Єдиний унікальний номер 225/5476/16-ц Номер провадження 22-ц/804/3076/19

Донецький апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року

м. Бахмут

Справа № 225/5476/16-ц

Провадження № 22-ц/804/3076/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Біляєвої О. М. (судді-доповідача), Будулуци М. С., Папоян В. В.,

секретар судового засідання - Сергєєва К. О.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дзержинського міського суду Донецької області в складі судді Гері О. Г. від 12 квітня 2017 року, ухвалене в м. Дзержинську Донецької області,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , пред`явила позов до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні грошовими коштами.

Позовна заява мотивована тим, що нею було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 12 січня 2016 року і відкрито поточні рахунки у ПАТ КБ «ПриватБанк», які обслуговуються картками № НОМЕР_1 (гривня), № НОМЕР_2 (гривня), № НОМЕР_3 (російський рубль). На зазначених карткових рахунках знаходяться її грошові кошти, а саме на рахунку № НОМЕР_1 2 880 грн, на рахунку № НОМЕР_2 24 200 грн, на рахунку № НОМЕР_3 1 283 російських рублів. Зазначені рахунки використовувались для споживчих цілей.

14 березня 2016 року вона, маючи намір зняти з карткового рахунку залишок своїх коштів у розмірі 27 080 грн та 1 283 рублі, скористалась послугами банкомату ПАТ КБ «ПриватБанк», проте зняти кошти не вдалось. Вона зверталась до служби клієнтської підтримки банку, де їй пояснили, що зазначені вище рахунки заблоковані, але причину блокування не повідомили. Звернувшись до Головного управління ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою-вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні грошовими коштами на поточних рахунках, конкретної відповіді не отримала, оскільки у листі банку був наведений перелік підстав, відповідно до яких банк має право призупинити здійснення розрахунків.

Вважала вищевказані дії відповідача незаконними, оскільки порушено її права на розпорядження коштами.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні нею грошовими коштами, розміщеними на платіжних картках, відкритих на її ім`я, а саме: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , шляхом розблокування вказаних карткових рахунків.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 12 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задовольнити. Зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 грошовими коштами, що знаходяться на її платіжних картках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , шляхом розблокування вказаних карткових рахунків, відкритих на її ім`я у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» правомірність блокування карток/рахунків, відкритих на ім`я позивачки, не обґрунтовано, представником банку не надано відомостей про причини блокування карток та доказів про те, що кошти на рахунки позивачки отримані злочинним шляхом. Таким чином, наявні правові підстави для зобов`язання відповідача усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, що знаходяться на її рахунках.

У травні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалите нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банком було призупинено здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки (електронного платіжного засобу), держателем якої є позивачка, на підставі звернення до банку іншого клієнта, який повідомив про перерахування особистих коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 . Вказані обставини свідчать про те, що по карткам позивача було проведено ряд операцій, які містять ознаки шахрайства, тому банк при блокуванні карток позивачки діяв правомірно (ас. 132-136).

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 у запереченнях проти апеляційної скарги просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм процесуального права, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог (ас. 168).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2017 року апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково. Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

29 жовтня 2019 року дана цивільна справа надійшла до Донецького апеляційного суду.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку, що підтверджується телефонограмами, зареєстрованими 05 грудня 2019 року в Журналі телефонограм у цивільних справах за №№ 575, 576; повідомленням ОСОБА_1 , яка зареєстрована у м. Донецьку, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади (ас. 243, 247-250). Смірнова М. О. причини неявки не повідомила суду. ПАТ КБ «ПриватБанк» подало клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. За таких обставин і з урахуванням вимог частини другої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, наведені у відзиві обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої - третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи (ч. 1 ст. 417 ЦПК України).

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що 12 січня 2016 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, тобто укладено з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір-приєднання, та відкрито поточні рахунки у банку, які обслуговуються картками № НОМЕР_1 (гривня), № НОМЕР_2 (гривня), № НОМЕР_3 (російський рубль).

На зазначених карткових рахунках ОСОБА_1 знаходяться грошові кошти, а саме: на рахунку № НОМЕР_1 2 880 грн, на рахунку № НОМЕР_2 24 200 грн, на рахунку № НОМЕР_3 1 283 рублі.

У лютому 2016 року вказані рахунки були заблоковані ПАТ КБ «ПриватБанк», після чого ОСОБА_1 неодноразово зверталася до банку, як в усній формі, так і письмово, з метою з`ясування причин блокування рахунків та просила відповідача розблокувати рахунки і повернути кошти, які на них знаходяться.

У листі від 10 травня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк», на звернення позивачки, посилалось на окремі положення Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно із частинами першою третьою статті 1066 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Положеннями частини першої статті 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Отже, правовою гарантією на невтручання у право власності на кошти є рішення суду, що відповідає ст. 41 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

На належні боржникові в разі передання від інших осіб кошти, що знаходяться на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається державним виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 № 333/4924/15-ц|6-2047цс16.

Частинами четвертої шостої статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (далі Закон) визначено, що банк має право витребувати, а клієнт (особа, представник клієнта) зобов`язаний надати документи і відомості, необхідні для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інші передбачені законодавством документи та відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

У разі ненадання клієнтом (особою, представником клієнта) документів, необхідних для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, рахунок не відкривається, зазначені в частині другій цієї статті договори (фінансові операції) не укладаються (не здійснюються).

Банк має право відмовитися від підтримання договірних відносин чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Аналогічні положення містять Умови та Правила надання банківських послуг (пп. 1.1.3.2.3, 1.1.3.2.14), які є складовою договору, укладеного 12 січня 2016 року між сторонами у справі.

Згідно з пунктом 12 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов`язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором.

Тобто Закон не передбачає такої умови здійснення зупинення та відмови від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта, як наявність доведеного факту здійснення незаконної діяльності. Зі змісту норм Закону випливає, що такі дії здійснюються саме з метою встановлення факту незаконної діяльності, але не на підставі таких фактів. Для здійснення таких дій необхідною є лише наявність обґрунтованих побоювань щодо неправомірності дій на використання Банку для проведення незаконних операцій.

Заперечуючи проти позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що банк здійснив блокування карт позивачки відповідно до положень статті 1074 ЦК України та умов укладеного між сторонами договору, при цьому керувався саме Законом України «Про банки і банківську діяльність». Здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки позивачки призупинено на підставі звернення до банку іншого клієнта, який повідомив про перерахування особистих коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 . Унаслідок вказаних обставин банк дійшов висновку про те, що по карткам позивача було проведено ряд операцій, які містять ознаки шахрайства, тому вважав свої дії правомірними.

Проте суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень законодавства та вимог статей 213 - 215 ЦПК України 2004 року не врахував доводів банку, не аналізував та не досліджував письмове звернення певної особи (по суті скарга, де зазначалось про «аферистів») з поданням чеків і своїх конкретних даних, яке банк надав суду (а.с. 70, 71).

Дослідивши та проаналізувавши письмове звернення (по суті скарга, де зазначалось про «аферистів») певної особи, яка повідомила про перерахування особистих коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 , з поданням чеків і своїх конкретних даних, яке слугувало підставою для призупинення здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки позивачки; суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність у відповідача обґрунтованих побоювань щодо неправомірності дій на використання Банку для проведення незаконних операцій, яка згідно зі статтею 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є необхідною для здійснення зупинення та відмови від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта.

Оскільки Закон не передбачає такої умови здійснення зупинення та відмови від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта, як наявність доведеного факту здійснення незаконної діяльності; а зі змісту норм Закону випливає, що такі дії здійснюються саме з метою встановлення факту незаконної діяльності, але не на підставі таких фактів; суд апеляційної інстанції відхиляє аргумент, викладений у запереченнях на апеляційну скаргу, щодо неправомірності дій відповідача з тих підстав, що згідно з доданою до звернення копії чеку поповнення рахунку здійснила ОСОБА_1 .

Ані Закон України «Про банки і банківську діяльність», ані Умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» не містять обмежень щодо строку зупинення та відмови від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання Банку для проведення незаконних операцій, який зумовлений лише обставинами, що дали підстави для зупинення здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки, тому є безпідставним посилання позивача на положення пункту 3 частини п`ятої статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

З листа банку по суті вбачається пропозиція позивачу пояснити використання картки не за призначенням, на що позивачка відповіді банку не надала (ас. 8).

Таким чином, суд першої інстанції у порушення зазначених положень закону належним чином не перевірив, чи вчинено позивачкою фінансові операції, які містять ознаки шахрайства з легалізацією доходів отриманих злочинним шляхом, та чи відповідно до положень статті 1074 ЦК України та умов укладеного між сторонами договору банк здійснив блокування карт позивачки.

Ураховуючи, що не встановлено вчинення позивачкою фінансових операцій, які містять ознаки шахрайства з легалізацією доходів отриманих злочинним шляхом; а Приватбанк, з діями якого не згодна ОСОБА_1 , керувався саме Законом України «Про банки і банківську діяльність»; колегія суддів дійшла висновку про неправильне застосування судом попередньої інстанції Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом", зокрема статті 17, який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому суд першої інстанції, розглядаючи справу і встановивши факт обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунках, не застосував до спірних правовідносин Закон України «Про банки і банківську діяльність».

Оскільки дії відповідача з обмеження права позивача щодо розпорядження картковими рахунками здійснені у спосіб, передбачений як Законом України «Про банки і банківську діяльність», так і Умовами та правилами надання банківських послуг; суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність вимог про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, а тому відмовляє у задоволенні позову.

З огляду на вище зазначене наведені в апеляційній скарзі доводи є прийнятними.

Викладений у запереченнях на скаргу аргумент щодо вчинення в анкеті-заяві від імені ОСОБА_1 , яка постійно проживає у м. Донецьку, підпису не позивачем, а іншою особою, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки позивачем не подано належних і достатніх доказів на підтвердження цієї обставини, зокрема висновку експерта, судового рішення, що набрало законної сили, про визнання недійсним укладеного між сторонами у даній справі договору від 12 січня 2016 року, на підставі якого були відкриті поточні рахунки. Слід зазначити, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на договірні відносини з відповідачем.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установивши, що суд першої інстанції, ухваливши рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні нею грошовими коштами, неправильно застосував норми матеріального права, а саме: застосував Закон України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом", який не підлягає застосуванню, і не застосував Закон України «Про банки і банківську діяльність», який підлягав застосуванню, і порушив норми процесуального права, суд апеляційної інстанції скасовує рішення та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частини перша, шоста і сьома статті 141 ЦПК України).

З огляду на те, що позивач на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача» звільнена від сплати судового збору, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, а також судові витрати 1 267 грн 76 коп., понесені Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001; ) у зв`язку з переглядом справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 12 квітня 2017 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні грошовими коштами відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, а також судові витрати 1 267 грн 76 коп., понесені Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001; ) у зв`язку з переглядом справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: О. М. Біляєва

М. С. Будулуца

В. В. Папоян

Дата складення повного судового рішення 10 грудня 2019 року

Суддя-доповідач О. М. Біляєва