КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/796/3817/2019 Головуючий в 1-й інстанції - Колесник О.М.
753/1531/18-ц Доповідач-ЧобітокА.О.
У Х В А Л А

25 січня 2019 року Київський апеляційний суд у складі судді Чобіток А.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада-7» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

у с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_2 пред'явив позов, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь: невиплачену заробітну плату у розмірі 28050, 00 грн.; компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 1896,24 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року в задоволенні даного позову відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 29.12.2018 року апеляційна скарга ОСОБА_2, подана його представником на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року, була повернута останньому з підстав того, що вона не підписана представником позивача на підставі п. 1 ч. 5 ст. 357 ЦПК України.

14 січня 2019 року представником позивача повторно подано апеляційну скаргу на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. Зазначає, що вперше апеляційна скарга була подана в строк, передбачений на апеляційне оскарження, проте помилково не підписана представником. Після отримання копії ухвали Київського апеляційного суду від 29 грудня 2018 року, дана скарга невідкладно та у найкоротші строки була направлена до суду апеляційної інстанції.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити перетворення судового процесу у безладний рух. У зв'язку з наведеним залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом із тим Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до п. 8 ст. 129 Конституції України однією із фундаментальних засад судочинства є забезпечення апеляційного і касаційного оскарження рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, зокрема докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції уважає, що він підлягає поновленню.

Однак, провадження за вказаною скаргою не може бути відкритим, оскільки вона не оплачена судовим збором.

Відповідні зміни в сфері регулювання оплати судового збору відбулися унаслідок прийняття Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» (далі - Закон № 484-VІІІ). Цим Законом суттєво змінено ставки судового збору (стаття 4 Закону України «Про судовий збір»), зокрема й підвищено розмір ставок за подання апеляційних скарг, а також одночасно значно скорочено перелік суб'єктів, які звільняються від оплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»). Закон № 484-VІІІ набрав чинності з 1 вересня 2015 року.

На час подачі даного позову ( січень 2018 року) діє нова редакція статті 5 Закону України «Про судовий збір», за якою справи «за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин», було виключено з категорії пільгових.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», пільги щодо сплати судового збору мають позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

У даній справі, позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення невиплаченої заробітної плати, що є вимогою про стягнення заробітної плати, а також про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що є майновими вимогами, які випливають з трудових правовідносин.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подачу апеляційної скарги становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Як убачається з матеріалів справи, то позовною вимогою за яку п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено пільги - стягнення невиплаченої заробітної плати. Інші заявлені позивачем вимоги не підпадають під категорію пільгових, а тому за них необхідно сплатити судовий збір у відповідності до Закону України «Про судовий збір», який діє на момент пред'явлення позову.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у редакції на час подання позову, ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру складала 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (січень 2018 року - 1762 грн., 0,4 його розміру - 704,80 грн.).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Як убачається з матеріалів справи, то позов складається з вимог майнового характеру про стягнення грошових коштів, у зв'язку з чим судовий збір підлягає обчисленню сумою, яка стягується.

Позивач у позові просить стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 1896,24 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому позивачем сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не визначена.

До апеляційної скарги зокрема додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (п.3 ч. 4 ст. 356 ЦПК).

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Отже, суд , встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, у якій зазначаються недоліки апеляційної скарги , спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Виходячи з наведеного, провадження по апеляційній скарзі не може бути відкрито, позивачу необхідно надати строк для усунення недоліків для сплати судового збору в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви ( 1 відсоток ціни позову, яку позивач повинен визначити) .

Оригінал квитанції про сплату судового збору необхідно подати до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без руху, з попередженням про те, що в разі невиконання ухвали суду, апеляційна скарга буде вважатись неподаною та повернута відповідно до вимог ст.185 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 127,185, 356, 357 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року.

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року залишити без руху строком не більше ніж на десять днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали апеляційна скарга буде вважатись неподаною та повернута у відповідності до вимог ст. 185 ЦПК України .

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя : А.О. Чобіток