Постанова

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа № 515/1087/17

провадження № 61-36903св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Тузлівська сільська рада Татарбунарського району Одеської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області на постанову апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 року, у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Сєвєрової Є. С.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (далі - Тузлівська сільрада) про визнання протиправним та скасування розпорядження про накладення дисциплінарного стягнення.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Тузлівської сільради № 3-1 від 05 листопада 2015 року його було обрано на посаду секретаря сільської ради. Розпорядженням голови Тузлівської сільради № 46 від 17 травня 2017 року ОСОБА_4 відряджено до м. Татарбунари для участі у нараді для секретарів сільських рад, терміном на один день з 18 травня 2017 року по 18 травня 2017 року.

Однак, 18 травня 2017 року, внаслідок виникнення сильного зубного болю, позивач буз змушений звернутись до КЗ «Татарбунарська районна лікарня», а тому пропустив вказану вище нараду.

В подальшому, розпорядженням сільського голови № 96 від 26 червня 2017 року, на ОСОБА_4 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани, підставою для чого став лист керівника Татарбунарського офісу мережі правового розвитку ОСОБА_5 про неприбуття ОСОБА_4 на захід, що відбувся 18 травня 2017 року.

Позивач вказував на відсутність у нього умислу на невиконання ним розпорядження сільського голови про його відрядження у зв'язку з виникненням необхідності звернутись за медичною допомогою. ОСОБА_4 звертав увагу суду, що таке стягнення застосоване до нього не за порушення трудової дисципліни, як цього вимагає закон, а за неналежне виконання ним службових обов'язків.

Крім цього зазначав, що перед накладенням на нього дисциплінарного стягнення в нього не було відібрано письмових пояснень.

Посилаючись на вищенаведене, позивач вважав розпорядження сільського голови про накладення на нього дисциплінарного стягнення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 21 листопада 2017 року, у складі судді Тимошенка С. В., у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивач відмовився від надання пояснень щодо причин невиконання ним розпорядження голови Тузлівської сільради № 46 від 17 травня 2017 року. Зазначене, а також відсутність доказів перебування позивача на лікарняному у травні 2017 року свідчить про недоведеність позовних вимог.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 року рішення місцевого суду скасовано. Позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Тузлівської сільради № 96 від 26 червня 2017 року у вигляді догани за неналежне виконання службових обов'язків.

Постанова апеляційного суду мотивована недоведеністю існування умислу ОСОБА_4 на невиконання розпорядження сільського голови стосовно його відрядження, що вказує на відсутність об'єктивної сторони, як складового елементу дисциплінарного проступку. Разом із цим, притягуючи позивача до дисциплінарної відповідальності, відповідачем невірно застосовано правову норму КЗпП України, якою визначено підставу для звільнення - розірвання трудового договору з ініціативи власника за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року, Тузлівська сільрада просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права

У касаційній скарзі заявник посилається на необґрунтованість висновку апеляційного суду щодо відсутності у позивача умислу на невиконання ним своїх обов'язків. Відповідач зазначає, що зубний біль, на який посилався ОСОБА_4, не став підставою для його тимчасової непрацездатності з оформленням лікарняного листа та не завадив йому наступного дня після наради секретарів з'явитись на робочому місці.

Позивач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга Тузлівської сільради не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Установлено, що рішенням Тузлівської сільради № 3-1 від 05 листопада 2015 року ОСОБА_4 обрано секретарем Тузлівської сільради.

Розпорядженням голови Тузлівської сільради № 46 від 17 травня 2017 року «Про службове відрядження працівника Тузлівської сільської ради» секретаря сільради ОСОБА_4 було відряджено до Татарбунарської районної бібліотеки для участі у нараді для секретарів терміном на один день з 18 травня 2017 року по 18 травня 2017 року.

Згідно листа керівника Татарбунарського офісу мережі правового розвитку № 530/02-15 від 25 травня 2017 року (вх. № 372 від 07 червня 2017 року) ОСОБА_4 не був присутній на навчанні у Школі секретарів сільських рад 18 травня 2017 року.

Згідно акту про відмову в наданні письмових пояснень від 27 червня 2017 року, ОСОБА_4 відмовився від надання пояснень щодо відсутності на нараді секретарів.

Розпорядженням голови Тузлівської сільради № 96 від 26 червня 2017 року на секретаря Тузлівської сільради ОСОБА_4 згідно пункту 4 частини першої статті 40, статтями 147, 147-1, 148, 149 КЗпП України, листа № 372 від 07 червня 2017 року накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за «неналежне виконання службових обов'язків, яке виявилось у порушенні не виконання розпорядження про відрядження», з яким позивач ознайомився 29 червня 2017 року.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов'язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов'язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов'язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов'язків; вина працівника; наявність причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов'язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов'язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов'язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов'язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов'язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Звертаючись до суду з позовом та обґрунтовуючи безпідставність застосовного до нього дисциплінарного стягнення, ОСОБА_4 вказував на наявність поважної причини для неприбуття до Школи секретарів сільських рад 18 травня 2017 року, а саме - необхідність звернення за медичною допомогою у зв'язку з виникненням у нього гострого зубного болю. Вказана обставина підтверджена належними та допустимими доказами, що були надані позивачем та досліджені судом.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, за відсутності достатніх даних про винні дії позивача щодо грубого порушення трудової дисципліни, яке б могло бути підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності і оголошення догани, оскільки надані позивачем докази не спростовано, а тому не можна вважати, що позивач не прибув на навчання секретарів сільських рад без поважних причин.

При цьому апеляційним судом вірно зазначено про помилковість посилань відповідача на положення КЗпП України, якими регулюється питання щодо розірвання трудового договору з ініціативи власника за прогул, у розпорядженні про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_4

Виходячи з вищевикладеного, при вирішенні вказаної справи апеляційний суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував норми матеріального права, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують, на його правильність не впливають та не свідчать про порушення апеляційним судом норм процесуального права або про неправильне застосування ним норм матеріального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В.В. Пророк

І.М. Фаловська