ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1268/19 Справа № 216/3201/17 Суддя у 1-й інстанції - Сидорак В.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 червня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

11 липня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з відповідачки аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що з 2006 року вона є пенсіонером за віком. Єдиним її доходом увесь цей час є пенсія за віком, яка складає 1388 грн. 20 коп. на місяць. Інших джерел доходу в неї немає. Вона є самотньою жінкою похилого віку, чоловіка чи іншої близької людини, яка може допомагати та підтримувати її матеріально немає. Її чоловік, ОСОБА_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Разом із нею в її квартирі зареєстрована донька ОСОБА_2 та повнолітній онук ОСОБА_4. Незважаючи на те, що вони з донькою та онуком зареєстровані разом та на них усіх нараховуються комунальні послуги, ані донька, ані онук зовсім не сплачують поточні платежі за квартиру та не беруть участь в утриманні квартири. Практично вся пенсія, яку вона отримує, витрачається на оплату комунальних послуг (в опалювальний сезон витрати зазвичай складають більше 1500 грн.), влітку комунальна плата все одно дуже велика. Сума, що залишається після сплати комунальних платежів складає 200-300 грн. є набагато разів меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум і її ледь вистачає на харчування. Побутовими предметами першої необхідності вона забезпечити себе не може. Крім цього, вона має хронічні захворювання та потребує постійного лікування, на яке потрібно багато коштів. Щомісяця вона витрачає близько 500 грн. на ліки. За таких складаних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності вона не отримує від доньки жодної грошової підтримки, а тому вимушена звернутися із зазначеним позовом до суду (а.с.1-2).

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовлено (а.с.85-87).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.88-89).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є матір'ю відповідачки ОСОБА_2 (а.с.34-35).

Позивачка ОСОБА_1 є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком (а.с.61), хворіє, у зв'язку із чим купує ліки (а.с.60, 64), а також сплачує комунальні послуги (а.с.62-63), при цьому останній призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг (а.с.65).

Відповідачка ОСОБА_2 працює в КЗ Дошкільний навчальний заклад №121 на посаді помічника вихователя (а.с.37) та отримує заробітну плату (а.с.38), з якої щомісяця утримуються грошові кошти на сплату комунальних платежів за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.40-47).

Крім того, остання знаходиться під наглядом консультативно-діагностичного центру КЗ «Криворізька МКПБ №1 «ДОР» з 2012 року (а.с.39), у зв'язку з чим періодично проходить обстеження (а.с.49, 67, 68), здає аналізи (а.с.50) та купує ліки (а.с.50 зворотній бік, 69).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції виходив з того, що що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню в зв'язку з недоведеністю умов виникнення права на отримання аліментів від доньки.

Вказані висновки суду зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При цьому у статті 201 СК України визначені обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків.

Таким чином, моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не є безумовною підставою для виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при вирішенні спору необхідно враховувати розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Непрацездатними визнаються особи, що досягли пенсійного віку та інваліди I, II та III груп.

Разом із цим з роз'яснень, наданих у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 березня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» вбачається, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком, розмір якої за період з квітня 2017 року по вересень 2017 року склав 8654, 20 грн. (1453,20 грн. щомісячно). При цьому, остання отримує субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідачка дійсно працює, отримуючи мінімальну заробітну плату. При цьому, щомісячно сплачує комунальні платежі за місцем проживання матері, а також перебуває під наглядом консультативно-діагностичного центру КЗ «Криворізька МКПБ №1 «ДОР» з 2012 року з діагнозом «лейоміома матки».

Перевіряючи зазначене рішення, колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано судом належних та допустимих доказів крайньої потреби у матеріальній допомозі й виникнення права на отримання аліментів від доньки та змоги останньої їх сплачувати.

Виходячи з вищезазначених конкретних обставин справи й доказів наданих сторонами, та враховуючи, що після сплати обов'язкових платежів, за умови стягнення аліментів, відповідачка буде отримувати кошти, розмір яких буде меншим, чим дохід позивачки, а тому підстав для скасування судового рішення й задоволення позову, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростовання висновків суду першої інстанції.

Крім того, апелянт під час розгляду справи не скористався наданими йому правами, не обґрунтував вимоги позову та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч., ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують обґрунтованих висновків суду, яким у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: