Провадження №2/523/1593/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Середи І.В.,

за участі секретаря судового засідання Щербан О.Д.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та Одеської міської ради як правонаступника ОСОБА_6 про визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння та вселення,-

В С Т А Н О В И В:

28.08.2018 р. ОСОБА_2 через свого представника - опікуна ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права власності 5/8 частини квартири АДРЕСА_1 , витребування вказаного майна з чужого незаконного володіння та вселення до квартири.

Позов обгрунтований тим, що опікун недієздатного ОСОБА_2 ОСОБА_7 , дізнавшись про смерть батька позивача ОСОБА_8 та його рідних бабусі та діда ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , звернулася до нотаріуса для оформлення спадкових прав на належну його батьку ОСОБА_8 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом. Також він успадкував за правом представлення після смерті свого батька ОСОБА_8 3/8 частин вищевказаної квартири, яка залишилася після смерті його баби ОСОБА_9 .

Крім того, під час оформлення спадкових прав позивач дізнався про те, що його бабуся за життя залишила заповіт на ім`я ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , які після смерті бабусі звернулися до суду для визнання права власності на спадкове майно.

Успадковане ОСОБА_2 майно незаконно поза його волею вибуло з його володіння до відповідачів на підставі договорів дарування.

30.08.2018 р. провадження у справі відкрито ухвалою судді Виноградової Н.В..

05.12.2018 р. згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судова справа, у зв`язку з знаходженням судді на лікарняному, передана в провадження судді Середи І.В..

04.12.2018 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позов, за змістом якого відповідач просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що позивач не надає доказів, підтверджуючих заявлені вимоги, зокрема, не надано доказів, які підтверджують ту обставину, що позивач звертався до нотаріальної контори за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, як це передбачено положеннями ст.1297 ЦК України. Нотаріальний порядок оформлення права на спадщину регулюється нормами ст.86 ЦК України та Законом України «Про нотаріат». Спадкування майна, що залишилося після смерті ОСОБА_9 здійснюється за заповітом. У разі спадкування за законом, ОСОБА_8 належав би до першої черги спадкування та був би єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері і успадкував би належне їй майно. Відповідач вважає, що лише особисто ОСОБА_8 (батько позивача) і лише за умови, якщо був би живий на час відкриття спадщини, мав би право на спадкування обов`язкової частини після смерті матері, як непрацездатний син.

06.12.2018 р. у справі призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 04.03.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

У зв`язку зі смертю ОСОБА_6 23.12.2013 р., судом 18.09.2019 р. ухвалою без виходу до нарадчої кімнати до участі у справі залучено її правонаступника - Одеську міську раду, оскільки після смерті відповідача з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, і її син ОСОБА_3 (відповідач у справі) не вчиняв дій щодо прийняття спадщини.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позов та просила його задовольнити, вказуючи на те, що вказані в позові факти вже були встановлені судами, раніше прийняте рішення було скасовано через те, що до участі у справі не було залучено іншу сторону договору.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_12 в засідання не з`явилися, звернулися з заявами про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобами.

Оскільки вказаними учасниками докази поважності їх відсутності не надано, тому судом відмовлено в заявлених клопотаннях.

Раніше в засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник заперечували проти задоволення вимог, вказуючи на те, що позивач не надав доказів в підтвердження своїх доводів, відсутні відомості про оформлення права на спадщину. Лише якби батько був живий, то він би зміг успадкувати майно після своєї матері.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та Одеська міська рада в засідання не з`явилися і з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом на підставі представлених позивачем доказів встановлено наступне.

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.05.1994 року встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Відповідно до частин першої, другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна (частина перша, друга статті 357 ЦК України).

Частиною першою статті 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Отже, частки ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 були рівними, по 1/3 частині у кожного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9 , яка за життя залишила заповіт на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_11 ..

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 26.06.2004 р. позивача ОСОБА_2 визнано недієздатним, а рішенням того ж суду від 27.10.2014 р. призначено опікунів ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ..

Як видно із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 19.04.1978 року Волковиським міськвідділом ЗАГС Гродненської області, ОСОБА_2 є сином ОСОБА_8 .

Згідно з постановою приватного нотаріуса Лічман І.М. від 05.09.2014 р., ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна після смерті батька у зв`язку з невизначення часток кожного співвласника в квартирі.

17.09.2014 року апеляційним судом Одеської області було прийнято рішення у справі за позовом ОСОБА_11 , ОСОБА_6 до ОСОБА_13 про визначення розміру часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Як видно із його змісту, рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 18.09.2008 року вказаний позов було задоволено, суд визнав розмір часток співвласників ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 у спільній сумісній власності - кв. АДРЕСА_1 ; встановив факт прийняття спадщини ОСОБА_9 після смерті ОСОБА_8 і ОСОБА_10 ; визнав за позивачами право на спадщину, на вказану квартиру по 1/2 частині, за кожною, яка відкрилася після смерті ОСОБА_9 .. За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_7 , яка діяла в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , апеляційним судом рішення Суворовського районного суду м.Одеси скасовано, в позові відмовлено.

Під час прийняття вказаного рішення апеляційним судом Одеської області було встановлено, що ОСОБА_11 і ОСОБА_6 звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_9 , але їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не була визначена частка спадкодавця у спадковому майні.

Згідно з нормами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

15.05.2009 року укладено договір дарування, за яким ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.24).

08.12.2010 р. було укладено договір дарування, за яким ОСОБА_11 подарувала ОСОБА_15 1/2 частину спірної квартири (а.с.22)

29.07.2011 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_4 укладено договір дарування 1/2 частини спірної квартири (а.с.23) .

Як видно із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 25.12.2013 р. відділом ДРАЦС у м.Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_6 (відповідач, та спадкоємець за заповітом після ОСОБА_9 ) померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

Відповідно до листа Суворовської державної нотаріальної контори у м.Одесі, за даними Спадкового реєстру спадкова справа до майна ОСОБА_6 відсутня.

У грудні 2014 року ОСОБА_1 , діючи від імені та в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , звернулася до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (справа №523/19526/14) та згідно з вимогами просила:

визнати недійсним договір дарування від 15 травня 2009 року, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 3-471, за яким ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним договір дарування від 08 грудня 2010 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 7-2897, за яким ОСОБА_11 подарувала ОСОБА_15 1/2 частину спірної квартири;

визнати недійсним договір дарування від 29 липня 2011 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 7-1565, за яким ОСОБА_15 подарувала ОСОБА_4 1/2 частину спірної квартири;

скасувати запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на вищевказану квартиру;

визнати право власності на 1/4 частину спірної квартири за ОСОБА_2 ;

витребувати 1/4 частину спірної квартири на користь ОСОБА_2 ;

визнати право власності на 3/8 частин спірної квартири за ОСОБА_2 ;

витребувати 3/8 частин спірної квартири на користь ОСОБА_2 .

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 02 липня 2015 року у вказаній справі позов ОСОБА_1 , задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 його батька ОСОБА_8 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно у вигляді 3/8 частин вказаної квартири у порядку спадкування за правом представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 його баби ОСОБА_9 . Витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/8 та 3/16 частини квартири. Витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 . 1/8 та 3/16 частини квартири. Скасовано запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 5/16 частин квартири. Скасовано запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 5/16 частин квартири. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 02 липня 2015 року залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_16 задоволено, рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 02 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

23.05.2018 р. Верховний Суд своєю постановою касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , залишив без задоволення, рішення апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2016 року залишив без змін.

Отже, судом встановлено, що рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 02 липня 2015 року скасовано.

Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до вимог ч.1 ст.1266 ЦПК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

За нормами ч.1, 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (ч.4 ст.1268 ЦК ).

Відповідно до вимог ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з нормами ч.1 та ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів визначено: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Статтею 392 ЦК встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

За нормами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не погоджується з твердженням представника позивача щодо встановлення всіх обставин на підставі рішень судів, оскільки раніше прийняті рішення були скасовані, до участі у справі було залучено іншого спадкоємця, яка раніше не приймала участі у розгляді справ і вимоги до неї не заявлялися, тому всі обставини, пов`язані з встановленням права на спадкування мають бути з`ясовані повно та об`єктивно на підставі належних та допустимих доказів. Рішення суду не може грунтуватися на припущеннях.

Суду не було надано відомостей щодо звернення представника позивача з заявою про прийняття спадщини, а з постанови нотаріуса це питання не можливо з`ясувати. Крім того, суду не надано доказів для з`ясування розміру частки в квартирі, яка залишилася після спадкодавця ОСОБА_9 .. Як видно з тексту заповіту, вона заповідала все майно, тоді як в матеріалах справи відсутні відомості про дату звернення спадкоємців з заявами про прийняття спадщини, чи було оформлено право спадкування і в яких частинах. Не надано також інформації, чи відкривалася спадкова справа після смерті чоловіка ОСОБА_9 , а діда позивача - ОСОБА_10 , для з`ясування відомостей про розмір частки, успадкованої дружиною та сином. Докази родинних стосунків між співвласниками квартири для встановлення родинних стосунків зі спадкодавицею ОСОБА_9 також відсутні.

Враховуючи те, що представником при зверненні до суду 28.08.2018 р. не надано доказів на підтвердження заявлених вимог про визнання права на спадкове майно в розмірі 5/8 частин спірної квартири, і в наступному з клопотанням про їх витребування вона не зверталася, тому суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з недостатністю наданих доказів. При цьому, необхідно звернути увагу, що вимоги про вселення є передчасними, оскільки право на вселення в квартиру є похідним від права власності.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,258-259,263,265,268,273,354,355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та Одеської міської ради як правонаступника ОСОБА_6 про визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння та вселення - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 09.12.2019 р..

Суддя: