Справа № 209/2306/18
Провадження № 2/209/182/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Кам?янське

Дніпровський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ковальової А.Б.,

за участі секретаря Полухіної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кам'янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу позовною заявою Акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 виклад позиції позивача.

АТ "ВТБ Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість по кредиту у сумі 126028,82 грн., а також судовий збір у розмірі 1890,43 грн.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 02.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» (Правонаступником якого є Акціонерне Товариство «ВТБ БАНК»), та Приватним Підприємством «ПЛАЗМА» (надалі - ОСОБА_3) було укладено Кредитний договір №82.18/13-М545. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору предметом Кредитного договору є надання Банком ОСОБА_3 грошових коштів (кредиту) в сумі - 120 000,00 (сто двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Кінцевий термін повернення заборгованості за Кредитом не пізніше 01.12.2017р. Пунктом 3.3 Кредитного договору плата за користування кредитом (проценти) встановлюються у розмірі 29,0% річних. Загальна сума боргу ОСОБА_3 перед Позивачем внаслідок неналежного виконання зобовязань за Кредитним договором станом на 26 серпня 2016р. становить 126 028,82 гривень 82 копійки, з них борг за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, нарахованих у звязку з порушенням зобовязань щодо повернення кредиту - 86 389,13 грн.; борг за процентами з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, нарахованих у звязку з порушенням зобовязань щодо повернення процентів - 22 104,20 грн.; пеня, нарахована у звязку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу - 17 535,49 грн. Крім того, на виконання вимог п. 5.2.2 Кредитного договору, 16.02.2016р. Банком було направлено ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про порушення останнім умов Кредитного договору та необхідністю повернення кредитних коштів та погашення заборгованості в повному обсязі. Проте ОСОБА_3, грубо порушуючи норми законодавства та положення Кредитного договору проігнорував вказаного ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та не вчинив жодних дій щодо повернення заборгованості за Кредитним договором.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань, 02 грудня 2013 р. було укладено договір Поруки № 82.18/13-ДП між ПАТ «ВТБ БАНК», та фізичною особою за законодавством України - ОСОБА_1, як Поручителем. Відповідно до умов договору поруки, поручитель - ОСОБА_1, поручається перед Банком за виконання ОСОБА_3 зобовязань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються Кредитним договором 82.18/13-М545 від 02.12.2013 року. Відповідно до п.2.1 Договору поруки У разі невиконання зобовязань за кредитним договором Поручитель та ОСОБА_3 відповідають перед Банком як солідарні Боржники. Крім того, на виконання вимог п. 2.5 Договору поруки, 17.03.2016р. Банком було направлено Поручителю ОСОБА_5 - ОСОБА_4 (Додаток) про порушення ОСОБА_3 умов Кредитного договору та необхідністю повернення кредитних коштів та погашення заборгованості в повному обсязі. Проте Поручитель, грубо порушуючи норми законодавства та положення Кредитного договору проігнорував, вказаний лист та не вчинив жодних дій щодо повернення заборгованості за кредитним договором.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача АТ "ВТБ Банк» - ОСОБА_6 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 80).

Відповідач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання у справі не з'явився, згідно довіреності, його представником є ОСОБА_7 (а.с.86).

Представник відповідача ОСОБА_7 через канцелярію суду 11 грудня 2018 року надав відзив на позовну заяву (а.с.88-91), в якій зазначив, що з позовними вимогами відповідач не погоджується заперечує проти них та вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Зазначає, що 02.12.2013р. між ПП «Плазма», як ОСОБА_3 та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено кредитний договір №82.18/13-М545. Задля забезпечення виконання даного кредитного договору між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1, як поручителем, був укладений договір поруки від 02.12.2013р. №82.18/13-ДП. Згідно п.2.1. договору поруки, у випадку порушення ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань за кредитним договором, Поручитель і ОСОБА_3 несуть солідарну відповідальність перед ПАТ «ВТБ Банк» у повному обсязі зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, комісійних винагород, неустойки та відшкодування збитків. Однак, при зверненні позивача до ПП «Плазма» з позовною заявою про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за кредитним договором, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.03.2018р. по справі №904/1189/18, яке було залишено в силі постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.06.2018р. АТ «ВТБ Банк» було відмовлено у задоволені його позовних вимог у звязку із спливом строку позовної давності. У звязку із цим та, враховуючи той факт, що загальна позовна давність встановлена тривалістю у 3 роки, а строк спеціальної позовної давності для стягнення пені та штрафів, згідно п.8.8. кредитного договору, було збільшено сторонами також до 3 років, то на момент подання позовної заяви по даній справі строк позовної давності вже сплинув для позовних вимог, що виникли більш ніж за три роки до моменту звернення позивача до суду із позовною заявою, що складаються майже з усіх позовних вимог по справі. Також звертає увагу суду, що відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором). У звязку із цим, нарахування позивачем пені за 2014-2016рр., тобто за три роки, прямо суперечить вимогам ст.ст. 230 та 232 Господарського кодексу України. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобовязання, тобто строку виконання зобовязання в повному обсязі (кінцевий строк) або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, предявлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, змінює строк виконання зобовязання та зумовлює перебіг позовної давності. Внаслідок порушення позичальником зобовязань за кредитним договором по поверненню позивачу кредитних коштів та сплаті процентів за їх користування, позивачем було направлено відповідачу листа від 17.03.2016р. №41/510-2 з вимогами повного погашення за позичальника основної суми заборгованості, процентів за користування кредитними коштами та сплати штрафних санкції протягом 30 календарних днів з дати відправлення даного листа. Згідно з фіскальним чеком «Укрпошти» лист було відправлено 18.03.2016р. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування та пені, позивач відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК змінив строк виконання основного зобовязання. У разі зміни кредитором на підставі ч.2 ст.1050 ЦК строку, виконання основного зобов'язання, передбачений ч.4 ст.559 цього кодексу 6-місячний строк підлягає обчисленню від цієї дати. В свою чергу, позивач по даній справі, звернувся з позовними вимогами лише у липні 2018 року, тобто з пропуском 6-місячного строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК, у звязку із чим на сьогодні порука за кредитним договором с припиненою, а у AT «ВТБ Банк» відсутні правові підстави вимагати від відповідача погашення за позичальника заборгованості та штрафних санкцій за кредитним договором. Даної правової позиції дотримується також і Верховний суд України у своїх постановах від 21.01.2015р. (справа №6-190цс14) та від 01.11.2017р. (справа №711/2876/14-ц). Просить відмовити у задоволенні позовної заяви.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 26 вересня 2018 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

Суд, дослідивши позов, відзив та матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до п. 1.1. Статуту Акціонерного товариства «ВТБ Банк», АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ВТБ БАНК» є правонаступником усіх прав та обов'язків Акціонерного комерційного банку «Мрія», створеного рішенням установчих зборів учасників Банку, перейменованого у Відкрите акціонерне товариство ВТБ Банк відповідно до рішення загальних зборів учасників (акціонерів) Банку від 25.01.2007, перейменованого в Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» відповідно до рішення позачергових загальних зборів учасників (акціонерів) Банку від 16.07.2010 (протокол № 54), перейменованого в АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ВТБ БАНК» відповідно до рішення позачергових Загальних зборів акціонерів Банку від 24.03.2018 (протокол №74), а також правонаступником усіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства «Внєшторгбанк (Україна)» (свідоцтво про реєстрацію Банку № 299), приєднаного до Банку відповідно до Угоди про приєднання ЗАТ «Внєшторгбанк (Україна)» до ВАТ ВТБ Банк на умовах філії, затвердженої рішенням позачергових Загальних Зборів Акціонерів ЗАТ «Внєшторгбанк (Україна)» від 17.08.2007 (протокол №9) і рішенням позачергових загальних зборів учасників (акціонерів) ВАТ ВТБ Банк від 17.08.2007 (протокол № 44) (а.с.4-27).

Відповідно до кредитного договору № 82.18/13-М545 від 02 грудня 2013 року, Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» та Приватне підприємство «Плазма» в особі директора ОСОБА_1 уклали кредитний договір про надання позичальнику грошових коштів у сумі 120000,00 грн. з процентною ставкою 29% річних строком до 01 грудня 2017 року (а.с.36-39).

Згідно з договором поруки №82.18/13-ДП від 02 грудня 2013 року, Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 уклали договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_1 поручається перед Банком за виконання ОСОБА_3 зобовязань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються Кредитним договором 82.18/13-М545 від 02.12.2013 року (а.с.41-42).

Відповідно до розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № 82.18/13-М545 від 02 грудня 2013 року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та ПП «Плазма» станом на 26.08.2016 року становить 126028,82 грн. (а.с.44, 45, 46, 47, 48-49, 61, 62, 63, 64-65).

На адресу ОСОБА_1 ПАТ «ВТБ Банк» направлявся лист-вимога за вих. №41/510-2 від 17 березня 2016 року з вимогою негайного виконання порушеного зобовязання та повного повернення суми кредиту за Кредитним договором, а також сплатити штрафні санкції протягом 30 календарних днів (а.с.50-51). Відомості про отримання ОСОБА_1 зазначеного листа - вимоги відсутні.

Відповідно до Ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2018 року по справі 904/1189/18, ПАТ «ВТБ Банк» було відмовлено у видачі судового наказу за вимогою про стягнення 126028,32 грн. з ПП «Плазма» (а.с.93-94).

Постановою Дніпропетровського Господарського Апеляційного суду від 07 червня 2018 року, ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2018 року у справі № 904/1189/18 була залишена без змін, апеляційна скарга без задоволення (а.с.95-97).

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ч.1,4 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає загальну та спеціальну позовну давність. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ст.ст.256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу якого його порушила, За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. Дані норми закону кореспондуються з п.5.2.2 та п.5.2.4 кредитного договору. З наведених норм випливає, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених кредитним договором, відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені, до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Якщо кредитор змінює на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справі за №6-2875цс15 від 2 листопада 2016 року, у справі №6-1174цс16 від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України, тому в даному випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В даному випадку судом встановлено, що позивач звернувся з позовними вимогами лише у липні 2018 року, тобто з пропуском 6-місячного строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК, у звязку із чим порука за кредитним договором с припиненою, а у AT «ВТБ Банк» відсутні правові підстави вимагати від відповідача погашення за позичальника заборгованості та штрафних санкцій за кредитним договором.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

На підставі ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч.4 ст.559 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

2. Повне судове рішення складене 29 січня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Дніпровський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

(Позивач: Акціонерне товариство "ВТБ Банк", ідентифікаційний код 14359319, місцезнаходження: 01004, м. Київ, бул. ОСОБА_8, буд. 8/26. Відповідач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: 51900, АДРЕСА_1)

Суддя А.Б. Ковальова