Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/452/19
Провадження № 2/376/460/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2019 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Клочка В.В.,

при секретарі судових засідань - Щур Л.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Борисенко К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сквира Київської. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа : Сквирське УПФ України в Київській області, про звільнення майна з - під арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд звільнити з - під арешту земельну ділянку площею 2,4765 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Каленнівської сільської ради Сквирського району Київської області посилаючись на те, що згідно довідки Сквирського районного відділу ДВС у Київській області від 19.01.2019 року було накладено арешт від 10.02.2015 року на вище вказану земельну ділянку.

Згідно довідки Сквирського районного відділу ДВС у Київській області від 30.01.2019 року вбачається, що станом на 30.01.2019 року відносно неї відкритих проваджень не має.

У зв`язку з чим просить скасувати арешт.

У судовому засіданні позивача надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, на задоволенні позову наполягав, зазначаючи при цьому, що грошові кошти на користь КС «Мрія» сплачувати не буде, оскільки не була стороною договору.

Представник відповідача Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області у судовому засіданні підтримав доводи викладені у відзиві та зазначив, що на виконанні у ВДВС Сквирського РУЮ перебували виконавчі провадження з виконання виконавчих документів про стягнення боргів з ОСОБА_1 , а саме 09.04.2010 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження згідно виконавчого листа № 2-158/2010 від 26.03.2010 року виданого Сквирським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь КМ «Мрія» судового збору 428, 78 грн. та боргу в сумі 30 878 грн.

02.02.2011 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження згідно постанови Сквирського районного суду Київської області про стягнення З ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 34 грн.

02.02.2011 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ 682 грн. 68 коп., тощо.

На даний час позивачем не надано жодних документів підтверджуючих про відсутність боргів по вище вказаних виконавчих документах, а тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Представник третьої особи Сквирського УПФ України в Київській області підтримав позицію відповідача та просив відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 .

З наданих позивачем доказів судом встановлено такі обставини .

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованого 30.01.2019 року, вбачається, що за вказаними параметру запиту у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості відсутні.

Інших доказів не надано, тому при розгляді даної справи суд виходить лише з наявних у справі письмових доказів, поданих позивачем, і з того, що саме на позивача згідно ст. 81 ЦПК України покладено обов`язок по доказуванню тих обставин, на як він посилається в обгрунтування позовних вимог.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 32 закону "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржнику від інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 52 Закону "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 57 Закону "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

З довідки виданої Сквирським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 29.01.2019 року вбачається, що наявний діючий арешт від 10.02.2015 року.

Не встановлено, (і відповідної інформації та доказів позивачем не надано) - який саме виконавчий документ був підставою для відкриття виконавчого провадження та накладення арешту: судове рішення, виконавчий напис, чи інший виконавчий документ, передбачений законом. Також не встановлено, хто був стягувачем у тому виконавчому провадженні, в якому державним виконавцем було накладено арешт і заборону на відчуження та чи взагалі арешт накладався державним виконавцем, тощо.

Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в Постанові N 5 від 3.06.2016 р. "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", і з системного аналізу норм закону, що регулюють захист права власності чи іншого речового права від порушень, зокрема питання щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує два способи здійснення такого права: 1) на рішення та дії державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (наприклад адміністративного судочинства); 2) особою, яка володіє на підставі закону чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна. Причому відповідачами в справі за позовом про зняття арешту (звільнення майна з-під арешту) є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно; а як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби; на позовні вимоги про зняття арешту з майна поширюється трирічний строк позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт майна.

У зв`язку з тим, що в процесі розгляду справи не було встановлено, ким накладався арешт та на яке майно, позов заявлено з підстав передбачених ч. 1 ст. 59 З України «Про виконавче провадження» ( особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові), а до суду фактично звернувся боржник то позивач не є тою особою, яка може подати цивільний позов до суду про звільнення майна з-під арешту, тощо. Крім того, суд, звертає увагу, що позов було пред`явлено до ДВС та УПФ України, які не можуть бути відповідачами по даній справі у зв`язку з тим, що дії державних виконавців у судовому порядку не оскаржувались, а значить є правомірними (якщо не встановлено протилежне), а УПФ України не може бути відповідачем оскільки не є стороною виконавчого провадження ( виконавчі провадження закриті у зв`язку з погашенням боргу).

У разі звернення до суду з даним позовом про звільнення майна з-під арешту у якості захисту речового права від виниклого порушення (за статтями 387, 391, 396 ЦК України) позивач такий позов повинен пред`явити до особи (осіб), від прав та обов`язків яких залежить обсяг, зміна чи припинення його прав, тобто до стягувача, в інтересах якого накладено арешт і який у зв`язку з накладенням арешту набув певні права щодо арештованого майна (право задоволення вимоги за рахунок такого майна в порядку і в черзі, встановленій законом).

У даному випадку позов повинен був пред`являтись КС «Мрія», але даний позов не пред`явлений позивачем до відповідача (стягувача), з яким виникли спірні правовідносини, в яких права та обов`язки сторін кореспондують одне одному і в яких зміна прав одної сторони залежить від зміни обсягу прав другої сторони. В даному випадку спір фактично існує боржником та стягувачем. Тому вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача - стягувача, в інтересах якого накладено арешт на випадок задоволення позову про звільнення такого майна з-під арешту - було б прямим порушенням прав вказаної особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

Вказані обставини відносяться до предмету доказування за даним позовом, мають суттєве значення для розгляду справи, і повинні бути доведені позивачем.

Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Жодних клопотань з цього приводу позивач не заявив, в тому числі і клопотань про витребування необхідних йому доказів, у разі якщо він був позбавлений можливості такі докази добути і подати суду сам. Позов, для того, щоби бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача (відповідачів). Тому підстав для задоволення позову, який не пред`явлений до належного відповідача, навіть і у випадку встановлення порушення певного права позивача, - суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 2,4,12,13, 81, 259,263,264,265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа : Сквирське УПФ України в Київській області, про звільнення майна з - під арешту відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: