КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21січня 2019 року м. Київ

Справа 382/1626/2018

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2176/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Литвин Л.І. 24 жовтня 2018 року у м. Яготин, повний текст рішення виготовлено 29 жовтня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2018 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача щомісячно аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, та стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є батьком їх спільної дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 14 серпня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Проте, з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, потреби дитини значно зросли, дитина росте, навчається у школі, відвідує гуртки та додаткові заняття, які потребують оплати. Дитина часто хворіє, а тому позивач витрачає кошти на лікування, на санаторно-курортне оздоровлення. Крім аліментів у розмірі 1500 грн., батько дитини ніякої допомоги не надає та участі у вихованні доньки не приймає. Відповідач має постійне місце роботи, працює робітником ЛТД «Укрпромпостач-95», с. Пристроми, отримує соціальну допомогу інваліда з дитинства та пенсію по втраті годувальника. Вважає, що витрати необхідні для виховання та проживання дитини збільшилися, збільшився також і прожитковий мінімум для дитини віком від шести до вісімнадцяти років.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів - відмовлено.

Не погодилась із вказаним судовим рішенням ОСОБА_2, нею подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. Позивач вказує на те, що на даний час відповідач є працездатним, з 26 червня 2016 року працює на посаді оператора автомата для виробництва ковбас у ВКФ «Укрпромпостач-95» ЛТД та отримує заробітну плату розмір якої за період з квітня 2018 року по вересень 2018 року за винятком аліментів становить 112309, 36 грн, що підтверджується довідкою ВКФ «Укрпромпостач-95 ЛТД. Вказує, що суд першої інстанції при прийнятті рішення неправильно визначився з предметом даного спору та зазначив, що системний аналіз норм СК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, свідчить про те, що підставою для зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, є зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я саме платника чи одержувача аліментів, а не дитини, на утримання, якої стягуються такі аліменти. Однак, позивач у своєму позові питання про збільшення або зменшення розміру аліментів не ставила, просила лише змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача та визначити його в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Таким чином, при вирішенні питання про зміну способу стягнення аліментів, суд неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач, отримавши копію апеляційної скарги та ухвали суду про відкриття апеляційного провадження, правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується даними поштового відділення /а.с.51-54/, причини неявки суду не повідомили. Тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.5).

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 14 серпня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.6).

Відповідач є особою працездатною. З довідки ВКФ «Укрпромпостач-95» ЛТД № 260 від 04 жовтня 2018 року вбачається, що він з 26 червня 2016 року працює на посаді оператора автомата для виробництва ковбас на даному підприємстві та отримує заробітну плату, розмір якої за період з квітня 2018 року по вересень 2018 року за винятком аліментів становить 112309, 36 грн (а.с.30).

Відповідач є інвалідом III групи з дитинства, перебуває на диспансерному обліку у дільничного терапевта КНП «Яготинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Яготинської районної ради з діагнозом «зміни кісткової структури в ПЧЯ, обумовлені порушенням фіброгенезу (фіброзна дисплазія). Стан після оперативного лікування - декомпресійна резекція лобної кістки та краніопластика справа (19 січня 2001 року), упорний виразний больовий та астенічний синдроми, помірні атактичні розлади, прозопалгія справа (а.с. 23-24,26).

Відповідач має ще одну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.21).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що викладені позивачем у позовній заяві обставини можуть бути підставою для звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відповідно до ч.1 ст. 185 СК України, а не з позовом про збільшення розміру аліментів на підставі ст.192 СК України.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Пункт 1 ст. 3 ч.1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п.2 дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Пунктом 2 ст. 27 ч.1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В порядку ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно з ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З наведених вище норм чинного законодавства вбачається, що законодавець передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та Постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018року у справі № 372/2393/17.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст. ст. 182-184, 192 СК України.

Слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що витрати за відвідування гуртків та додаткових занять, не є підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки такі витрати, в тому числі на лікування, санаторне лікування мають характер додаткових витрат, що є підставою для звернення до суду із позовом у порядку ст. 185 СК України. Проте такі вимоги позивач не заявляла.

Разом з тим, згідно із матеріалами справи, відповідач з 2016 року має постійне місце роботи, його заробіток за останні 6 місяців становить 112309,36 грн, тобто після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів відбулась зміна обставин, відповідач має постійне місце роботи і стабільний заробіток, що свідчить про зміну його матеріального стану. На час розгляду справи середньомісячна заробітна плата відповідача становить 18718,23 грн, а витрати на утримання дитини у вигляді аліментів здійснюється у розмірі 1500 грн, що становить приблизно 1/10 частину його заробітку без урахування інших доходів.

Діючим законодавством встановлюється прожитковий мінімум на дитину відповідного віку і для дітей віком від 6 до 18 років станом на жовтень 2018 року він був визначений на рівні 1944 грн, з 01 грудня 2018 року становить 2027 грн. А отже розмір аліментів, що сплачується відповідачем на утримання дитини не відповідає мінімальним її потребам, не є таким, що забезпечує достатній життєвий рівень. Дані про здійснення відповідачем додаткових витрат в матеріалах справи відсутні і відповідачем в письмових поясненнях, наданих на стадії розгляду справи судом першої інстанції, про такі витрати не зазначається.

Відповідач вказує на те, що має другу дитину, яка проживає разом з ним, проте її інтереси не можуть мати перевагу над інтересами старшої дитини, яка проживає окремо і позбавлена такого батьківського піклування, як дитина, що проживає разом. Вказана обставина враховується судом, але не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Проживання з відповідачем дитини його дружини, батьком якої він не є, також не може впливати на виконання відповідачем власних батьківських обов'язків.

Обставини щодо стану здоров'я відповідача не можуть бути прийняті до уваги суду, оскільки він є інвалідом з дитинства, тобто ці обставини не є такими, що змінились.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя, а тому з виходячи із цих принципів, принципів розумності, справедливості, законності, верховенства права, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів.

А отже висновок суду першої інстанції про те, що з моменту постановлення судового рішення про стягнення аліментів не відбулось змін, які б давали підстави для зміни розміру аліментів не можна визнати обґрунтованим. Також наявність постійного місця роботи дає підстави для визначення розміру аліментів у частці від доходу, як того просила в позовних вимогах позивач.

Виходячи наведених обставин справи, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір аліментів не є достатнім для нормального фізичного, розумового, морального та соціального розвитку дитини, а відповідач, як працездатна особа, має можливість сплачувати аліменти у розмірі достатньому для забезпечення дитини усім необхідним для гідного життя

З метою забезпечення найкращих інтересів дитини, яка досягла підліткового віку, для забезпечення їй належних умов життя, апеляційний суд вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів, який стягується з відповідача на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі на його визначення у частці від доходу, а саме у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення повноліття.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає зміні і розмір судових витрат. З відповідача підлягає стягненню у дохід держави судовий збір у розмірі 1057,20 грн, оскільки позивач при зверненні до суду було звільнена від його сплати.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2018 рокускасувати та постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів - задовольнити.

Змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 14 серпня 2014 року про стягнення з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та визначити його у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід Держави судовий збір в розмірі 1057 (одна тисяча п'ятдесят сім) гривень 20 копійок.

Позивач: ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 28 січня 2019 року.