ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6137/19 Справа № 182/383/19 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А. Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" про зобов`язання здійснити виплату за договором страхування, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ "СК "УНІКА" про зобов`язання здійснити виплату за договором страхування.

Вказував, що він з відповідачем уклав договір добровільного страхування №005050Є4017/0000058 від 29 січня 2015 року відносно належного йому автомобіля марки Renault Fluence, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Зазначав, що 21 жовтня 2015 року о 13.30 години по вулиці Електрометалургів,44а в м.Нікополі Дніпропетровської області стався страховий випадок - він при виїзді з автостоянки на належному йому автомобілі марки Renault Fluence, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зіткнувся з перешкодою (риштуванням, закріпленим на залізобетонному блоку - 30-сантиметровим штирем). В цей же день він звернувся до страховика, де зафіксували страховий випадок і запропонували звернутись до Державтоінспекції для оформлення матеріалів ДТП. Не залишаючи місця події, у цей же день та час ним викликано працівника Державтоінспекції, який склав протокол про адміністративне правопорушення за ознаками ст.124 КупАП. 28 жовтня 2015 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладено штраф.

Вказував також на те, що 23 жовтня 2015 року ним направлена письмова заява про страхове відшкодування до страховика. Листом від 24 лютого 2016 року страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування на підставі того, що він надав неправдиві дані про факт страхового випадку, який мав місце 21 жовтня 2015 року о 13.30 години по вулиці Електрометалургів,44а в м. Нікополі.

При цьому страхова компанія посилається на висновки експертного транспортно-трасологічного дослідження №1259-15-ТГ від 14 лютого 2016 року, який містить розбіжності в позначенні розташування автомобіля та перешкоди. При проведенні транспортно-трасологічного дослідження взяті до уваги тільки особисті спостереження представника страхової компанії Абрамова, який у кабінеті, не виїжджаючи на місце пригоди, склав страховий акт та пояснення, у якому невірно відобразив розташування автомобіля відносно перешкоди. Представник страховика прибув на місце пригоди для фотографування аж у листопаді 2015 року. На той час з місця пригоди вивезено будівельне риштування, тому обстановка, яка мала місце 21 жовтня 2015 року, не відповідала обстановці листопада 2015 року. Представник страхової компанії на свій розсуд визначив місце розташування автомобіля під час зіткнення із перешкодою, що категорично не припустимо.

Зазначав також, що з самим транспортно-трасологічним дослідженням експерта №1259-15-ТТ від 14 лютого 2016 року страховик його не ознайомив по цей час, тому він не мав змоги надати свої зауваження та оскаржити його. Такі дії страховика грубо порушують вимоги ч.3 ст.991 ЦК України та п.11 договору, у яких зазначено, що рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Жодна з відповідей страховика не містить обґрунтування причин відмови у виплаті йому страхового відшкодування. До цього часу він не ліквідував пошкодження на автомобілі, що може знадобитись для проведення повторної експертизи.

Посилався на те, що відповідно до ч.ч.4,5 ст.10 Закону України „Про захист прав споживачів" він має право вимагати збитків та сплати неустойки за прострочення виконання зобов`язання. Для визначення розміру збитків, завданих внаслідок ДТП він звернувся до експерта-товарознавця. Відповідно до висновку №788 експертного автотоварознавчого дослідження від 03 вересня 2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 30.734 грн.88 коп. За умовами договору страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені в розмірі 0,1% від суми страхового відшкодування за кожен день прострочення, але не більше ніж у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за відповідний період. Оскільки сума страхового відшкодування становить 30.734 грн.88 коп., неустойка у розмірі 0,1% за день прострочення виконання умов договору згідно з розрахунком становить 3.580.627 грн.50 грн., що перевищує розмір подвійної облікової ставки за визначений період. Отже відповідно до умов п.12.3 договору пеня за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування згідно з розрахунком складає 9.994 грн. 98 коп.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати відмову ПрАТ „СК „УНІКА" у виплаті страхового відшкодування неправомірною, стягнути з ПрАТ „СК „УНІКА" на його користь страхову виплату у розмірі 30.734 грн.88 коп.; стягнути з відповідача на його користь пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування у розмірі 9.994 грн.98 коп.; стягнути з відповідача витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 1.000 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2019 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Судовий збір в розмірі 768 грн.40 коп. компенсовано за рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги наступне:

- судом проігноровані клопотання позивача та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін;

- при ухваленні рішення суд послався на недопустимі, недостовірні і недостатні докази;

- необхідно було провести повторну транспортно-трасологічну експертизу з виїздом експерта на місце пригоди або виключити висновок експерта із переліку доказів по справі як недопустимий, недостовірний та недостатній доказ у справі.

Від ПрАТ "СК "УНІКА" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ПрАТ "СК "УНІКА" просили залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 21 січня 2015 року ОСОБА_1 уклав із ПАТ „Страхова компанія „УНІКА" договір добровільного страхування на транспорті №005050/4017/0000058, об`єктом страхування якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем марки Renault Fluence, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.13-18).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки Renault Fluence, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 (а.с.78).

21 жовтня 2015 року ОСОБА_1 о 13.30 годині, керуючи автомобілем марки Renault Fluence, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м.Нікополі по вул.Електрометалургів, біля будинку №44а, рухаючись заднім ходом, не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду (бетонний блок), про що інспектором поліції складено протокол, схема місця події. Під час ДТП потерпілих немає, автомобіль отримав механічні ушкодження (а.с.19-24).

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП (а.с.25). Постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 08 листопада 2015 року.

23 жовтня 2015 року ОСОБА_1 повідомив ПрАТ „СК „УНІКА" про настання страхового випадку (а.с.27).

Листом від 24 лютого 2016 року №1149 ПрАТ „СК „УНІКА" повідомило ОСОБА_1 про прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування за вказаним страховим випадком, оскільки ОСОБА_1 надав неправдиві відомості про факт настання страхового випадку, посилаючись на висновок експертного транспортно-трасологічного дослідження №1259-15-ТТ від 14 лютого 2016 року(а.с. 28-29).

Судом першої інстанції також встановлено, що згідно висновку експертного транспортно-трасологічного дослідження №1259-15-ТТ від 14 лютого 2016 року експертом зазначено, що з технічної точки зору, пояснення заявника про механізм утворення всього об`єму пошкоджень автомобіля марки Renault Fluence, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , як наслідків наїзду на бетонний блок, в об`ємі наданої слідової інформації не підтверджується відповідністю всіх пошкоджень характеристикам та розташуванням перешкоди на заявленому місці пригоди, а також обставинам самого наїзду, що свідчить про технічну невідповідність заявленої версії в цілому.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні, а позивачем не надано будь-яких доказів, що висновок експертного транспортно-трасологічного дослідження №1259-15-ТТ від 14 лютого 2016 року одержаний з порушенням порядку, встановленого законом; як вбачається з наданих представником відповідача висновків експерта описані пошкодження автомобіля, що розташовані вище бампера за обставин пригоди не могли утворитись при наближенні автомобіля до зображеного на фото бетонного блоку, так як у першу чергу в контакт повинен був вступити саме задній бампер, який значно виступає назад за плоскість стінки кришки багажника. При цьому , за висновком експерта задній бампер виглядає не пошкодженим та у списку деталей, які отримали пошкодження при заявленій пригоді не значиться. Будь-яких доказів, що підтверджують обставини зазначені позивачем в позовній заяві про наїзд 21 жовтня 2015 року на перешкоду з риштуванням закріпленим на залізобетонному блоку - 30-сантиметровим штирем суду не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 525,526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником-фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин,характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Встановивши, що згідно висновку експертного транспортно-трасологічного дослідження №1259-15-ТТ від 14 лютого 2016 року описані пошкодження автомобіля, що розташовані вище бампера за обставин пригоди не могли утворитись при наближенні автомобіля до зображеного на фото бетонного блоку, так як у першу чергу в контакт повинен був вступити саме задній бампер, який значно виступає назад за плоскість стінки кришки багажника, будь-яких доказів, що підтверджують обставини, зазначені позивачем в позовній заяві про наїзд 21 жовтня 2015 року на перешкоду з риштуванням закріпленим на залізобетонному блоку - 30-сантиметровим штирем позивачем не надано, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що при ухваленні рішення суд послався на недопустимі, недостовірні і недостатні докази, оскільки у разі наявності сумнівів щодо висновку експертного транспортно-трасологічного дослідження №1259-15-ТТ від 14 лютого 2016 року, позивач мав право на звернення до суду з клопотанням про призначення у справі відповідної транспортно-трасологічної експертизи, проте з таким клопотанням позивач до суду не звертався.

Таким чином, розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.