Справа № 128/3114/18
РІШЕННЯ

Іменем України

05 грудня 2019 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.

при секретарі Жигаровій Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мізяківські Хутори, помер її рідний дядько

ОСОБА_3 .

Позивачка є єдиною спадкоємицею майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 . В передбачений законом строк, у відповідності до ст. ст. 1269,

1270 ЦК України позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про

прийняття спадщини.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28.12.16 року було задоволено позов позивачки до Мізяківсько-Хутірської сільради Вінницького району та визнано за нею, як за єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 право в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП с. Мізяківські Хутори, розміром 1,51 умовних кадастрових гектара. Але оформити спадщину на житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 вона не мала можливості з наступних підстав. Співмешканка спадкодавця - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та її син ОСОБА_2 22 червня 2008 року звернулися до сільради з заявою про надання рішення виконавчого комітету про визнання за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 права власності на будинок АДРЕСА_1 по 1/3 частці за кожним із них.

Виконком Мізяківсько-Хутірської сільради Вінницького району своїм рішенням за №87 від 23.06.08р. задовільнив заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і 30 жовтня 2008 року вони отримали свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС №344551.

На підставі свідоцтва про право власності ОСОБА_3 на 1/3 частку будинковолодіння, що розташована в АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Мізяківсько-Хутірської сільради Вінницького району про встановлення факту володіння, користування та розпорядження 1/3 частиною будинковолодіння як спадкоємицею 1-ої черги за законом після смерті ОСОБА_3 . Суд своїм рішенням від 19.08.2008 року задовільнив позовні вимоги позивачки. Крім того, на підставі того ж свідоцтва про право власності на будинок від 30.10.2008 року ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину за законом було видане державним нотаріусом Вінницької районної держнотконтори Рибаченко Г.Д. та зареєстровано в реєстрі за №3-288.

08 жовтня 2012 року ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4 та на підставі свідоцтва про право власності на будинок від 30.10.2008 р., яким за ним зареєстровано право власності на 1/3 будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , оформив договір купівлі-продажу 100% будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за вищевказаною адресою. Згідно Інформації з Держреєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 08.10.12 року будинок продано ОСОБА_6 . Договір був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О., реєстраційний номер № 1226 від 21.09.2012 року.

Дізнавшись про вказані обставини позивачка оскаржила в апеляційному порядку рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19.08.2008 року, яким за ОСОБА_4 було визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частки спірного будинку, власником якої був ОСОБА_3 . Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 09.11. 2016 року оскаржуване рішення було скасоване і постановлено нове, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 .

У відповідності до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06.07.18 року, було скасовано рішення виконкому Мізяківсько-Хутірської сільради за № 87 від 23.06.2008 року про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30 жовтня 2008 року серії САС №344551, яке видане на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Таким чином, на сьогоднішній день для оформлення спадкового будинку, що залишився після смерті ОСОБА_3 , позивачці як єдиній спадкоємиці за законом, необхідно визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано на ім`я ОСОБА_2 .

Вирішити вказаний спір мирним шляхом не можливо, тому позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом.

В судове засідання представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Васильєва І.В. надала суду заяву згідно якої позов підтримує в повному обсязі та просить його вимоги задовольнити, справу просить слухати за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, попереджався про необхідність явки до суду шляхом направлення судових повісток.

Позовна вимога заявлена щодо повернення майна від ОСОБА_6 була залишена без розгляду за ухвалою суду від 20.11.2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України).

Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району та області помер рідний дядько позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 09.01.2008 р. (а.с.11).

Факт родинних відносин між позивачкою та померлим підтверджено рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01.08.2016 року по справі №128/2213-16-ц (а.с. 13-14).

В передбачений законом строк, у відповідності до ст. ст. 1269,

1270 ЦК України ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з заявою про

прийняття спадщини, що підтверджується копією заяви від 13.03.08 року, яка

прийнята та зареєстрована приватним нотаріусом Вінницького міського

нотаріального округу Гайдейчук Г.В. (а.с.9).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28.12.2016 року по справі №128/4046/16-ц було задоволено позов ОСОБА_1 до Мізяківсько-Хутірської сільради Вінницького району та визнано за нею як за єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 право в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП с. Мізяківські Хутори розміром 1,51 умовних кадастрових гектара (а.с.15-17).

У відповідності до судового рішення Вінницького районного суду від 19.09.2008 року по справі №2-1392/08.2008 було задоволено позов ОСОБА_4 до Мізяківсько-Хутірської сільської ради за яким визнано право власності ОСОБА_4 на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 (а.с.18-20).

В подальшому за апеляційною скаргою ОСОБА_1 вказане рішення суду було скасовано, та апеляційною інстанцією прийнято власне рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_4 (а.с.21-25).

30.10.2008 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину за законом було видане державним нотаріусом Вінницької районної держнотконтори Рибаченко Г.Д. та зареєстровано в реєстрі за №3-288 (спадкова справа №430/2011) (а.с.39).

21.09.2012 року ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4 та на підставі свідоцтва про право власності на будинок від 30.10.2008р., яким за ним зареєстровано право власності на 1/3 будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , оформив договір купівлі-продажу 100% будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за вищевказаною адресою.

Згідно Інформації з Держреєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 08.10.12 року будинок було продано ОСОБА_6 . Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О., за реєстраційним номером 1226 від 21.09.2012 року (а.с.93-95, 63).

Відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06.07.2018 року справа №128/629/17, було скасовано рішення виконкому Мізяківсько-Хутірської сільради за №87 від 23.06.08 року про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30 жовтня 2008 року серії САС (№344551, яке видане на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 26-38). За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У відповідності до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3 ст.215 ЦК України).

Правочин вважається таким, що порушив публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищенням або пошкодженням майна, незаконним заволодінням ним (ст.228 ч. 1 ЦК).

Положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з роз`яснень, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст.12 та ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5ст. 81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом є встановленим, що позивачка ОСОБА_1 є спадкоємицею померлого ОСОБА_3 , що було визнано рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01.08.2016 року.

Дане рішення є чинним, набувши законної сили 12.08.2016 року.

Рішення суду Вінницького районного суду Вінницької області від 19.09.2019 року на підставі якого ОСОБА_2 в подальшому отримав свідоцтво на право власності на спадщину було скасовано рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 09.11.2016 року з постановленням нового рішення. За яким в задоволенні позову ОСОБА_4 щодо спадщини було відмовлено.

Таким чином, судом є встановленим, що свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 03.05.2012 року видане на підставі рішення суду, яким факт права на спадщину ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 , було встановлено за неповно з`ясованих обставин, що потягнуло за собою подальше скасування даного рішення суду апеляційною інстанцією.

Вказане порушує права позивачки на спадкування майна, що залишилось після смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

Діючим Законом України «Про нотаріат» не передбачено можливості скасування нотаріусом виданого ним попередньо свідоцтва, тому порушене право позивачки підлягає судовому захисту, шляхом визнання відповідного свідоцтва недійсним.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 16, 203, 215,228, України, ст. ст. 4, 10, 76, 128, 141, 224, 264, 265, 268, 273 274 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов - задовільнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане 03.05.2012 року державним нотаріусом Рибаченко Г.Д. Вінницької районної державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_2 на 2/3 частки житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що залишився після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом направлення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя І.А. Ганкіна