Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4212/18 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 61 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/4212/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 лютого 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Сингаївського О.П. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 . Просила стягнути з відповідача на її користь борг у сумі 28 000 грн. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в червні 2017 році ОСОБА_2 отримав від неї позику в сумі 28 000 грн. зі строком повернення до 01 жовтня 2017 року, але зобов`язання у зазначений строк не виконав та вищевказану суму не повернув. У подальшому, в рахунок повернення позики, відповідач запропонував їй виготовити та передати у власність меблі, при цьому зазначив, що суму позики слід вважати авансом, про що останнім 28 грудня 2017 року була складена власноручно розписка. Договір на виготовлення меблів між нею та відповідачем не укладався та не підписувався. З часу надання розписки відповідачем не було вчинено жодних дій щодо повернення позики або виготовлення і передання меблів у рахунок повернення позики.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну підстав позову. В обґрунтування заяви зазначала, що враховуючи відсутність доказів щодо укладення між сторонами (позивачем та відповідачем) договору «постачання виробу» та визнання відповідачем факту отримання від неї коштів в сумі 28 000 грн., отримані відповідачем кошти слід вважати як набуті без достатньої правової підстави відповідно до положень ст.ст. 1212-1215 ЦК України.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 04 лютого 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 28 000 грн. та вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 17 травня 2019 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволені заяви про перегляд заочного рішення.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що 28 грудня 2017 року між позивачем та Приватним підприємством фірма «Баланс» був укладений договір надання послуг №0836 на виготовлення речі, а саме: виготовлення меблів та передання їх у власність позивача. Отже, враховуючи положення статті 866 ЦК України, між сторонами було укладено договір побутового підряду. На виконання цього договору ним, як уповноваженою особою на вчинення юридичних дій від імені юридичної особи, особисто було отримано від позивача кошти в сумі 28 000 грн., про що власноруч складено розписку про отримання грошей в рахунок часткової попередньої оплати послуг, які будуть надані за укладеним сторонами договором, які у подальшому були внесені на рахунок ПП фірма «Баланс» за прибутковим ордером від 28 грудня 2017 року №1. Жодної відмови від укладення вказаного договору відповідно до ст.867 ЦК України від позивача на його адресу або адресу ПП «Баланс» не надходило. Зокрема зазначив, що набуття однією із сторін зобов`язання майна в рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із копії змісту розписки вбачається, що ОСОБА_2 (відповідач) отримав передоплату від ОСОБА_1 (позивача) згідно пункту 11.1 договору від 28 грудня 2017 року №0836 в розмірі 28 000 грн. (а.с.9).

Проте, за прибутковим касовим ордером від 28 грудня 2017 року №1 безпідставно проведено прийняття від ОСОБА_1 Приватним підприємством фірмою «Баланс» суми 28 000 грн. за договором №0836 як завдаток (а.с.62).

ОСОБА_2 є засновником ПП фірма «Баланс», але у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б доводили існування договірних відносин між позивачем та підприємством.

Вимогою від 18 квітня 2018 року позивач повідомила відповідача про те, що у грудні 2017 року він запропонував у рахунок повернення позики виготовити та передати їй меблі, а суму позики вважати авансом, про що ним (відповідачем) 28 грудня 2017 року власноруч складена розписка. Дій на виконання пропозиції не вчинено, а тому вона наполягає на поверненні їй грошових коштів у сумі 28 000 грн. (а.с.10).

Отримана підрядником на підставі договору підряду попередня оплата, після здійснення замовником свого права на відмову від договору підряду, не має кваліфікуватися як збитки, і у випадку відмови замовником від договору підряду відпадають правові підстави набуття попередньої оплати за договором підряду. Тому стягнення попередньої оплати у випадку відмови замовника від договору підряду має здійснюватися на підставі статті 1212 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2019 року в справі №370/999/16-ц відступлено від висновків Верховного Суду та Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 14 жовтня 2014 року в справі №3-129гс14; постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 червня 2019 року в справі №922/2982/18; постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 квітня 2019 рок в справі №914/555/17; постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 липня 2018 року в справі №916/332/17; постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 червня 2018 року в справі №925/182/17; постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 червня 2018 року в справі №910/23262/16).

Відповідно до частини першої ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У випадку невиконання цього обов`язку набуте майно підлягає стягненню через суд. При цьому наявність вини набувача не вимагається. Важливим є лише об`єктивний результат набуття або збереження майна без достатніх правових підстав. Норма носить характер захисного засобу.

Із огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції про задоволення позову не спростовують та на правильність вирішення справи не впливають. Суд апеляційної інстанції залишає рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідає положенням ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 лютого 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 09 грудня 2019 року.