КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року м. Київ

Справа 752/11690/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2014/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: СоколовоїВ.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Колдіної О.О. 05 червня 2018 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фьючерс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Форма-К», Товариства з обмеженою відповідальністю «Бімен», третя особа: Публічне акціонерне товариство Банк «Контракт» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В

У червні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «Фьючерс», TOB «Форма-К»,ТОВ «Бімен», третя особа: ПАТ Банк «Контракт» про стягнення солідарно грошових коштів в розмірі 389602,36 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ПАТ Банк «Контракт» та ОСОБА_2 було укладено ряд договорів строкового банківського вкладу, відповідно до умов яких позивач внесла на рахунок в Банк грошові кошти на загальну суму 0499,01 доларів США. Крім того, 15 жовтня 2014 року між Банком та позивачем укладено Договір банківського рахунку № 14742-00, відповідно до якого Банк відкрив поточний рахунок на ім'я ОСОБА_3 № НОМЕР_1. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 10 грудня 2015 року № 876 «Про відкликання банківської ліценції та ліквідацію ПАТ Банк «Контракт» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочата процедура ліквідації Банку. На момент звернення до суду сума вкладів позивачу не була повернута, і відповідно до довідки № 51/11-1540 від 06 липня 2016 року, виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк «Контракт» ОСОБА_4, позивача включено до Реєстру акцептованих вимог кредиторів на суму в розмірі 389602,36 гривень.

Оскільки відповідачі є власниками істотної участі ПАТ Банк «Контракт», і їх бездіяльність призвела до неплатоспроможності Банку, на підставі положень ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» позивач просив покласти на них відповідальність за зобов'язаннями Банку та стягнути грошові кошти в розмірі 389602,36 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фьючерс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Форма-К», Товариства з обмеженою відповідальністю «Бімен», третя особа: Публічне акціонерне товариство Банк «Контракт» про стягнення коштів - відмовлено.

Не погодилась із вищезазначеним судовим рішенням позивач, її представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що власники істотної участі Банку несуть відповідальність за зобов'язаннями Банку, не зважаючи на те, що договірні відносини виникли між банком та клієнтом, так як саме власник істотної участі відповідальний за вжиття своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку, і саме він, а не клієнт банку, повинен нести будь-які негативні наслідки від визнання банку неплатоспроможним. Посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_2 є неналежним позивачем у даній справі, вважає безпідставним, оскільки подання позову в такий спосіб залишається єдиним можливим способом захисту порушених прав позивача.

Враховуючи викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила її задовольнити.

Інші учасник справи в судове засідання не з'явились.

Третя особа ПАТ Банк «Контракт» отримавши судове повідомлення, свого представника в судове засідання не направили, причини неявки не повідомили.

Відповідачі повідомлялись про розгляд справи в порядку визначеному процесуальним законом, проте за даними поштових відділень, за місцем реєстрації не знаходяться, тому в порядку ч.10 ст. 128, ч.3 ст. 130 ЦПК України вказані особи вважаються повідомленими належним чином.

В порядку ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04 липня 2014 року між ПАТ Банк «Контракт» та ОСОБА_2 укладено договір № 1215/2014 строкового банківського вкладу зі сплатою процентів в кінці строку «Пенсійний» в доларах США, строком до 06 жовтня 2014 року, відповідно до якого позивач внесла на рахунок в Банку суму коштів в розмірі 25000 доларів США /а.с.6-8/.

Також між ОСОБА_2 та ПАТ Банк «Контракт» 15 жовтня 2014 року укладено договір № 1748/2014 строкового банківського вкладу зі сплатою процентів в кінці строку «Пенсійний» в доларах США зі строком дії до 15 квітня 2015 року, за яким позивач внесла на рахунок в Банк грошові кошти в розмірі 25499,01 доларів США /а.с.9-11/.

У той же день 15 жовтня 2014 року між Банком та позивачем також укладено Договір банківського рахунку № 14742-00, відповідно до якого Банк відкрив поточний рахунок на ім'я позивача НОМЕР_1 /а.с.12-17/.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 876 від 10 грудня 2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 10 грудня 2015 року № 220 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Контракт» та делегування повноважень ліквідатора Банку», введена тимчасова адміністрація.

На підставі зазначеного рішення було призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_4

Відповідно до довідки № 51/11-1540 від 06 липня 2016 року, виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк «Контракт» ОСОБА_4, позивача включено до Реєстру акцептованих вимог кредиторів на суму в розмірі 389602,36 грн /а.с.23/.

Оскільки вказана сума банківських вкладів до цього часу не повернута позивач просила про її стягнення з відповідачів, як з власників істотної частки Банку.

Відповідно до інформації наданої Національним Банком України у листі № 20-0009/28143 від 14 квітня 2017 року вказаний банк віднесено до категорії неплатоспроможних. У цьому листі також вказано, що власниками істотної частки банку не вжито своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку. Основними власниками істотної участі ПАТ Банк «Контракт» є ТОВ «Фьючерс», ТОВ «Форма-К», ТОВ «Бімен» /а.с.20-22/.

З листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 27-10728/18 від 23 травня 2018 року вбачається, що сума затверджених акцептованих вимог кредиторів перевищує номінальну вартість активів з урахуванням їх знецінення /а.с.90/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є належним у даному спорі, і зазначений порядок стягнення грошових коштів не узгоджується з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку.

Частиною 4 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора.

Фонд або уповноважена особа Фонду у разі недостатності майна банку звертається до пов'язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов'язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку. Фонд або уповноважена особа Фонду також має право заявити вимоги до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з цим Законом прирівнюються до вкладів.

Кошти, стягнуті з пов'язаних із банком осіб як відшкодування шкоди, а також з небанківських фінансових установ, зазначених в абзаці першому цієї частини, включаються до ліквідаційної маси банку.

У разі невиконання зазначених вимог Фонд звертається з такими вимогами до суду. Такі вимоги забезпечуються накладенням арешту на грошові кошти та майно осіб, до яких вони заявлені, у порядку забезпечення позову (ч. 5 зазначеної норми законодавства).

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

З наведених вище норм чинного законодавств вбачається, що лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків.

Позивач включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів і не посилається на порушення права щодо отримання гарантованої суми та на отримання грошових коштів відповідної черги на час звернення до суду із даним позовом. А тому висновок суду першої інстанції, що обраний нею порядок стягнення не узгоджується з положеннями спеціального Закону відповідає обставинам справи та є обгрунтованим.

Слід також погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не є належним, оскільки ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено спеціального суб'єкта, який має право звернення з вимогами до власників істотної участі, таким суб'єктом є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, при цьому таке звернення можливе лише після встановлення того, що майна банку виявилося недостатньо для здійснення погашення вимог кредиторів, а така обставина може бути встановлена лише після закінчення ліквідаційної процедури.

Крім того, передбачене ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» покладення відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Така відповідальність має бути застосована до власників істотної участі лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку.

Таким чином, вимагаючи відшкодування шкоди з власників істотної участі банку та/або їх керівників, позивачу потрібно насамперед довести факт завдання йому шкоди завдавачами такої шкоди, розмір зазначеної шкоди, докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань власниками істотної участі та заподіяною шкодою. Матеріали справи містять копію листа НБУ в якому зазначається, що власниками істотної частки банку не вжито своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку. Проте лише цей лист не підтверджує всіх наведених обставин, а отже висновок суду про доведеність бездіяльності власників істотної частки є передчасним, проте він не вплинув на правильність рішення суду, так як в основу рішення покладений висновок про обрання позивачем невірного способу захисту.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв'язку цим рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В.Поліщук

Повний текст постанови складений 28 січня 2019 року.