Номер провадження: 22-ц/813/5135/19
Номер справи місцевого суду: 520/1773/19
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І., Черевка П.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу адвоката Бєлосевича Олега Богдановича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Нестеренко Ольга Леонідівна про визнання договору дарування недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

30 січня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 03.02.2016р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нестеренко О.Л..

Разом із позовною заявою ОСОБА_2 надано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси вжито заходи забезпечення позову у вигляді арешту наступного нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) - квартира АДРЕСА_2 , що складається з однієї житлової кімнати та підсобних приміщень, загальною площею 51,9 кв.м, в тому числі житловою площею 17,5 кв.м, а також судом заборонено будь-яким особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з реєстрацією квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ).

В свою чергу ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про застосування судом заходів зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок Київського районного суду м. Одеси (або будь-який інший зазначений судом рахунок відповідно до ухвали суду) грошові кошти у розмірі 242 000,00 гривень.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 березня 2019 року застосовано заходи зустрічного забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 внести, протягом 10 днів, на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області грошові кошти сумою 1 000,00 гривень, у якості забезпечення відшкодування збитків відповідача відповідно до вимог ч. 4 ст. 154 ЦПК України.

В апеляційній скарзі адвокат Бєлосевич О.Б. в інтересах ОСОБА_1 просить змінити в частині визначення розміру зустрічного забезпечення та зобов`язати ОСОБА_2 внести протягом 10 днів на депозитний рахунок ТУ ДСА в Одеській області грошові кошти сумою 242 000 гривень в якості забезпечення відшкодування збитків відповідача до вимог ч. 4 ст. 154 ЦПК України, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вказані обставини розгляд даної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 29 липня 2019 року.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові (п. 2 ч. 3 ст. 154 ЦПК України).

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду першої інстанції було достатньо підстав щодо обов`язку суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Також суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулась із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується у випадку забезпечення позову в обов`язковому порядку у випадках передбачених ч. 3 цієї ж статті: якщо позивач не має зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) на території України та майна, що знаходиться на території України.

Задовольняючи заяву про застосування заходів зустрічного забезпечення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про встановлення зустрічного забезпечення у розмірі 1 000 гривень, оскільки до суду зі сторони заявника не надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Суд першої інстанції вірно враховував наявність нерухомого майна у власності обох сторін, наявність їх зареєстрованого місця проживання, предмет спору, а тому вважав у даному випадку при забезпеченні позову слід вимагати від позивача, забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача відповідно до вимог ч. 4 ст. 154 ЦПК України саме у розмірі 1 000 гривень, які слід перерахувати на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області.

Посилання адвоката Бєлосевича О.В. в інтересах ОСОБА_1 на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною й необґрунтованою, оскільки суд передчасно дійшов до висновку про достатність зустрічного забезпечення позову у розмірі 1 000 гривень для захисту прав відповідача, спростовується з огляду на наступне.

Так, відповідно до статі 12 та 81 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не надав до суду першої інстанції належних та допустимих доказів для застосування заходів зустрічного забезпечення у розмірі 242 000 гривень, а саме, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Тому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, заходи зустрічного забезпечення у розмірі 1 000 гривень відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги адвоката Бєлосевич О.Б. в інтересах ОСОБА_1 є неспроможними та такими, що не відповідають обставинам справи.

Інші доводи апеляційної скарги також суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Також, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення питання щодо застосування заходів зустрічного забезпечення.

Керуючись ст. ст. 368 - 371, 374, 375, 379, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Бєлосевича Олега Богдановича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та подальшому оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено: 29 липня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко