ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4930/19Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О.Я.
Провадження № 22-ц/817/636/19 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Бершадська Г. В., Міщій О. Я.,

за участі секретаря - Дмитрів О.М.

та сторін: позивачки - ОСОБА_1

її представника - ОСОБА_2

представника Тернопільської міської ради -

Зушман О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/4930/19 за апеляційними скаргами Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі та Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 квітня 2019 року, ухваленого суддею Герчаківською О.Я., повний текст рішення складено 29 квітня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України в м. Тернополі Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Відділ державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, про стягнення шкоди, завданої незаконними рішеннями (діями) органу місцевого самоврядування та його посадовими (службових) осіб, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Тернопільської міської ради, Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України в м. Тернополі Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Відділ державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, про стягнення шкоди, завданої незаконними рішеннями (діями) органу місцевого самоврядування та його посадовими (службових) осіб.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до складеного 08 вересня 2017 року головним спеціалістом - інспектором відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради Рудковською Т.Я., головним спеціалістом - інспектором відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради Рудиком О.В. протоколу про адміністративне правопорушення, на об`єкті проводяться будівельні роботи з розширення балкону НОМЕР_1 в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 без відповідних дозвільних документів органів держархбудконтролю. На підставі цього протоколу 08 вересня 2017 року головними спеціалістами - інспекторами відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради Рудковською Т.Я. та Рудиком О.В. складено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів та правил, яким зобов`язано позивача до 08 листопада 2017 року привести об`єкт «Розширення балкону квартири АДРЕСА_2 » до вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Також, 08 вересня 2017 року начальником відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради Горішним М.В. винесено постанову № 21 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 96 КУпАП, за розширення балкону кв. НОМЕР_2 в багатоквартирному АДРЕСА_6 без відповідних дозвільних документів та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн. Штраф позивачем оплачений в повному обсязі. Після накладення штрафу рішенням загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Карпенка 12» від 22 жовтня 2017 року ОСОБА_1 (власнику квартири НОМЕР_2 та сусідці (власниці квартири НОМЕР_3 ОСОБА_4 ) дозволено провести реконструкцію балконів для приведення їх у належний технічний стан.

16 лютого 2018 року в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської області Онищуком А.В. винесено постанову № 3 по справі про адміністративне правопорушення та накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 грн. за невиконання вимоги припису .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 квітня 2018 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення за № 3 від 16 лютого 2018 року винесену в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради Онищуком A.B. про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, а провадження у справі закрито.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року (справа № 819/574/18) в задоволенні позовних вимог Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Карпенка 12», ОСОБА_5 про зобов`язання ОСОБА_1 за власний рахунок демонтувати самочинно зведену прибудову до квартири АДРЕСА_2 , - відмовлено в повному обсязі.

Позивач зазначає, що Тернопільською міською радою, через дії її посадових осіб, а саме посадових осіб відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, за неодноразове безпідставне притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та слухання судами вказаних вище справ їй заподіяно шкоду.

Шкода, завдана незаконними рішеннями (діями) органу місцевого самоврядування та його посадових (службових) осіб полягає у незаконному накладенні на позивача штрафу в розмірі 8500 грн. за нібито самочинне будівництво балкону. Моральну шкоду ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона є особою похилого віку, отримує пенсію в незначному розмірі та доглядає старечу матір (94 роки). Притягненням її до адміністративної відповідальності, сплата штрафу, судові процеси призвели до того, що позивач зазнала різких змін у своєму повсякденному житті і здоров`ї, стала знервованою, втратила душевний спокій, у неї порушився сон. ОСОБА_1 почала уникати зустрічей із друзями, стала закритою тощо, почастішали випадки звернення її за медичною допомогою.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Управління Державної казначейської служби України у м.Тернополі Тернопільської області шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 8500 (вісім тисяч ) грн. на відшкодування майнової шкоди та 3000 (три тисячі) грн. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління Державної казначейської служби України у м.Тернополі Тернопільської області просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 квітня 2019 року в частині стягнення з Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку моральної та матеріальної шкоди.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області в процесі виконання своїх функціональних обов`язків, завдань, прав та охоронюваних законом інтересів Позивача жодним чином не порушувало, жодних незаконних, протиправних дій відносно Позивача не вчиняло, зокрема це вбачається із змісту позовної заяви. Тому стягнення з Управління Державної казначейської служби України у м.Тернополі Тернопільської області шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку є незаконним.

Тернопільська міська рада в апеляційній скарзі просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24.04.2019 р. скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. В обгрунтування вимог посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи а також порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Вказує на те, що відділ державного архітектурно-будівельного контролю є виконавчим органом Тернопільської міської ради, у своїй діяльності керується положенням про відділ державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету №472 від 05.07.2017 р. За результатами перевірки складено акт від 08.09.2017 р. , протокол про адміністративне правопорушення від 08.09.2017 р. та винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення від 08.09.2017 р. стосовно ОСОБА_1 . Наведені вище документи чинні, не оскаржувались позивачем. Накладений відділом ДАБК штраф позивач сплатила.

Постановою №21 від 08.09.2017р. ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.96 КУпАН та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу 8500 грн. Зазначена постанова позивачкою не оскаржувалась, штраф сплачений у повному обсязі. Також посилається на те, що позивачем не надано суду жодного доказу підтвердження факту заподіяння моральних страждань.

У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_1 просить залишити апеляційні скарги без задоволення. Вказує на те, що суд повною мірою з`ясував обставини, довів обставини, що мають значення для справи та висновки суду відповідають обставинам справи. Висновок суду про списання з Управління Державної казначейської служби України на її користь коштів є вірним, оскільки Управління казначейської служби є отримувачем штрафу, який нею сплачено. А твердження Тернопільської міської ради про те, що суду не надано жодного доказу на підтвердження факту заподіяння моральних страждань є безпідставними.

У судовому засіданні представник Тернопільської міської ради - Зушман О.Б. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи.

У відповідності до вимог статтей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у її відсутності.

ОСОБА_1 та її представник апеляційні скарги заперечили. Рішення суду вважають законним та обгрунтованим.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення виходячи з наступного .

Згідно зіст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

В силу приписів статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Судом встановлено, що 08 вересня 2017 року уповноваженими особами відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради було проведено позапланову перевірку, в ході якої встановлено, що ОСОБА_1 проводить будівельні роботи з розширення балкону квартири АДРЕСА_2 без дозвільних документів органів держархбудконтролю та складено припис про усунення порушення вимог законодавства від 08 вересня 2017 року, яким зобов`язано позивача до 08 листопада 2017 року привести об`єкт «Розширення балкону квартири АДРЕСА_2 » до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

08 вересня 2017 року начальником відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради Горішним М.В. винесено постанову № 21 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 96 КУпАП, за розширення балкону кв. НОМЕР_2 в багатоквартирному АДРЕСА_6 без відповідних дозвільних документів та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн. Штраф позивачем оплачений в повному обсязі.

16 лютого 2018 року в ході проведення чергової позапланової перевірки складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 188-42 КУпАП, за невиконання вимог припису, і накладено штраф у розмірі 5100 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (справа № 607/2989/18) від 26 квітня 2018 року, позов ОСОБА_1 до відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Карпенка 12» про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволено, скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення за № 3 від 16 лютого 2018 року, винесену в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради Онищуком А.В. про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, а провадження у справі закрито.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2018 року (провадження № 876/5041/18) рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2018 року залишено в силі.

06 листопада 2018 року Тернопільським окружним адміністративним судом виселено рішення у справі № 819/574/18 за позовом Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Карпенка,12», ОСОБА_5 про зобов`язання за власний рахунок демонтувати самочинно зведену прибудову до квартири АДРЕСА_2 , вирішено у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення на користь позивачки моральної та матеріальної шкоди з Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області шляхом списання в безспірному порядку відповідних коштів з єдиного казначейського рахунку. Однак колегія суддів не погоджується із даним висновком суду першої інстанції, оскільки він не грунтується на законі.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до положень ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, а також посадовою особою такого органу при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується органом місцевого самоврядування.

До суб`єктів відповідальності за цими нормами належать створені відповідно законодавства органи державної влади й управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Місцеві ради (органи місцевого самоврядування) мають статус органів, які реалізують надані державою функції і повноваження у сфері управління.

Тобто, у разі завдання шкоди органом місцевого самоврядування - саме цей орган повинен відшкодувати шкоду особі.

Згідно ч. 1 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Однак судом першої інстанції вищевказане не було прийнято до уваги, а тому безпідставно стягнуто з Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області як з неналежного відповідача моральну та матеріальну шкоду в користь позивачки.

З урахуванням положень ст. ст. ст. 1166 ,1167, 1173, 1174 ЦК України, колегія суддів вважає недоведеним факт завдання позивачці моральної та матеріальної шкоди завданої діями відповідачів.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Звертаючись до суду з позовам ОСОБА_1 вказувала, що під майновою шкодою у даній справі розуміються понесені нею майнові витрати, а саме - грошові кошти в сумі 8500 грн., які вона безпідставно сплатила згідно Постанови №21 від 08.09.2017р., де її незаконно визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.96 КУпАН та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500 грн.

На підтвардження сплати даних коштів позивачкою в суд першої інстанції представлені копії квитанцій № 0.0.854963455.1 від 21 вересня 2017 року, № 0.0.862556678.1 від 03 жовтня 2017 року, № 0.0.875640840.1 від 20 жовтня 2017 року.

Колегія суддів вважає, що позивачкою не доведене спричинення їй майнової шкоди неправомірними рішеннями відповідачів, оскільки штраф в сумі 8500 грн. сплачений нею на підставі Постанови №21 від 08.09.2017р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.96 КупАН. Дана постанова є чинною і не скасована .

Доводи позивачки, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (справа № 607/2989/18) від 26 квітня 2018 року, Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2018 року (провадження № 876/5041/18) 06 листопада 2018 року рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі № 819/574/18 встановлено обставини, які свідчать про незаконність винесення Постанови №21 від 08.09.2017р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.96 КупАН колегія суддів не приймає до уваги як необгрунтовані, оскільки даними судовими рішеннями не прийнято жодних рішень відносно Постанови №21 від 08.09.2017р., не визнано неправомірними дії відповідачів при винесенні даної постанови та вона не була предметом спору у даних провадженнях.

Як роз`яснено в п. п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Колегія суддів вважає, що наявність Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2018 року, яким скасовано постанову в справі про адміністративне правопорушення № 3 від 16 лютого 2018 року, про визнання ОСОБА_6 винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.188-42 КупАП та наявність рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року, яким відмовлено в позові Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання за власний рахунок демонтувати самочинно зведену прибудову до квартири АДРЕСА_2 , не може бути підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки дані рішення не потягли для позивача будь-яких майнових втрат або зміни життєвого укладу, даними рішеннями права позивача відновлені.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, слід відмовити, оскільки позивачем не доведено факту завдання моральної шкоди рішеннями відповідачів у заявленому позивачем розмірі та не доведено, що погіршення стану здоров`я позивача обумовлено неправомірним рішенням відповідача. Сам по собі факт наявності судових рішень ще не є підставою для стягнення моральної шкоди.

На підтвердження погіршення стану здоров`я в зв`язку з завданими моральними збитками, позивачка в суд першої інстанції надала виписки з медичної картки стаціонарного хворого, виданих КНП «Міська комунальна лікарня №3» Тернопільської міської ради, з яких слідує, що в періоди часу з 05 червня 2018 року по 13 червня 2018 року та з 02 листопада 2018 року по 14 листопада 2018 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у вказаній лікарні.

Колегія суддів не приймає дані докази до уваги як необгрунтовані, оскільки дані виписки не свідчать про причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та заявленою моральною шкодою.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами; особливості предмета спору; ціни позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій. Розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини у справі "Тома проти Люксембурга" (2001 рік), використав принцип по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять "розумність" та "справедливість" при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях "Тома проти Люксембургу", "Калок проти Франції" (2000) та "Недбала проти Польщі", Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Суд, відповідно до вимог ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з врахуванням вимог розумності і справедливості, вважає, що визнання порушення само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду, заподіяну позивачеві.

Враховуючи вищевикладене, те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною діяльністю заподіювача, а також не обґрунтовано, з чого позивач виходив при визначенні розміру заподіяної йому шкоди, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.п. 3, 4 ст.376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в позові .

Зважаючи на те, що позивача звільнено від сплати судових витрат, судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору за подання позовної заяви, згідно ст.141 ЦПК України, належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Управління Державної казначейської служби України у м.Тернополі Тернопільської області та Тернопільської міської ради задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2019 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України в м.Тернополі Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Відділ державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, про стягнення шкоди, завданої незаконними рішеннями (діями) органу місцевого самоврядування та його посадовими (службових) осіб відмовити.

Судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору за подання позовної заяви, згідно ст.141 ЦПК України, належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 1 серпня 2019 року.

Головуюча : Г.М. Шевчук

Судді: Г.В. Бершадська

О.Я. Міщій