№ 664/1550/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року м. Олешки

Цюрупинський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого: судді Сіденко С. І.,

при секретарі судових засідань: Скорик Н. С.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олешки цивільну справу за позовом АТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ ПриватБанк звернувся до суду із вказаним позовом. В позові вказано, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 02.06.2016 р. ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6436,78 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач умови договору не виконував належним чином, у зв`язку з чим станом на 28.05.2019 року утворилась заборгованість в загальному виразі 18476,29 гривень, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача разом з витратами по сплаті судового збору, справу розглядати без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду відзив у якому вказував на те, що послуги позивача щодо кредитування не використовував, а коли звернувся до Банку для відкриття рахунку, то дізнався, що має заборгованість. Під тиском представника банку підписав угоду про реструктуризацію заборгованості.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якому просив суд задовольнити позов. Посилання відповідача на доводи, викладені у відзиві, вважає хибними та розцінює як бажання уникнути відповідальності.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 02.06.2016 року між Банком та відповідачем по справі було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію існуючої заборгованості, відповідно до якої ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6436,78 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,083 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, що еквівалентно 13 % річних. Підписаною сторонами генеральною угодою (пп. 1.3.3, 2.1), передбачено сплату відповідачем на користь банку штрафу в розмірі 1007,09 грн. за несвоєчасність сплати боргу.

Відповідно до чч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення вказаної процесуальної норми, відповідачем суду не надано доказів на підтвердження його позиції щодо не отримання ним кредиту та підписання угоди про реструктуризацію боргу під тиском.

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість відповідача по справі за вказаним кредитним договором станом на 28.05.2019 року становить 18476,29 грн., з яких:

6436,79 грн. заборгованість за кредитом;

2535,90 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

8496,51 грн. заборгованість за пенею та комісією;

1007,09 грн штраф.

Під час вирішення питання щодо стягнення з відповідача на користь Банку суми заявленої позивачем заборгованості, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ч.. 1 2 ст 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 цього Кодексу передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 140131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 04.06.2009 року процентна ставка не зазначена.

У цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату, пені, штрафів, простроченого тіла кредиту, надані банком Витяг з умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати сплати пені, комісії та штрафу.

Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг не є складовою частиною кредитного договору, у зв`язку з чим не підлягає стягнення з відповідача заборгованість, включаючи заборгованість по пені та комісії.

Оскільки у заповненій і підписаній відповідачем анкеті-заяві відсутні умови про сплату пені та комісії на нього не може бути покладений обов`язок по сплаті цієї частини визначеної позивачем кредитної заборгованості.

Разом з тим суд звертає увагу, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір про реструктуризацію існуючої заборгованості від 02.06.2016 року, підписаної сторонами містить строку повернення кредиту - до 30.06.2017 року.

Як зазначено в наданому позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед Банком за тілом кредита становить 6436,79 грн. З такою сумою боргу сторони погодилися під час підписання генеральної угоди.

Таким чином, фактично отримані та використані позичальником кошти, не були повернуті Банку, про що свідчить розрахунок заборгованості позивача. Із зазначеної позивачем суми боргу за тілом кредиту у вказаному розмірі сума нарахованих процентів складає 2535,90 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку. Процентна ставка погоджена сторонами у договорі про реструктуризацію боргу. Договором також встановлено штраф у разі не виконання зобов`язань відповідачем у розмірі 1007 грн. 09 коп., які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача в силу того, що відповідачем порушено зобов`язання щодо своєчасного повернення боргу, що підтверджується наданим позивачем розрахунком та узгоджується з ч. 2 ст. 549 ЦК України.

На підставі наведеного, зважаючи на умови укладеного між сторонами Договору та норм чинного законодавства, а також наданого Банком розрахунку заборгованості, з відповідача на користь Банку підлягає стягненню тіло кредита в розмірі 6436,79 грн., проценти за користування кредитом в розмірі 2535,90 грн. та штраф в розмірі 1007,09 грн. та не підлягає стягненню заборгованість за пенею та комісією в розмірі 8496,51 грн. Таким чином на користь Банку з відповідача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 9979,78 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 128, 141, 259, 263 - 265, 280, 282, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», () заборгованість за кредитним договором б/н від 02.06.2016 року у сумі 9979,78 грн. та судові витрати в сумі 1921,00 грн. за сплату судового збору, а всього 11900,78 грн. (одинадцять тисяч дев`ятсот грн. 78 коп.)

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів шляхом подання скарги до Херсонського апеляційного суду з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 12.12.2019 року.

Суддя підпис Сіденко С. І.

Згідно з оригіналом

Суддя Сіденко С. І.