Постанова

Іменем України

09 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 263/9307/17

провадження № 61-10930св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відповідач - Підприємство електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» міста Маріуполя,
третя особа - ОСОБА_2 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Донецької області від 28 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Мальцевої Є. Є., Баркова В. М., Мироненко І. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» міста Маріуполя (далі - ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 12 березня 1998 року по 30 червня 2017 року ОСОБА_1 працювала на посаді головного економіста ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя.

24 квітня 2017 року директором ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя ОСОБА_2 видано наказ № 70 «Про зміну структури підприємства і скорочення штату», відповідно до якого з 01 липня 2017 року затверджена нова структура підприємства, а також внесені зміни в структуру та штатний розпис підприємства, зокрема, проведено скорочення штату робітників, а саме - посади головного економіста.

Також 24 квітня 2017 року від ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя позивач отримала «Попередження» про скорочення з 01 липня 2017 року посади головного економіста і про її майбутнє звільнення із зазначеної посади з 30 червня 2017 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Одночасно з попередженням про звільнення їй не було запропоновано жодної вакантної посади при їх фактичній наявності.

16 червня 2017 року профспілковим комітетом розглянуто подання адміністрації підприємства та надана згода на звільнення головного економіста ОСОБА_1 Наказом від 21 червня 2017 року № 107-ос ОСОБА_1 звільнено з посади головного економіста у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що її звільнення було проведено з порушенням вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України,

ОСОБА_1 просила суд визнати протиправним та скасувати наказ ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя від 21 червня 2017 року № 107-ос про її звільнення з 30 червня 2017 року з посади головного економіста на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників; поновити її з 01 липня 2017 року на посаді головного економіста ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 липня 2017 року по день ухвалення судом рішення із розрахунку середнього заробітку в розмірі 10 648 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2017 року (у складі судді Шатілової Л. Г.) позов

ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполявід 21 червня 2017 року № 107-ос про звільнення ОСОБА_1

з посади головного економіста ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя

з 30 червня 2017 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного економіста ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя з 01 липня 2017 року.

Стягнуто з ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 липня по 15 листопада 2017 року у розмірі 46 748,23 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалено, що рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у сумі 10 382,58 грн підлягає негайному виконанню.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем при звільненні позивача із займаної посади головного економіста у зв`язку зі скороченням штату працівників підприємства не були виконані вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 28 грудня 2017 року рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 15 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивача була своєчасно попереджено про звільнення, у період часу до звільнення були запропоновані усі можливі вільні вакансії, які відповідали її рівню кваліфікації та на які вона не погодилася, тому підприємством було дотримано вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо звільнення позивача, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що при скороченні відповідач неправомірно не пропонував ОСОБА_1 посаду «Економіста бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності», оскільки вважав це порушенням вимог Закону України «Про запобігання корупції».

Крім того, визначення переважного права на залишення на роботі може мати місце лише серед працівників однакових посад. У даному конкретному випадку займана позивачем посада головного економіста та посада ОСОБА_4 як провідного економіста не були тотожними: вони різнились не лише за найменуваннями, але й за посадовими обов`язками.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що з 12 березня 1998 року по 30 червня 2017 року

ОСОБА_1 працювала на посаді головного економістаПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя.

24 квітня 2017 року директором ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя ОСОБА_2 видано наказ № 70 «Про зміну структури підприємства і скорочення штату», відповідно до якого з 01 липня 2017 року затверджена нова структура підприємства, а також внесені зміни в структурі та штатному розпису підприємства, зокрема, проведено скорочення штату робітників, а саме - посади головного економіста.

Також 24 квітня 2017 року від ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя позивач отримала «Попередження» про скорочення з 01 липня 2017 року посади головного економіста і про її майбутнє звільнення із зазначеної посади з 30 червня 2017 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

У наказі від 24 квітня 2017 року № 70 «Про зміну структури підприємства і скорочення штату» крім посад, що скорочуються, були вказані посади, що вводяться до штату. Позивач була ознайомлена із наказом. ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя одночасно зі скороченням певних посад додав до штатного розпису нові вакантні посади, що підтверджується штатними розписами ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя станом

на 01 лютого та 01 липня 2017 року, відповідно до яких при скороченні таких посад, зокрема, головного економіста, з 01 липня 2017 року було утворено нові посади, а всього утворено нових вакантних посад -

8,75 штатних одиниць.

13 червня 2017 року ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя запропонувало позивачу вакантні посади станом на 13 червня 2017 року, а саме: прибиральника виробничих приміщень (ЕТД-1) ; електромонтера оперативно-виїзної бригади (АДС); машиніста автовишки та автогідропідіймача (гараж); водія автотранспортних засобів (гараж); водія автотранспортних засобів (гараж); лікаря (гараж); електромонтера з експлуатації розподільних мереж ІІІ групи; електромонтера з експлуатації розподільних мереж ІV групи, з проханням повідомити про можливе переведення у дводенний строк з дня отримання попередження, про що позивач розписалася.

У наданий строк позивач не надала згоду на переведення, і не відмовилася від запропонованих посад, а 13 червня 2017 року письмово повідомила відповідача про те, що до отримання нею відповіді стосовно пропозиції вакантних посад «Технік з планування 1 категорії» і «Економіст з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності» вона не має можливості розглянути інші вакантні посади, запропоновані їй листом

від 13 червня 2017 року, що неможливо розцінювати як конкретну позицію.

16 червня 2017 року профспілковим комітетом розглянуто подання адміністрації підприємства та надана згода на звільнення головного економіста ОСОБА_1

Наказом від 21 червня 2017 року № 107-ос ОСОБА_1 звільнено з посади головного економіста у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Вказані обставини сторонами не оспорювались.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 2-1 КЗпП України закріплено рівність трудових прав громадян України.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;.

Частинами першою-третьою статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 на обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що її незаконно звільнено, оскільки не запропоновано усі вільні вакансії, на які вона мала претендувати. Крім того, на підприємстві фактично не було скорочення штату, а посада, яку вона займала, була тільки перейменована, а не скорочена.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Апеляційним судом установлено, що 16 червня 2017 року профспілковим комітетом розглянуто подання адміністрації підприємства та надано згоду на звільнення головного економіста ОСОБА_1

Наказом від 21 червня 2017 року № 107-ос ОСОБА_1 звільнено з посади головного економіста у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

За загальним правилом, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи насправді відбулися зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників.

Між тим, всупереч встановленим обставинам, незважаючи на те, що судом встановлений факт зменшення кількості штатних одиниць, у тому числі, скорочення посад головного економіста, провідного економіста, із введенням до штату одної вакансії економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність змін у відповідача в організації виробництва і праці, що обумовило скорочення чисельності або штату працівників.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність фактичного скорочення штату працівників відповідача є помилковим, а відтак є неправильним і висновок про відсутність підстав для звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов невірного висновку про наявність вакантних посад, які відповідали кваліфікації, освіті, досвіду роботи позивача, у зв`язку із чим, вважав, що такі посади протиправно не були запропоновані позивачу, що є обов`язком роботодавця відповідно до вимог статті 49-2 КЗпП України.

Також апеляційним судом встановлено та не заперечується сторонами,

24 квітня 2017 року відповідач листом попередив ОСОБА_1 про скорочення посади головного економіста ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя, яку вона на той час займала, та про її наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України 30 червня

2017 року, про що позивач була письмово попереджена.

Однак 07 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача і з письмовим запитом про вакантні посади. 08 червня 2017 року директор ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя письмово повідомив її, що введена новим штатним розписом з 01 липня 2017 року посада «Технік з планування 1 категорії» запропонована працівнику ОСОБА_4 , який працював на посаді провідного економіста, що також підлягає скороченню. Працівник надав згоду на роботу на новій зазначеній посаді. ОСОБА_4 має вищу освіту та достатній досвід для виконання обов`язків на посаді «Технік з планування 1 категорії». Він є сімейною особою, що має двох утриманців (дружину, яка знаходиться у декретній відпустці, та дитину віком до трьох років), тому, відповідно до статті 42 КЗпП України має переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Посаду «Економіста бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності» позивачу не пропонували, оскільки вважали це порушенням вимог Закону України «Про запобігання корупції».

Як вбачається з матеріалів справи, 13 червня 2017 року ПЕМЗО «Міськсвітло» місто Маріуполя запропонувало позивачу наявні вакантні посади станом на 13 червня 2017 року.

У наданий строк позивач не надала згоду на переведення, і не відмовилася від запропонованих посад, а 13 червня 2017 року письмово повідомила відповідача про те, що до отримання нею відповіді стосовно пропозиції вакантних посад «Технік з планування 1 категорії» і «Економіст з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності» вона не має можливості розглянути інші вакантні посади, запропоновані їй листом

від 13 червня 2017 року, що неможливо розцінювати як конкретну позицію.

Відповідно до листа ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя від 08 червня 2017 року посада «Економіст бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності» була введена до фінансово-економічного відділу, який було створено на базі бухгалтерського відділу підприємства. Фінансово-економічний відділ створено для оптимізації процесів планування, фінансування, витрачання та обліку бюджетних коштів та коштів, отриманих від надання послуг, та інше. Відділ бухгалтерського обліку, a надалі фінансово-економічний відділ знаходиться під керівництвом головного бухгалтера ОСОБА_5 Посада «Економіста бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності» ОСОБА_1 не запропонована відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», тому що позивач є рідною сестрою головного бухгалтера ОСОБА_5 .

Разом з тим, у будь-якому випадку позивач не могла претендувати на посаду «Економіст з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності», а також посаду «Технік з планування 1 категорії», оскільки не має відповідного освітнього рівня.

Апеляційним судом установлено, що посадовою інструкцією техніка з планування 1 категорії і економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя передбачено, що кваліфікаційними вимогами до особи, яка може працювати за вказаними посадами, є повна вища освіта. Отже, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 не відповідала кваліфікаційним вимогам для зайняття посад «Технік з планування 1 категорії» і «Економіст з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності» ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя.

Відповідно до статей 12, 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивача було своєчасно попереджено про звільнення, у період часу до звільнення були запропоновані усі можливі вільні вакансії, які відповідали її рівню кваліфікації та на які вона не погодилася, вказані обставини

ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не спростовані.

Посилання у касаційній скарзі, що у даному конкретному випадку займана позивачем посада головного економіста та посада ОСОБА_4 як провідного економіста не були тотожними: вони різнились не лише за найменуваннями, але й за посадовими обов`язками, колегія суддів відхиляє оскільки посади головного економіста (яку займала ОСОБА_1 )

та провідного економіста (яку займав ОСОБА_4 ) відносилися до однієї групи техніко-економічного планування, мають загальні кваліфікаційні вимоги, тому відповідач діяв відповідно до вимог статті 42 КЗпП України при вирішенні переважного права на залишення на роботі ОСОБА_6 ,

у зв`язку з чим надав обґрунтовану перевагу ОСОБА_4 перед

ОСОБА_1 при вирішенні питання про переведення на вакантну посаду «Технік з планування 1 категорії».

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, від 18 липня 2006 року).

На думку судової колегії судове рішення, що переглядається, є достатньо мотивованим.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Донецької області від 28 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк