іноземної валюти, можливі ризики, що може вважатися, як свідоме шахрайство з метою отримати надприбутків;

- банком порушено ст.11Закону України «Про захист прав споживачів», де затверджено форму детального розпису сукупної вартості кредиту та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ"УкрСиббанк" просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на те, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони договору прийняли на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та на момент укладання кредитного договору і не мали будь-яких законних підстав вважати, що така зміна не настане. При цьому такі валютні ризики несуть сторони договору рівній мірі (т.2 а.с.80-86).

Представник позивача та відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_3 в інтересах відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст.ст.526,530,610, ч.1ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанка» суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Банку доведені й обґрунтовані, наявні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором, що утворилася у зв`язку з невиконанням позичальником ОСОБА_1 належним чином взятих за кредитним договором зобов`язань щодо своєчасного погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами, тому Банк має право достроково заявляти вимоги про погашення такої заборгованості.

Оскільки зобов`язання позичальника ОСОБА_4 за кредитним договором забезпечені порукою ОСОБА_2 ,а за договором поруки поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, винагороди, відшкодування збитків, тому необхідно стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, розмір якої підтверджено наданим позивачем розрахунком та не спростований відповідачами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

У ст.611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Судом встановлено, що 16 травня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 42000 доларів США, а позичальник зобов`язався повертати кредит у повному обсязі не пізніше 16 травня 2022 року. За користування кредитними коштами позичальник зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 12,50 % річних. Кредит надавався для особистих потреб позичальника (т.1а.с.21-28).

При цьому судом встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» має банківську ліцензію Національного банку України від 24 грудня 2001 року №75, яка включає дозвіл на здійснення операцій з іноземною валютою та умовами кредитного договору визначено, що позичальник повертає банку кредит і сплачує йому проценти у валюті кредиту.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 16 травня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 104597 від 16 травня 2007 року (т.1а.с.34-35).

Відповідно до умов яких, поручитель зобов`язується відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору. Відповідальність поручителя та позичальника є солідарною.

На виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» від 17 вересня 2008 року, внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк» щодо зміни повного найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов`язання по наданню кредитних коштів позичальнику.

Однак, позичальник ОСОБА_1 не виконав зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та оплати відповідної плати за користування кредитом, чим порушив умови кредитного договору, в зв`язку з чим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 28 листопада 2016 року банком направлені письмові вимоги щодо погашення наявної заборгованості за кредитним договором (т.1а.с.36-37).

Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 18 січня 2017 року, заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2007 року складає:

- по кредиту та процентам у розмірі 21734,33 дол. США, та пені у розмірі 37868,86 грн., з яких:

-20231,65 дол. США заборгованість за кредитом;

-1502,68 дол. США заборгованість за відсотками;

-34588,08 грн.- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

-3280,78 грн.-пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками (т.1а.с.41- 54).

Розглядаючи справу, суд першої інстанції, встановив наявність заборгованості за кредитним договором та факт порушення зобов`язань за цим договором, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості, яка утворилась за тілом кредиту та по відсоткам, а також пені.

Відповідач ОСОБА_1 вказаних розрахунків не спростував, власних розрахунків не навів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення вказаної кредитної заборгованості з відповідачів на користь банку.

Доводи апелянта про те, що під час укладання кредитного договору банком порушені умови ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не заслуговує на увагу. Згідно п.9.13 кредитного договору, підписання цього договору позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього. Перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавств України, зокрема , п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи апелянта про те, що банк його не попередив про ризики під час укладання кредитного договору в іноземній валюті є необґрунтованими, оскільки істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов`язань за кредитними договорами внаслідок підвищення курсу іноземної валюти не є підставою для відмови у позові, тому що зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті (пункт 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Тобто, валютні ризики є такими, що стосуються обох сторін договору, відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту в іноземній валюті до вільно обраного ним банку, який мав право на видачу такого кредиту, що підтверджується наявними у нього на той час банківською ліцензією на здійснення валютних операцій, умови договору його влаштовували і він його виконував протягом тривалого часу з 2007 року.

На час укладання кредитного договору внутрішня воля позичальника була спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку, а саме отримання кредиту саме в іноземній валюті та його належного виконання також у валюті кредиту.

Так, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч.1ст.3 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1ст.627 цього Кодексу).

Зі змісту кредитного договору вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Зміст кредитного договору викладено чітко та з наявною у ньому повною інформацією про умови кредитування. Відповідач погодився з його умовами та підписав кредитний договір від 16 травня 2007 року.

На момент укладення кредитного договору та протягом 12 років з дня його укладення ОСОБА_1 не заявляв вимог щодо умов спірного договору та виконував його, що свідчить про те, що умови кредитування йому були зрозумілими і він з ними погоджувався.

Доводи апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року є необґрунтованими, оскільки вказана постанова набрала чинності з 05 червня 2007 року, тобто затверджені у ній правила набули чинності після укладення спірного кредитного договору, а тому їх дія на спірні правовідносини не поширюється. На момент укладання договору Постанова не була зареєстрована в Міністерстві юстиції України (т.1 а.с.150 ).

Крім того, Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (набрали чинності 05 червня 2007 року), зобов`язують банки надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту або в кредитному договорі, або додатку до нього.

Тобто, детальний розпис сукупної вартості кредиту не обов`язково повинен бути викладений лише як окремий документ.

Таким чином, на момент укладення кредитного договору про надання споживчого кредиту до відома позичальника були належним чином доведені всі необхідні умови договору. Банк виконав належним чином взятий на себе обов`язок, надав позичальнику кредитні кошти. Умови кредитного договору містять інформацію щодо розміру процентної ставки, сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту, та періодичність платежів, що підтверджено змістом кредитного договору та графіком погашення кредиту (т.1а.с.21-28,29-33).

Звертаючись до суду із зазначеним позовом позивач надав розрахунок заборгованості, із зазначенням суми за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, однак відповідач ОСОБА_1 під час розгляду справи наведений розрахунок не спростував.

Відповідачем ОСОБА_1 не надано власного розрахунку з обґрунтуванням його правильності та повноти, як того вимагає цивільно-процесуальне законодавство.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах доводів апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 28 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков