Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 503/581/16-ц

провадження № 61-22171св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н.О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Сватаненка В. І., Плавич Н. Д., Суворова В. О.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання поширеної інформації недостовірною та її спростування.

Позов мотивовано тим, що 29 березня 2016 року на зборах мешканців села Тимкове Кодимського району Одеської області відповідач ОСОБА_2, який як Тимківський сільський голова, вів ці збори, оприлюднив недостовірну інформацію про придбання нею за 5 500,00 грн приміщення млина, розташованого в селі Тимкове Кодимського району Одеської області. Однак вказана інорфмація є недостовірною, оскільки за придбаний млин нею було сплачено 55 000,00 грн. Вказана недостовірна інформація обурила мешканців села, які почали звинувачувати її у придбанні цього майна за заниженою ціною, почали ображати та принижувати її та членів її сім'ї. Та обставина, що вона є депутатом Кодимської районної ради Одеської області, відомою публічною особою та підприємцем, значно підвищили значущість поширеної відповідачем інформації.

Позивач просила позов задовольнити, визнати недостовірною оприлюднену відповідачем інформацію про придбання позивачем приміщення млина за 5 500,00 грн та зобов'язати відповідача спростувати цю інформації у спосіб, яким вона була поширена.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 26 липня 2016 року позов задоволено, визнана недостовірною, поширену ОСОБА_2 29 березня 2016 року на зборах мешканців села Тимкове Кодимського р-ну Одеської області інформацію про придбання ОСОБА_1 млина в селі Тимкове Кодимського району Одеської області за 5 500,00 грн, зобов'язано ОСОБА_2 спростувати визнану судом недостовірною інформацію у спосіб, в який ця інформація була поширена, а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20 грн судового збору.

Рішення районного суду мотивовано тим, що поширена відповідачем інформація щодо купівлі позивачкою приміщення сільського млина за ціною 5 500,00 грн була недостовірною, тому має бути спростована у такий же спосіб особою, яка поширила цю інформацію.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року рішення Кодимського районного суду Одеської області від 26 липня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відсутні підстави вважати, що відповідач розповсюджував недостовірну інформацію, оскільки він оприлюднив інформацію згідно з копією договору купівлі-продажу млина, який існував на час його оприлюднення.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року, рішення Кодимського районного суду Одеської області від 26 липня 2016 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції у супереч вимогам статей 57-60, 212-214, 303, 316 ЦПК України (у редакції, яка була чинною на час розгляду справи) мотивував своє рішення наявною у матеріалах справи копією договору купівлі-продажу від 26 травня 2005 року згідно з яким ОСОБА_1 придбала у фермерського господарства «Роксолана-О» млин в селі Тимкове Кодимського району Одеської області за ціною 55 000,00 грн. Однак незасвідчена належним чином копія договору не може бути належним та допустимим доказом у справі.

У березні 2017 року ОСОБА_2 подав до суду заперечення на касаційну скаргу в якому просив залишити рішення апеляційного суду без змін, оскільки відсутні передбачені законом підстави для його скасування.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 26 травня 2005 року приватним нотаріусом Бабушкіною О. В. було посвідчений договір купівлі-продажу, укладений між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Тимківське» (продавець) та Фермерським господарством «Роксолана-О» Покупець) в особі голови ОСОБА_1 предметом договору є млин, що розташований в селі Тимкове Кодимського району Одеської області.

Пункт 2.1 договору виправлено приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіною О. В., а саме вказано що продаж млина за домовленістю сторін вчинено за «п'ятдесят п'ять тисяч гривень», замість «п'ять тисяч гривень» (а. с. 5).

В матеріалах справи також міститься ще одна копія договору купівлі-продажу від 26 травня 2005 року, однак без, внесених приватним нотаріусом, виправлень.

Конституція України визначає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (статті 3, 28).

Частиною четвертою статті 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Апеляційний суд, вирішуючи спір дійшов обґрунтованого висновку про те, що суду не надано належних та допустимих доказів (стаття 57, 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи) на підтвердження того, що поширена відповідачем інформація щодо ціни, придбаного позивачем млина, є недостовірною у розумінні статті 277 ЦК України, і що така інформація порушує особисті немайнові права позивача.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило