ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1584/19 Справа № 199/439/18 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дружини. В обґрунтування позову посилалася на те, що з 8 червня 2017 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, отримує лише державну соціальну допомогу, інших доходів не має, а відповідач може надавати матеріальну допомогу на її утримання, просила суд стягнути з відповідача на її користь на її утримання аліменти до досягнення дитиною - ОСОБА_3 трьох років в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісяця (а.с. 19-21).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2018 року позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання - АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання - АДРЕСА_2) про стягнення аліментів - задоволений частково.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_3, місце проживання - АДРЕСА_2), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання - АДРЕСА_1) на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з 23 січня 2018 року до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6.

В іншій частині позову - відмовлено.

Також вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах місячних платежів (а.с. 121-122).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить змінити рішення суду у частині розміру стягнутих аліментів та стягнути з відповідача на її утримання аліменти щомісяця до досягнення дитиною, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, 3-х річного віку у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача (а.с. 124-127).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що сторони з 08 червня 2017 року знаходяться у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а позивачка її матір'ю, що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.09.2017, актовий запис №1368.

Позивач ОСОБА_1 не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує державну соціальну допомогу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що дитина проживає разом з позивачем, а відповідач є батьком дитини, має працездатний вік, офіційно працює, має постійний дохід, задовільний стан здоров'я, а тому може надавати дружині матеріальну допомогу на її утримання відповідно до положень ст. 84 СК України.

При цьому, судом враховано обов'язок відповідача ОСОБА_2 утримувати спільну дитину сторін, а також те, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2018 року з відповідача ОСОБА_2 стягнено на утримання спільної дитини сторін аліменти в розмірі ј частини. Крім того, судом враховано, що відповідач має на утриманні від першого шлюбу неповнолітнього сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, якому допомагає в добровільному порядку, що підтверджується наданими квитанціями. Таким чином, посилаючись на те, що задоволення позову в розмірі 1/4 частини на утримання дружини ОСОБА_1 буде перевищувати 50% доходу відповідача, що поставить його у скрутне матеріальне становище, суд вважав за необхідне задовольнити позов частково та стягнути щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з 23 січня 2018 року до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та нормам матеріального права та зроблені з дотриманням норм процесуального права.

Так, відповідно до ч.1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дитина проживає разом з матір'ю.

Позивач не працює, знаходиться у відпустці про догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує державну соціальну допомогу на дитину.

Відповідач мешкає окремо, працює у ТОВ «АМТ ТРЕЙД» на посаді начальника відділу логістики, посадовий оклад складає 8 000 грн. (а.с. 58).

Відповідач також має неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 59), якому допомагає у добровільному порядку, що підтверджується відповідними квитанціями.

Отже, суд 1 інстанції, врахувавши конкретні обставини по справі, дійшов обґрунтованих висновків щодо часткового задоволення зазначених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що призначені судом аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача є недостатніми для забезпечення сім'ї та утримання дитини, яка хворіє і потребує постійного догляду та лікування, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 23.01.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2018 року в цій частині залишено без змін.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що з відповідача не здійснюються стягнень по виконавчим документам, а тому відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу у заявленому розмірі, - не можуть бути підставою для зміни рішення, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідач має неповнолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, якому допомагає у добровільному порядку, тобто, несе певні витрати на його утримання.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: