КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/8568/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Кулікової С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Черниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, обґрунтовуючи його тим, що 19 серпня 2017 року вона разом із п`ятимісячним сином ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_3 , сестрою ОСОБА_4 та її п`ятирічним сином ОСОБА_5 вирушили на відпочинок до с. Лазурне Херсонської області. Купейні білети на чотири особи на поїзд № 076 були оформлені 28 липня 2017 року в терміналі «ПриватБанку» по вул. Вишгородській у м. Києві.

При посадці у вагон № 4 поїзду № 076 Київ-Херсон о 21.10 год. провідник виявив, що білети в купе № 21, 22, 23, 24 недійсні (не скануються). На їхні місця прийшли інші люди з квитками на ті ж місця придбані через сервіс «Укрзалізниці». Провідник не пустив їх у вагон. Це викликало шок у дорослих, у дітей почалась істерика, їх неможливо було заспокоїти. На вулиці була уже ніч. Зателефонувавши на гарячу лінію 3700, відповіді про долю квитків вони так і не отримали. В стані неймовірного стресу довелося повертатися додому. Старшій дитині було складно пояснити чому вони не їдуть на море, він кожного дня повертаючись із садочка, рахував дні, а потім години до відправлення, його мрію було зруйновано через халатність відповідача. Відпустку було зірвано, чим завдано сильний стрес трьом дорослим та двом дітям. Гроші за бронювання готелю відповідач не повернув.

Наступного дня позивач подала заявку до ПАТ КБ «ПриватБанк» на розгляд даної ситуації. На неодноразові дзвінки представники банку відмовилися вказати причину зняття білетів. Через кілька днів повернули вартість чотирьох квитків у розмірі 1 168,97 грн і тим самим відповідач визнав свою провину. Подальші з`ясування даної ситуації з працівниками «Укрзалізниці» вказали на те, що придбані білети на поїзд № 076 були зняті 19 серпня 2017 року через сервіс «ПриватБанку».

20 серпня 2017 року сестра із сином та матір`ю придбали квитки на інший вид транспорту та вирушили до с. Лазурне Херсонської області. Позивач з п`ятимісячною дитиною залишилась вдома за станом здоров`я, оскільки через пережитий стрес у позивача почались головні болі, підвищилась температура та довелось приймати медикаменти, хоча вона у той час була годуючою матір`ю і це було крайньою мірою.

Позивач та її сім`я зазнали матеріальної шкоди, яку вона оцінила у розмірі 2 760,00 грн (оплата номера у готелі - 900,00 грн, оплата таксі - 200,00 грн, втрата вартості квитка Херсон-Київ, які довелося повернути - 160,00 грн, квитки на інший вид транспорту - 1500,00 грн). У зв`язку із неправомірними діями зі сторони відповідача позивач та її сім`я зазнали значної моральної шкоди, яка виразилась у сильних душевних стражданнях та хвилюваннях. Крім того, позивач відчула себе ошуканою, що негативно відобразилося на її психічному стані. Моральну шкоду позивач оцінила у 250 000,00 грн. Ця сума обумовлена глибиною душевних страждань позивача, значним погіршенням її стану здоров`я та необхідністю захищати свої права у судовому порядку.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь матеріальну шкоду у розмірі 2 760,00 грн та моральну шкоду у розмірі 250 000,00 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачу не були надані послуги пасажирського перевезення залізницею саме з вини відповідача, у зв`язку з чим порушено її права, як споживача, та спричинено моральну шкоду.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням в частині стягнення моральної шкоди, 2 травня 2019 року представник відповідача за довіреністю Сокуренко Є.С. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач не надала доказів, якими підтверджується вимоги щодо спричинення їй моральної шкоди та не надала чіткого розрахунку розміру моральної шкоди, а тому її позовні вимоги суперечать нормам матеріального та процесуального права, а саме статтям 23, 1167 ЦК України, України, статті 175 ЦПК України, а також положенням постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відзив позивача на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 28 липня 2017 року ОСОБА_1 було придбано чотири посадочних документи на 19 серпня 2017 року о 21.25 год. на поїзд Київ-Пасажирський - Херсон № 076 ОЦ ФІРМ НШ, у вагоні 04 К ПРИДН, місця № 021, 022, 023, 024, на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , загальна вартість яких становить 1 132,97 грн, що підтверджується копіями посадочних документів.

Однак 19 серпня 2017 року позивач не змогла скористатися цими посадочними документами для проїзду залізницею, які були придбані нею через термінал самообслуговування ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 .

Згідно виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» по рахунку клієнта НОМЕР_2 , ОСОБА_1 28 липня 2017 року сплатила за білети на поїзд через термінал самообслуговування (м. Київ, вул. Вишгородська, 26/2) у розмірі 1 168,97 грн, а 21 серпня 2017 року на рахунок позивача було повернуто грошові кошти за неуспішною транзакцією (білети на поїзд в терміналі самообслуговування у відділенні Банку 24/7 м. Київ, вул. Вишгородська, 26/2) у розмірі 1 168,97 грн та 22 серпня 2017 повернено грошові кошти за відміненим платежем за білети у розмірі 277,80 грн.

Відповідно до частиною першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XIIспоживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на належну якість продукції та обслуговування йвідшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції) відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 1023-XIIпродавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

У статті 10 Закону № 1023-XIIвстановлено права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону (стаття 16 Закону № 1023-XII).

У відповідності до вимог частини другої статті 22 Закону № 1023-XII при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі частиною першою статті 1209 ЦК України продавець, виготовлювач товару, виконавець робіт (послуг) зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану фізичній або юридичній особі внаслідок конструктивних, технологічних, рецептурних та інших недоліків товарів, робіт (послуг), а також недостовірної або недостатньої інформації про них.

Відшкодування шкоди не залежить від їхньої вини, а також від того, чи перебував потерпілий з ними у договірних відносинах.

За частиною другою статті 1210 ЦК України шкода, завдана внаслідок недоліків робіт (послуг), підлягає відшкодуванню їх виконавцем.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, позивач та члени її сім`ї не змогли використати посадочні документи 19 серпня 2017 року на поїзд № 076 Київ-Херсон, які були придбані нею через відповідний сервіс відповідача, через помилку у роботі працівників ПАТ КБ «ПриватБанк».

Факт повернення ОСОБА_1 грошових коштів за посадочні документи також підтверджує, що саме з вини ПАТ КБ «ПриватБанк» остання не змогла використати належним чином посадочні документи та вирушити на запланований відпочинок.

Таким чином, внаслідок невиправданих дій (бездіяльності) відповідача було порушено права позивача як споживача, у зв`язку з чим остання не змогла отримати послугу належної якості. Відповідачем було відшкодовано позивачу лише витрати пов`язані з оплатою посадочних документів.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

При цьому моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина четверта статті 23 ЦК України).

Обгрунтовуючи позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, позивач зазначала, що у зв`язку із неправомірними діями зі сторони відповідача вона та її сім`я зазнали значної моральної шкоди, яка виразилась у сильних душевних стражданнях та хвилюваннях. Позивач відчула себе ошуканою, що негативно відобразилося на її психічному стані. Крім цього, протиправні дії спричинили порушення її звичайного життєвого укладу, тому що у неї з'явилася необхідність витрачати багато часу для відновлення свої прав.

Зважаючи на наведені норми законодавства та обставини справи, з урахуванням встановленого факту надання позивачу послуг з придбання квитків через сервіс банку неналежної якості, що призвело до її фізичних і душевних страждань, а також з огляду на глибину пережитого емоційного стресу та витрачених часу і зусиль, які були необхідні для захисту порушених прав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що протиправними діями відповідача було порушено права позивача, як споживача, та завдано моральну шкоду, розмір якої, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, обґрунтованого визначено у 5 000,00 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність позивачем спричинення їй моральної шкоди не заслуговують на увагу та спростовуються вказаними вище висновками суду першої інстанції. При цьому,з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

Під час розгляду справи був встановлений факт порушення прав позивача та відповідно завдання їй моральної шкоди через зміну нормального перебігу життя та психологічних переживань, які вона зазнала у зв`язку з неможливістю вирушити на запланований відпочинок, а відповідач у свою чергу намагається безпідставно перекласти обов`язок доказування вини на позивача.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статтей 12, 13, 81 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в оскаржувані відповідачем частині, яке відповідає вимогам статтей 263 - 265 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

С.В. Кулікова