ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/642/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 304000000 Чепурний О. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.

Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б.,

за участю секретаря: Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Фая Валерія Григоровича, на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2019 року у складі судді Чепурного О.П. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Драбівського районного нотаріального округу Петраченко Олексій Васильович, про визнання спадкового договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Фая В.Г., звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що вона як спадкоємиця померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не може оформити право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, яка належала батьку, оскільки за життя 13.04.2011 року ним був укладений спадковий договір з відповідачем.

Підставою для визнання оспорюваного договору недійсним вказують на те, що станом на 13.04.2011 на вказану земельну ділянку розповсюджувався мораторій на відчуження таких ділянок.

У позові представник позивачки просив визнати недійсним спадковий договір, укладений 13.04.2011 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , предметом якого була земельна ділянка площею 3,00 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 30.03.2001.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 13.09.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Суд виходив із того, що спадковий договір не є окремою формою спадкування, а на нього розповсюджуються загальні вимоги до правочинів. На час укладення даного договору діяла заборона щодо відчуження земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тому позивачем доведено факт недійсності укладеного договору.

Водночас суд відмовив у задоволенні позову у зв`язку з заявленим відповідачем пропуском строку позовної давності, початок якого суд пов`язував із моментом звернення позивачкою до нотаріуса з метою прийняття спадщини, тобто з 21 січня 2015 року. Позов подано у січні 2019 року, відповідно з пропуском трирічного строку позовної давності. Інформація щодо укладення спадкового договору та заборон на земельну ділянку її батька знаходилась у відкритому доступі - в реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Отже, ОСОБА_1 об`єктивно мала можливість дізнатись про порушення її майнового права чи інтересу.

Рішення оскаржено представником позивачки в апеляційному порядку.

Доводи скарги зводяться до того, що спадкове майно складається із двох земельних ділянок: площею 2,9963 га та площею 3,00 га. За збігом шестимісячного строку після смерті батька позивачка звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Як повідомив нотаріус, за життя батько уклав 13.04.2011 спадковий договір щодо відчуження земельної ділянки площею 2,9963 га. Рішенням суду від 11.05.2017 року вказаний спадковий договір визнано недійсним. Після цього позивачка повторно звернулась до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадкове майно, але їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю у заявниці правовстановлюючих документів, а державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 2,9963 га не мав кадастрового номера. Жодних повідомлень про існування іншого спадкового договору, укладеного між спадкодавцем та відповідачем, від нотаріуса не надходило.

19.06.2017 позивачка звернулась з позовом про визнання за нею в порядку спадкування права власності на спірні земельні ділянки. Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 16.11.2018 позов задоволено, визнано за позивачкою право власності в порядку спадкування на обидві земельні ділянки.

При зверненні до Центру надання адміністративних послуг 18.12.2018 з приводу реєстрації права власності на земельні ділянки стало відомо про наявність іншого спадкового договору щодо земельної ділянки площею 3,00 га, про недійсність якого наразі заявлено у позові від 17.01.2019 року.

Таким чином, апелянт стверджує, що про наявність другого спадкового договору, який наразі оспорюється, позивачка дізналась лише після звернення до ЦНАП для реєстрації права власності на обидві земельні ділянки.

Отже позовна давність не є пропущеною.

Посилаючись на вказані доводи, апелянт просить скасувати рішення як незаконне, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в цій справі не відповідає зазначеним вимогам.

З матеріалів справи встановлено такі фактичні обставини.

Відповідно до спадкового договору від 13 квітня 2011 року, укладеного між ОСОБА_3 (відчужувачем) та ОСОБА_2 (набувачем), останній зобов`язався виконувати передбачені договором розпорядження ОСОБА_3 і в разі його смерті набуває право власності на належну відчужувачу земельну ділянку 3,00 га, що знаходиться на території Великохутірської сільської ради Драбівського району Черкаської області. Право приватної власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку посвідчується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР № 040834, виданого 30 березня 2001 року Великохутірською сільською радою Драбівського району Черкаської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1552, кадастровий номер земельної ділянки: :03:002:1736 ( а.с. 20б).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть (повторним) серія НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Драбівського РУЮ у Черкаській області 19 листопада 2014 року ( а.с.8).

21 серпня 2015 року позивачка ОСОБА_1 , дочка померлого, звернулась з заявою до Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 16 листопада 2018 року визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, яка належала померлому ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР № 040834.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1302 ЦК України визначено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Колегія суддів дійшла висновку, що перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року (справа № 648/3671/16-ц).

Спадковий договір може бути визнано недійсним із підстав, визначених нормами глави 16 ЦК України, тому вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так й іншою заінтересованою особою. У разі пред`явлення позову особою, яка не є стороною спадкового договору, необхідно перевіряти, які права та охоронювані законом інтереси цієї особи порушено (стаття 3 ЦПК України).

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Положеннями частин першої та другої статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше 1 січня 2012 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

На підставі вищевикладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду про недійсність укладеного спадкового договору.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції про застосування до даних правовідносин строку позовної давності.

Як встановлено судом позивачка ОСОБА_1 , дочка померлого, звернулась з заявою до Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у встановлений законом термін. Тобто вона є особою, яка прийняла спадщину.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від16 листопада 2018 року визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на спірну земельну ділянку.

Будь-які докази реєстрації спірного нерухомого майна за відповідачем в матеріалах справи відсутні.

Отже причиною поданого ОСОБА_1 позову є неможливість належного оформлення спадщини по причині існування оспореного спадкового договору.

Фактично поданий ОСОБА_1 позов є позовом власника нерухомого майна про усунення порушень, що перешкоджають здійсненню його права розпоряджатись належним їй майном. Тобто цей позов є негаторним, оскільки пов`язаний з триваючим правопорушенням - укладенням незаконного спадкового договору, і на нього не поширюється позовна давність.

На підставі приведених вище доводів, у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Згідно з ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України у разі скасування рішення апеляційним судом та ухвалення нового рішення про задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Судові витрати, понесені позивачкою та які підлягають до стягнення із відповідача, складаються із судового збору, сплаченого за звернення з позовом в сумі 768 грн. 40 коп. та подачі апеляційної скарги в розмірі 1 152 грн. 60 коп., а всього 1921 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Фая Валерія Григоровича, задовольнити.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2019 року - скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Драбівського районного нотаріального округу Петраченко Олексій Васильович, про визнання спадкового договору недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним спадковий договір, укладений 13 квітня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про відчуження земельної ділянки площею 3,00 га, яка належала померлому ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР № 040834, виданого Великохутірською сільською радою Драбівського району Черкаської області 30 березня 2001 року.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 921 грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2019 року.

Судді :