ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Херсон

справа № 654/876/19

провадження № 22-ц/819/1528/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.
секретарГеленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 нарішення Голопристанського районного суду Херсонської областіу складі судді Сіянка В.М. від 29 липня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», третя особа: «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, про зняття заборони відчуження,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра»), третя особа: «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, про зняття заборони відчуження.

Позов обґрунтовано тим, що він є власником автомобіля Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2007. На теперішній час йому стало відомо, що в Єдиному Державному реєстрі обтяження рухомого майна існує обтяження даного автомобіля на підставі договору застави, який він не укладав. Листом ПАТ КБ "Надра" відмовлено позивачу у припиненні обтяження, оскільки банк не надавав згоди на реалізацію заставного майна та не отримував кошти від його реалізації.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем легкового автомобіля марки «HONDA CR-V», тип Універсал - В номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2007, яким не може розпорядитись через наявність обтяжень, що порушує його право власності, просив суд, виключити з Єдиного Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис від 25.07.2012 №12785826 за договором застави зазначеного вище автомобіля, який належить йому на праві власності.

Рішенням Голопристанського районного суду від 29 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції не було повністю досліджено і всебічно з?ясовано обставини на які сторони посилаються по даній справі, нові факти та засоби доказування, що мають значення для справи.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 придбав за довідкою рахунком автомобіль марки Honda CR-V тип Універсал-В, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2007, право власності якого підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

На цей транспортний засіб накладена заборона на його відчуження в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором про надання кредитної лінії, які виникли у попереднього власника автомобіля з ПАТ КБ «Надра».

В листі наданого відповідачем зазначено, що вказаний автомобіль є в переліку предмету забезпечення за договором застави позичальника - юридичної особи. ПАТ КБ "Надра" не надавало згоди на реалізацію заставного майна та не отримувало кошти від його реалізації.

Отже, попередній власник відчужив майно, яке перебувало в заставі банку, й обтяження якого на час відчуження було зареєстровано відповідно до закону, не повідомивши про це заставодержателя та не отримавши його згоди.

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Згідно ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі реалізації предмета застави. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна номер витягу 50562698 від 21.10.2016 автомобіль марки Honda CR-V номер шасі НОМЕР_2 , є об`єктом обтяження, тип обтяження застава рухомого майна, зареєстровано 25.07.2012 за №12785826.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи і на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Тобто, у разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача, обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.

Вбачається, що законом визначено чіткий перелік випадків припинення застави.

Позивач просив виключити з Єдин6ого реєстру заборон відчуження рухомого майна запис від 25.07.2012 року за № 12785826 з тих підстав, що не укладав ніяких договорів з ПАТ КБ "Надра", будь-які зобов`язання перед ПАТ КБ "Надра" з його боку відсутні, договір застави автомобіля не укладав.

Однак, з вказаним посиланням не можна погодитись з огляду на те, що застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.

При цьому, суд враховує й те, що про визнання договору застави припиненим сторони даного договору не зверталися.

Крім того, відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця).

Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача.

Оскільки на момент відчуження спірного автомобіля, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано обтяження цього транспортного засобу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстн6ції про відсутність підстав для задоволення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки останній придбав автомобіль, який було обтяжено заставою, тому відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберегла свою силу для нового власника.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст.367,374,375 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 липня 2019 рокубез змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Пузанова

І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 11 грудня 2019 року

Суддя Т.Г. Чорна