Провадження № 2/127/2672/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю секретаря Кравчук Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави та продажу майна від імені заставодержателя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави та продажу майна від імені заставодержателя.

Позовна заява мотивована тим, що 29.05.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 було укладено договір позики б/н, за умовами якого позикодавець передав у власність позичальників 600 000,00 грн., строком до 01.07.2015 року зі сплатою 2% на місяць за користування коштами.

В забезпечення зобов`язань за вказаним вище договором, 06.06.2015 року з ОСОБА_4 було укладено договір застави транспортного засобу. Відповідного до умов даного договору предметом застави є транспортний засіб автомобіль марки VOLKSWAGEN, моделі TIGUAN, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 24.07.2014 року Центром ДАІ 0502.

Позивач зазначає, що в добровільному порядку позичальники повернути борг відмовляються, зобов`язання є не виконаними, в результаті чого станом на 19.06.2018 року за відповідачем наявна заборгованість по тілу позики у розмірі 600 000,00 грн.

Зазначені обставини свідчать про невиконання умов договору позики, в вз`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, оскільки він є безпідставним та необґрунтованим. Додатково пояснив, що фактично відповідачем позика взагалі не отримувалась, а особа позикодавцяя не відома, жодних грошових коштів позивач не надавала. Відповідач лише підписала договір, оскільки виступала майновим поручителем та на такій формі договору настоювала позивач. Також між сторонами в подальшому було укладено новий договір позики та внесено до нього зміни, в зв`язку з чим у сторін було розуміння, що через укладення нового договору позики, перший договір позики припинив свою дію, а разом із ним і договір застави автомобіля. Крім того, зазначив, що договір позики від 29.05.2015 року було використано як платіж. Просив в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

В судове засідання треті особи, які не заявляють самостійних вимог не з`явилися, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Ухвалою суду від 22.11.2018 року клопотання про зупинення провадження було задоволено частково. Зупинено провадження у даній цивільній справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 127/18671/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання зобов`язання за договором позики припиненим. У задоволенні клопотання в частині зупинення провадження у вказаній цивільній справі, до завершення кримінального провадження згідно з Витягом з ЄРДР від 06.11.2018 року було відмовлено.

Ухвалою суду від 31.01.2019 року провадження у справі відновлено, оскільки рішення суду у цивільній справі № 127/18671/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання зобов`язання за договором позики припиненим від 29.10.2018 року постановою Вінницького апеляційного суду від 15.01.2019 року було скасовано.

Ухвалою суду від 11.03.2019 року було забезпечено позов шляхом вилучення та передачі на зберігання ТОВ «АТП №1 ЛТД», що знаходиться по АДРЕСА_1 , транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, моделі TIGUAN, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 24.07.2014 року Центром ДАІ 0502, в межах суми позовних вимог розміром 600 000,00 гривень.

Представником відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_7 було подано клопотання про скасування заходів забезпечення позову, в задоволенні якого ухвалою суду від 21.03.2019 року було відмовлено.

Судом встановлено, що 29.05.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно умов якого ОСОБА_3 передала у власність позичальників 600 000,00 грн. строком до 01.07.2015 року з нарахуванням 2% від суми визначеної в п. 1 за кожний місяць користування позикою (Т.1 а.с. 7).

Згідно з п. 3 договору позики, повернення грошей має відбутись в АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 та області в день фактичного повернення грошових коштів в повному обсязі, тобто 01.07.2015 року.

За змістом п. 4 договору позики, на виконання зобов`язань позичальників, ОСОБА_4 протягом десяти днів з моменту підписання цього договору зобов`язана передати в заставу належний їй транспортний засіб марки (моделі) VOLKSWAGEN TIGUAN 2014 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2 .

У випадку коли позичальники не повернуть суму позики в строк, вони зобов`язані сплатити суму боргу відповідно до ст. 625 ЦПК України з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 1% від суми позики за кожен день прострочення (п. 5 договору позики).

Зі змісту Звіту про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу, ринкова вартість спірного автомобіля станом на 22.10.2018 року становить 594783,00 грн. (Т.1 а.с. 79-92). Суд критично ставиться до письмово твердження відповідача про те, що даний Звіт містить ознаки підробки, оскільки відкриття кримінального провадження за даним фактом не є належним доказом. Факт підробки має підтверджуватися належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду.

За змістом ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 06.06.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передала ОСОБА_3 в заставу терміном і на умовах, визначених цим договором, належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 24.07.2014 року Центром ДАІ 0502, транспортний засіб автомобіль марки VOLKSWAGEN TIGUAN, 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ( НОМЕР_4 .1 а.с. 8-9). Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Колеснік О.В.

Згідно з п. 1.1. зазначеного договору заставодержатель має право у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за договором позики або заставдавцем за цим договором отримати задоволення за рахунок майна заставодавця, переданого в заставу на умовах, визначених цим договором.

За взаємною згодою сторони оцінили вартість вищезазначеного майна у 800000,00 грн. (п. 1.3. договору застави транспортного засобу).

Відповідно до п.п. 1 п. 5.1. договір застави транспортного засобу, заставодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати майно у наступних випадках якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за договором позики вони не будуть виконані повністю.

Звернення стягнення на майно та реалізація майна здійснюється за вибором заставодержателя у порядку, встановленому чинним законодавством України (п. 5.2. договору застави транспортного засобу).

В порушення умов договору позики позичальники свої зобов`язання за договором не виконали. У зв`язку з чим у них утворилася заборгованість, яка станом на 19.06.2018 року становить 600 000,00 грн. заборгованість по тілу позики.

Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. При частковому виконанні боржником забезпеченого заставою зобов`язання застава зберігається в початковому обсязі.

Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про забезпечення виконання вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом (ч.1 ст. 24 вказаного вище Закону).

За змістом ч.1 ст. 26 зазначеного Закону, обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження:

1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом;

2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери.

5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

З огляду на положення наведеного вище закону, суд вважає, що позивачем обрано один із способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження визначеного законодавством.

Щодо твердження представника відповідача про припинення дії договору позики від 29.05.2015 року, слід зазначити наступне.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 15.01.2019 року у справі №127/18671/18 апеляційну скаргу ОСОБА_4 було задоволено частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2018 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання зобов`язання за договором припиненим відмовлено. Так, зі змісту даної постанови вбачається, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 угоди, в якій обумовлено припинення зобов`язання за договором позики б/н від 29 травня 2015 року і заміну його новим зобов`язанням, отже відсутні правові підстави вважати, що у зв`язку з укладенням договору позики б/н від 31.07.2015 року відбулася новація боргу.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 20.03.2019 року у справі № 902/611/18 в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛС-ІНВЕСТ ВН» до ОСОБА_3 , Державного реєстратора з державної реєстрації юридичних осіб підприємців відділу реєстрації юридичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «Швейна фабрика «Браїлівчанка» про розірвання договору, скасування рішення загальних зборів та поновлення попереднього запису в реєстраційних документах було відмовлено повністю.

Разом з тим, постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 24 вересня 2019 року у справі №902/611/18 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛС-ІНВЕСТ ВН» було залишено без задоволення, проте змінено мотивувальну частину рішення Господарського суду Вінницької області від 20.03.2019 року у справі №902/611/18. Залишено без змін резолютивну частину рішення Господарського суду Вінницької області від 20.03.2019 року.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що відповідач позику взагалі не отримувала, оскільки в постанові Північно-Західного апеляційного господарського суду від 24 вересня 2019 року у справі №902/611/18 встановлено, що 09.05.2015 року ОСОБА_8 разом з іншими позичальниками отримала від ОСОБА_3 в борг кошти у розмірі 600000 грн.

З приводу твердження представника відповідача про те, що договір позики від 29.05.2015 року було використано як платіж за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ВЕЛЛС-ІНВЕСТ ВН», то слід зазначити наступне.

Постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 24 вересня 2019 року у справі №902/611/18 судом було встановлено, що вказане не свідчить про виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язаннь щодо оплати вартості частки в статутному капіталі ТОВ «Швейна фабрика «Браїлівчанка» за умовами п. 4.2 договору від 04.09.2015 року, оскільки такий спосіб розрахунків сторонами не погоджений, зміни до умов договору не внесені.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_3 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати в розмірі 6384,20 грн. (6000,00 грн. судового збору за подання до суду даного позову + 384,20 грн. судовий збір за подання заяви про забезпечення позову) слід стягнути з відповідача на користь позивача, що підтверджено документально (Т.1 а.с. 1, 140).

Сума в розмірі 10000,00 грн. за правничу допомогу, яка була зазначена в попередньому розрахунку судових витрат позивачем, не підлягає стягненню з відповідача, оскільки позивачем на підтвердження даних витрат не було надано жодного підтверджуючого доказу щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 589, 590, 610, 611, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ч.ч. 1, 3 ст. 20 Закону України «Про заставу», ст.ст. 23, 24, 26 Закону України «Про забезпечення виконання вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави та продажу майна від імені заставодержателя - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за договором позики від 29.05.2015 року по тілу позики у розмірі 600000,00 грн. (шістсот тисяч гривень 00 коп.) звернути стягнення на предмет застави транспортний засіб автомобіль марки VOLKSWAGEN, медель TIGUAN, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 24.07.2014 року Центром ДАІ 0502, на користь ОСОБА_3 із застосуванням процедури передбаченої статтею 26 Закону України «Про забезпечення виконання вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» - продажу ОСОБА_3 , як обтяжувачем, предмета забезпечувального обтяження, шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем (будь-яким способом, із укладенням нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу) за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» із наданням ОСОБА_3 повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зі зняттям автомобіля з обліку в регіональному сервісному центрі МВС у Вінницькій області (та його регіональних підрозділах) по свідоцтву про реєстрацію або його дублікату, а також надання ОСОБА_3 всіх повноважень необхідних для здійснення продажу та зняття автомобіля з обліку в регіональному сервісному центрі МВС у Вінницькій області (та його регіональних підрозділах).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату судового збору у розмірі 6384,20 грн. (шість тисяч триста вісімдесят чотири гривні 20 коп.).

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 .

Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 .

Третя особа: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 .

Повний текст рішення суду складений 12.12.2019 року.

Суддя: