ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7276/19 Справа № 203/909/19 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М.О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11.06.2018 року на вул. Шмідта в м. Дніпрі, біля будинку №47, сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Mercedes» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) під керуванням відповідача, та автомобіля марки «Daewoo» (реєстраційний номер НОМЕР_2 НОМЕР_3 ), належного позивачеві. У результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачеві була заподіяна шкода. Після настання страхового випадку позивач звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яке застрахувало ризики власника автомобіля марки «Mercedes». Страховик без погодження з позивачем самостійно розрахував суму страхового відшкодування і переказав на рахунок останнього 17 153,97 грн. Вважаючи цю суму заниженою, позивач звернувся до експерта, який визначив розмір майнової шкоди в сумі 24 150,38 грн. Таким чином, різниця між сплаченим страховим відшкодуванням і встановленим експертом розміром майнової шкоди складає 6 996,41 грн. Страховик відмовився від сплати позивачеві вказаної різниці, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з нього 4 996,41 грн. (різниця з урахуванням франшизи). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2018 року із страховика було стягнуто 4 996,41 грн., які останній сплатив позивачеві у добровільному порядку. Між тим, під час фактичного відновлення автомобіля позивача він сплатив 35 821,00 грн., отже різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням складає 13 670,62 грн., які позивач і просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить суд відшкодувати йому моральну шкоду в сумі 3 000,00 грн., а також судові витрати в сумі 15 746,36 грн. (витрати на правничу допомогу, витрати з проведення експертизи та сплати судового збору) (а.с. 2 5).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2019 року у задоволенні позовних ОСОБА_1 - відмовлено (а.с. 118-119).

Додатковим рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію заподіяної немайнової (моральної шкоди) в сумі 3000 грн. та компенсацію судових витрат у сумі 768 грн. 40 коп. (а.с. 127).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 фактично оскаржує рішення посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду, неправильність визначення правовідносин, а тому просить рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову (а.с. 131-137).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду в частину відмови про стягнення витрат на професійну правову допомогу скасувати та в цій частині ухвалити нове.

Судом 1 інстанції встановлено, що 11.06.2018 року на вул. Шмідта в м. Дніпрі, біля будинку №47, сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Mercedes» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) під керуванням відповідача, та автомобіля марки «Daewoo» (реєстраційний номер НОМЕР_2 НОМЕР_3 ), належного позивачеві.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Mercedes» застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (ліміт відповідальності 100 000,00 грн.).

Того ж дня позивач повідомив страховика про настання страхового випадку.

11 липня 2018 року позивач звернувся до страховика із заявою на виплату страхового відшкодування.

19 липня 2018 року страховик переказав позивачеві страхове відшкодування в сумі 17 153,97 грн.

07 серпня 2018 року позивач звернувся до відповідача та страховика із запрошенням взяти участі у проведенні автотоварознавчого дослідження. Запрошення були одержані 22.08.2018 року та 16.08.2018 року відповідно.

Згідно з висновком експертного дослідження від 12.09.2018 року №16/12.2/15, складеним Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, сума матеріального збитку, завданого позивачеві, склала 24 150,38 грн. За проведення дослідження позивачем було сплачено 1 015,20 грн.

18 вересня 2018 року позивач звернувся до страховика з клопотанням, яким повідомив останнього про встановлений експертом-автотоварознавцем розмір заподіяної шкоди і просив відшкодувати йому різницю в сумі 6 996,41 грн.

Викладені обставини підтверджуються рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.12.2018 року, ухваленим у цивільній справі №203/3309/18 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яке набрало законної сили (а.с.а.с. 38 45).

Вказаним рішенням суд стягнув з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача страхове відшкодування в сумі 4 996,41 грн. (з урахуванням франшизи), компенсацію витрат з оплати послуг експерта-автотоварознавця в сумі 1 015,20 грн., компенсацію витрат з оплати судового збору у сумі 704,80 грн., компенсацію витрат з надання правничої допомоги в сумі 7 446,00 грн., разом 14 162,41 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в сумі 13 670,62 грн. суд першої інстанції посилався на положення ст. 1194 ЦК України та висновок Верховного Суду у постанові від 13.03.2019 року справа 201/1629/16-ц та зазначив, що страховиком відповідача здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі меншому ніж розмір ліміту відповідальності, а тому підстави для стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням відсутні.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Зокрема, Верховним Судом висловлена правова позиція у постанові від 13 березня 2019 року по справі № 201/1629/16-ц, в разі коли позивач одержав страхове відшкодування у визначеному страховиком відповідача розмірі, який менше розміру ліміту його відповідальності і який ні потерпілий, ні винна у ДТП особа не оспорили, вважати, що страховик здійснити страхову виплату потерпілому не в повному обсязі, немає, у зв`язку з чим немає підстав для відшкодування відповідачеві різниці між розміром відновлювального ремонту автомобіля позивача і страховою виплатою.

Зважаючи вище викладене та беручи до уваги те, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп, згідно пролісу № АК/7506952 страховий ліміт відповідальності складає за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 200 000 грн., а за шкоду заподіяну майну 100 000 грн. (а.с.68) та згідно виписки банку від 19 липня 2018 року ПрАТ УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп виплатив позивачу страхове відшкодування у сумі 17 153,97 грн. (а.с.32) та згідно виписки банку були перераховані суми у розмірі 15 519,23 та у розмірі 10 522,82 грн. (а.с. 33), а тому підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_2 різниці між розміром відновлювального ремонту і страховою виплатою відсутні.

Що стосується вимог апелянта про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то вони підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно до положень ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат слід враховувати:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат на професійну правову допомогу позивачем надано, договір про надання правової допомоги № 84 від 26 лютого 2019 року з п.3.2 якого вбачається, що гонорар адвоката складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені Сторонами перед підписанням цього Договору. Вартість однієї години надання послуг за договором 25 % від розміру однієї мінімальної заробітної плати встановленої законодавством на дату надання послуг; акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги № 84 від 26 лютого 2019 року від 11 березня 2019 року; квитанція до прибуткового касового ордера № 2 від 11 березня 2019 року(а.с.46,47,48).

При визначенні розміру витрат на правничу допомогу адвоката, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів враховує вимоги ст. ст. 137, 147 ЦПК України та з урахуванням складності справи й пропорційності задоволених вимог, визначає їх у розмірі 2253 ,00 грн.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом 1 інстанції повністю проігнорована вимога позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 3000 грн., то вони не заслуговують на увагу з огляду на те, що додатковим рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 липня 2019 року це питання вирішено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 3000 грн. та компенсацію витрат у сумі 768 грн.40 грн.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться здебільшого до цитування норм чинного законодавства на власний розсуд та висновків суду 1 інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2019 року скасувати в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2253,00 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: