№ 610/1121/18
№ 2/610/930/2019
Балаклійський районний суд Харківської області -
головуючий: Стригуненко В.М.
відповідача: адвоката Комова О.Г., який діє в порядку передоручення від імені ОСОБА_1 М. ОСОБА_2 ,
секретаря: Бартєнєвої Ю.І ОСОБА_3 ,
розглянувши у місті Балаклія Харківської області у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів,
08.10.2018р. було надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. 26.06.2012р. між ОСОБА_6 , у якості продавця, та ОСОБА_5 , у якості покупця, був укладений договір купівлі-продажу житлової квартири, зобов`язання з оплати якого, на думку відповідача, були виконані відповідачем належним чином та у повному обсязі одночасно з його укладенням, підтвердженням чого є те, що з моменту спливу строку виконання зобов`язання, а саме з 15.09.2012р., продавець не направив вимоги про сплату заборгованості боржника та відшкодування збитків, як то передбачено Договором. Крім того, право власності відповідача на вказану квартиру було зареєстровано 04.07.2012р. реєстратором бюро технічної інвентаризації, а у 2014р. відповідачем було здійснено її продаж, під час реєстрації правочину нотаріусом підтверджено право власності відповідача на квартиру та відсутність законних посягань третіх осіб на цю нерухомість. Відповідачу до моменту подання позовної заяви не було відомо ані про існування договору поруки, ані про вимогу кредитора до поручителя з оплати зобов`язання. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження відправлення або отримання відповідачем повідомлення про отримання вимоги кредитора. Та не доведено факт направлення вимоги кредитора від 15.09.2012р. та її отримання позивачем 25.09.2012р. Оскільки договір поруки було укладено у письмовій формі, то зміни до нього мають бути укладені також у письмовій формі. Однак позивачем не надано доказів, які б підтверджували внесення змін до договору, а саме про здійснення першого платежу 03.11.2012р. та оплату заборгованості протягом 2012-2018р.р. До того ж, установлений строк дії договору поруки, а саме що він вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, не відповідає вимогам закону. Надана позивачем нотаріально завірена заява від 06.06.2018р. про відсутність будь-яких претензій майнового або матеріального характеру до позивача з боку ОСОБА_6 не може вважатися належним доказом, оскільки нотаріус лише завірив підпис особи та не встановлював будь-який зв`язок між договором поруки та розписками, відсутні дані, які б прив`язували дану заяву саме до договору поруки, який фігурує у даній справі. У наданих позивачем копіях розписок, частина з яких надрукована на комп`ютері, йде мова лише про договір поруки від 26.06.2012р., який за даними розписками неможливо ідентифікувати. Все це свідчить про наявність зловмисної домовленості кредитора з поручителем та безпідставність вимог позивача (том 1 а.с. 191-196).
Представник відповідача 30.10.2018р. надав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що факт направлення кредитором позивачу вимоги про виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу вважає недоведеним, оскільки позивач зазначає про отримання вимоги кредитора 23.09.2012р., хоча у вимозі кредитора наявні лише підпис ОСОБА_6 та дата, що не може підтверджувати факту направлення або отримання позивачем вимоги саме 23.09.2012р. Договір поруки складено у письмовій формі, тому будь-які зміни до нього, в тому числі стосовно порядку здійснення розрахунків, мали бути закріплені у письмовій формі. Крім того, кредитор має право звернути стягнення за рахунок майна поручителя у випадку відсутності коштів у останнього. Також сам факт здійснення передачі грошових коштів викликає великі сумніви, оскільки в момент передачі за розписками від 24.06.2015р. та 24.03.2018р. грошових коштів від ОСОБА_4 до ОСОБА_6 вони знаходились у різних країнах, що підтверджується листом ГЦ ОСІ ДПС України. Отже, посилання позивача на факт передачі грошових коштів 24.06.2015р. та 24.03.2018р. на виконання договору від 26.06.2012р. не відповідає дійсності, що також викликає великі сумніви щодо фактичної передачі коштів за іншими розписками. З огляду на це, а також внаслідок відсутності будь-яких доказів, що свідчать про переривання перебігу позовної давності, вважає, що строк позовної давності за договором від 26.06.2012р. сплинув. Зазначив, що факт відсутності претензій ОСОБА_6 до ОСОБА_4 (заява від 06.06.2018р.) ніяк не може свідчити про фактичне виконання сторонами своїх обов`язків, а як наслідок переходу прав кредитора за договором купівлі-продажу до позивача. Отже договір поруки фактично виконано не було. До того ж, на думку представника відповідача договір поруки має чітко виражені ознаки фіктивного правочину, який було укладено внаслідок зловмисної домовленості без наміру створення будь-яких правових наслідків, виключно з метою поновлення строку позовної давності, який за договором купівлі-продажу від 26.06.2012р. на день подачі позову вже сплинув. Це підтверджується сукупністю порушень умов договору поруки. Вказав, що наданий позивачем опис вкладення до цінного листа від 10.10.2012р. не може підтверджувати відправлення та отримання адресатом поштової кореспонденції, не надано навіть самого повідомлення нібито відправленого за даним описом. В порушення вимог до форми бланків , в описі не вказані дані особи, яка є відправником та нібито його склала і мається лише сумнівний підпис, який не належить ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_4 , відсутні дані особи, хто його перевірив, з зазначенням повних даних працівника поштового відділення зв`язку та його підпису, неможливо ідентифікувати печатку поштового відділення (том 1 а.с. 241-245).
В своїх поясненнях представник позивача також вказав, що жодного доказу на підтвердження оплати ОСОБА_5 залишку вартості придбаної квартири суду не надано. Є необґрунтованим твердження, що державна реєстрація об`єкту нерухомості за ОСОБА_5 є доказом повного та належного виконання нею зобов`язання за договором. Зазначив, що основною умовою поруки є виконання поручителем обов`язку боржника за певним зобов`язанням. Виключно судовим рішенням, яке набрало законної сили, може бути встановлена фіктивність договору поруки у даній справі (том 2 а.с. 15-17).
За ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 18.12.2018р., яку в цій частині було залишено без змін Харківським апеляційним судом 21.03.2019р., було за клопотанням представника відповідача зобов`язано позивача і ОСОБА_6 подати до суду оригінали усіх письмових доказів, копії яких додані до позовної заяви (договір купівлі-продажу нерухомого майна від 26.06.2012р., договір поруки від 26.06.2012р., вимогу ОСОБА_6 від 23.09.2012р., розписки ОСОБА_6 про отримання коштів від 03.11.2012р., 10.04.2013р., 24.06.2015р. та 24.03.2018р., вимогу ОСОБА_4 до ОСОБА_5 від 19.04.2018р., інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.05.2018р. та від 21.09.2017р. щодо власника квартири АДРЕСА_2 , нотаріально завірену заяву від 06.06.2018р., опис вкладення до цінного листа від 10.10.2012р. про направлення вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_5 ), а також оригіналидовіреностей на ім'я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 2 а.с. 1, 2, 43, 44, 109, 111).
З причин невиконання ухвали суду позовну заяву за ухвалою від 13.06.2019р. було залишено без розгляду, однак її було скасовано за постановою Харківського апеляційного суду від 05.09.2019р. та справу направлено для продовження розгляду (том 2 а.с. 139, 144-146, 182-185).
08.10.2019р. позивачем було надано суду оригінали наступних документів: договору поруки б/н від 26.06.2012р., вимоги ОСОБА_6 від 23.09.2012р., розписок ОСОБА_6 про отримання коштів від ОСОБА_4 від 03.11.2012р., 10.04.2013р., 24.06.2015р. та 24.03.2018р., нотаріально завіреної заяви ОСОБА_6 від 06.06.2018р. та нотаріально завіреної заяви ОСОБА_6 від 22.11.2018р. (том 2 а.с. 200, 243-251).
У зв'язку з проведенням досудового розслідування за фактом можливого шахрайства оригінали вказаних документів з цієї цивільної справи було вилучено 14.11.2019р. на підставі ухвали слідчого судді, а їх замінено завіреними слідчим копіями (том 2 а.с. 217, 219-221, 240-242).
Позивач надав письмові заяви про розгляд справи за його відсутності (том. 1 а.с. 105, том 2 а.с. 131).
Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини.
За розпискою від 03.11.2012р. ОСОБА_6 підтвердив, що 03.11.2012р. він отримав від ОСОБА_4 5000 доларів США на виконання умов договору поруки від 26.06.2012р., який був укладений між ними (том 1 а.с. 11).
За розпискою від 10.04.2013р. ОСОБА_6 підтвердив, що 10.04.2013р. він отримав від ОСОБА_4 2000 доларів США на виконання умов договору поруки від 26.06.2012р., який був укладений між ними (том 1 а.с. 12).
За розпискою від 24.06.2015р. ОСОБА_6 підтвердив, що 24.06.2015р. він отримав від ОСОБА_4 3000 доларів США на виконання умов договору поруки від 26.06.2012р., який був укладений між ними (том 1 а.с. 13).
За розпискою від 24.03.2018р. ОСОБА_6 підтвердив, що 24.03.2018р. він отримав від ОСОБА_4 3000 доларів США на виконання умов договору поруки від 26.06.2012р., який був укладений між ними (том 1 а.с. 14).
Вказану вимогу було направлено ОСОБА_5 20.04.2018р. (том 1 а.с. 17).
Позивачем також було надано суду копії описів вкладення до цінного листа від 10.10.2012р. та 05.06.2017р. про направлення ОСОБА_5 : 10.10.2012р. вимоги по укладеному договору поруки з ОСОБА_6 (купівля квартири ОСОБА_5 , договір від 26.06.2012р.) за адресою: АДРЕСА_1 , та в 2017р. вимоги від 02.06.2017р. щодо погашення заборгованості у зв'язку із виконанням ОСОБА_4 договору доручення стосовно договором купівлі-продажу квартири від 26.06.2012р. за адресою: АДРЕСА_3 (том 1 а.с. 41, 42, 215).
В матеріалах цивільної справи міститься заява ОСОБА_6 від 06.06.2018р., справжність підпису якого засвідчена нотаріусом, в якій він підтверджує факт виконання зобов'язання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до закону та договору поруки, укладеного 26.06.2012р. сторонами в простій письмовій формі, а також підтвердив відсутність будь-яких претензій майнового або матеріального характеру до ОСОБА_4 щодо виконання зобов'язань за вищевказаним договором поруки (том 1 а.с. 48).
З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації ДПСУ вбачається, що Тутберідзе Давид виїжджав з території України 08.11.2014р., після чого в'їхав 08.06.2016р., та 24.12.2017р., після чого в'їхав 04.06.2018р., що свідчить про відсутність ОСОБА_6 на території України на час надання розписок від 24.06.2015р. та 24.03.2018р., тоді як позивач в цей час перебував в Україні (том 1 а.с. 222, 223, том 2 а.с. 11).
Позивачем також було надано суду копії довіреностей від 20.01.2010р.(строк дії до 20.01.2013р.), 22.03.2013р., 28.10.2014р. (строк дії до 28.10.2017р.), 06.09.2017р. (строк дії до 06.09.2020р.), якими ОСОБА_6 уповноважував ОСОБА_9 бути його представником (том 2 а.с. 72-75).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частинами першою, третьою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України (в редакції на час укладення договору поруки) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.
Статтею 547 ЦК України (в редакції на час укладення договору поруки) правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України (в редакції на час укладення договору поруки) передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановленого договором поруки.
У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу квартири ОСОБА_6 направив поручителю ОСОБА_4 повідомлення від 23.09.2012р. про виплату боргу, яке, як вказав останній, було отримано ним 28.09.2012р., тобто повідомлення було направлено у строк, визначений у договорі поруки, що не заперечується сторонами договору поруки, а відповідачем не спростовано, хоча останній посилався на відсутність підтвердження направлення такої вимоги кредитором та отримання її поручителем.
Однак, факт направлення вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про виконання договору поруки у визначений строк не ставиться під сумнів сторонами договору поруки, а відповідач не є стороною поруки, для того щоб спростовувати факт отримання ОСОБА_4 вимоги кредитора.
При цьому, першу оплату в сумі 5000 доларів США ОСОБА_4 здійснив 03.11.2012р. не в строк та не в повному обсязі, іншу частину боргу було ним сплачено частинами протягом 2013р. -2018р.
Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Фактично поручитель виконав свої зобов'язанння перед кредитором належним чином та в повному обсязі, про що свідчить прийняття кредитором всіх оплат ОСОБА_4 , тобто сторони погодили нові строки оплати за договором поруки, що їх влаштувало, про що також свідчить не звернення кредитором стягнення за рахунок майна поручителя у зв'язку з недостатністю коштів у останнього, як то було передбачено договором поруки, тобто кредитор не скористався своїм правом та погодився з іншим узгодженим порядком та строками виконання зобов'язання.
Відповідно до ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.
Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов`язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора.
В матеріалах справи міститься підтвердження направлення вимоги від ОСОБА_4 до відповідача від 10.10.2012р.
При цьому, представник відповідача вважає, що наданий позивачем опис вкладення до цінного листа від 10.10.2012р. не може підтверджувати відправлення та отримання адресатом поштової кореспонденції.
Однак в такому разі це лише надає право відповідачу висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора.
За правилом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов'язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов'язання не пред'явить позову до поручителя.
Строк поруки у договорі поруки від 26.06.2012р. не було встановлено, тому порука припинилась після виконання зобов`язання поручителем у повному обсязі. Інших підстав, передбачених ст. 559 ЦК України, для припинення поруки раніше судом не встановлено.
Згідно з ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.
У зв`язку з невиконанням його вимоги він змушений був звернутися до суду з даним позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Представник відповідача посилається на численні порушення під час укладення та виконання договору поруки, а саме: неповідомлення покупця про укладення договору поруки та про одержання вимоги кредитора поручителем, внесення змін до договору поруки щодо порядку здійснення розрахунків не у письмовій формі, неможливість складання розписок про отримання коштів на виконання договору поруки у вказані дні, які на його думку можуть свідчити про наявність злочинної домовленості між продавцем квартири та поручителем та ставлять під сумнів договір поруки, який, на його думку має чітко виражені ознаки фіктивного правочину, який було укладено внаслідок зловмисної домовленості без наміру створення будь-яких правових наслідків, виключно з метою поновлення строку позовної давності, який за договором купівлі-продажу від 26.06.2012р. на день подачі позову вже сплинув.
Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається
За правилом ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ст. 234 ЦПК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Можливі порушення, на які вказує представник відповідача, не свідчать про нікчемність договору поруки, а доказів визнання його судом недійсним, в тому числі з підстав його фіктивності, суду не надано.
Представник відповідача посилається на положення ст. 654 ЦК України про те, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту, тому будь-які зміни до договору поруки, укладеного у письмовій формі, в тому числі стосовно порядку здійснення розрахунків, мали бути закріплені у письмовій формі.
Однак, сторони договору поруки не змінювали його, а лише узгодили між собою порядок виконання зобов`язання, зручний для них та який не перешкоджав його повному виконанню, але частинами.
Також представник відповідача зазначає, що договір поруки фактично виконано не було, оскільки розписки були надані у ті дати, коли кредитор ОСОБА_6 та поручитель ОСОБА_4 перебували у різних країнах. Тому факт передачі коштів викликає у нього сумніви. Вважає недоведеним переривання строку позовної давності за договором купівлі-продажу від 26.06.2012р., який сплинув ще у 2015 році.
Дійсно, на час надання розписок від 24.06.2015р. та 24.03.2018р. ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перебували в різних країнах, однак це не позбавило можливості поручителя виконувати свої зобов'язання та передавати кошти кредитору через інших осіб, взагалі у будь-який спосіб, тим більш, що це визнає сам ОСОБА_6 у своїй заяві від 22.11.2018р., а також зазначає про отримання коштів від ОСОБА_4 його представником ОСОБА_9 , яка потім їх йому передавала, що не заборонено чинним законодавством, навіть не зважаючи на те, що в своїх довіреностях на її ім'я він прямо про це не зазначає.
Таким чином, в суду відсутні достатні докази того, що поручитель не виконав обов'язки ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу, що є основною умовою поруки.
На день розгляду справи представником позивача не було надано суду належних та достатніх доказів, які б свідчили про пропуск позивачем строку позовної давності під час подачі даного позову. Висновків, за результатами проведення технічної експертизи документів, призначеної у кримінальному провадження, також не надано.
В разі встановлення істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, представник відповідача не позбавлений можливості подати заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.
Разом з тим, особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 3 вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами 1 і 2 цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.
За змістом статей 192 та 524 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Суд встановлює, чи визначено зобов'язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню.
Гривневий еквівалент іноземної валюти, що підлягає стягненню, визначається за офіційним курсом НБУ на момент виконання грошового зобов`язання, яким є дата зарахування коштів на рахунок стягувача або видачі йому готівки.
Позивачем було виконано зобов'язання за договором поруки в іноземній валюті - в доларах США, тому саме ця валюта підлягає стягненню.
У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.
Суд також зазначає, що за ухвалою від 07.06.2018р. було накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонено дарування або вчинення будь-яких інших дій з передачі третім особам вказаної квартири (том 1 а.с. 45).
Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
В рамках даної цивільної справи такого клопотання не заявлялось.
Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.
У разі встановлення судовим рішенням, що набрало законної сили, за наслідками розгляду кримінального провадження, в рамках якого вилучено оригінали документів по цій справі, визначених законом обставин: «істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи», «встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт … фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі» це судове рішення можливо переглянути за нововиявленими обставинами (ст. 423 ЦПК України).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України
1.Позов задовольнити повністю.
3.Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 3402,10 гривень.
Дата складання повного судового рішення 13 грудня 2019 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_2 .

Головуючий В.М. Стригуненко