Справа № 487/7946/19
Номер провадження № 22 - ц/812/2112/19 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Темнікової В.І., Царюк Л.М.

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

без участі сторін, розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2019 року, постановлену під головуванням судді Павлової Ж.П., в приміщенні того ж суду про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи - виконавчого комітету Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

в с т а н о в и л а:

25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з відповідача на свою користь 48 547,56 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2019 року зазначену позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з тим, що подана з порушенням п.2 ч.4 ст. 185 ЦПК України правил об`єднання позовних вимог та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

08 листопада 2019 року на виконання вказаної ухвали суду від ОСОБА_1 надійшла заява в якій позивачка зазначає, що обидві заявлені нею вимоги виникають із сімейних правовідносин та регулюються одним нормативним актом - Сімейним кодексом України, крім того, вимоги пов`язані між собою підставою виникнення і поданими доказами, а тому відповідно до вимог ч.1 ст. 188 ЦПК України можуть бути об`єднанні та розглянуті в одному провадженні.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаюсь на незаконність оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена з порушенням норм процесуального права, просила вказану ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вказані обставини розгляд даної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд першої інстанції повертаючи позовну заяву на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України виходив з того, що позивачкою у встановлений законом строк, недоліки зазначені в ухвалі суду не усунуті.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод".

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала суду не в повній мірі відповідає.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини та інше.

Згідно ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо ( ч. 3 ст. 177 ЦПК України).

До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (ч. 4 ст. 177 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1-4 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з відповідача на свою користь 48 547,56 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тобто заявлено дві позовні вимоги.

Залишаючи зазначену позовну заяву без руху суд першої інстанції в своїй ухвалі від 31 жовтня 2019 року як на недоліки позовної заяви послався на те, що позов подано з порушенням п.2 ч.4 ст. 185 та ч.4 ст. 188 ЦПК України.

Згідно п.2 ч.4 ст. 185 ЦПК України позовна заява повертається якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 188 ЦПК України).

Отже, зазначені в ухвалі суду недоліки не є підставами в розумінні статті 175 ЦПК України які передбачають залишення позовної заяви без руху.

Проте, залишаючи позовну заяву з вказаних вище підстав, а в подальшому повертаючи позовну заяву позивачці, суддя не звернув належної уваги на зазначені обставини та безпідставно послався на невідповідність позовної заяви вимогам закону, а відтак і на не виконання позивачкою зазначених недоліків.

Разом з тим, згідно ч. 6 ст. 188 ЦПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті може роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.

Про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу (ч.7 ст. 188 ЦПК України).

Крім того, згідно з приписами п. 4 ст. 197 ЦПК України суд у підготовчому засіданні, вирішує питання, зокрема, про об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог.

Отже, недоліки визначенні суддею в оскаржуваній ухвалі можуть бути усунені в підготовчому судовому засіданні в порядку передбаченому ст. 197 ЦПК України.

Суд першої інстанції зазначених обставин та положень норм ЦПК України не врахував та передчасно зробив висновок про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

За таких обставин, оскаржувана ухвала суду, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 11 грудня 2019 року.