Справа № 461/4295/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/2332/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю ОСОБА_1 і його представника адвоката Посікіри Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 березня 2017 року, постановлене в складі головуючого - судді Невойта П.С.,

ВСТАНОВИВ:

01.07.2016 року Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі -ПАТ «ВіЕс Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивовано тим, що 15 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 100 000 доларів США зі сплатою 11,50% річних та зі строком повернення до 15 лютого 2028 року. На забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором, 18 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки. Посилаючись на неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, банк просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість, яка станом на 23 червня 2016 року складала 61 462,67 доларів США, що еквівалентно 1 530 302,35 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 07 березня 2017 року позов ПАТ «ВіЕс Банк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 786,97 доларів США, що еквівалентно 1 189 762,80 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» порівну з кожного по 11 823,77 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з нього та поручителя у солідарному порядку. При цьому суд зменшив розмір пені, з огляду на те, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 березня 2017 року оскаржив представник ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ОСОБА_3 , подавши апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Зазначає, що суд, обґрунтовуючи рішення в частині стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором, покликався на ту обставину, що : «28.03.2011 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися до банку з заявою-анкетою про проведення реструктуризації заборгованості за кредитним договором. Згідно даної анкети-заяви вони надавали інформацію про себе та свої доходи. Крім цього, на першій сторінці анкети зазначено, що початкова сума кредиту становить 100 000,00 дол.США. Отже, поручителю було відомо, що розмір кредиту було збільшено до 100000,00 дол.США, та будь-яких заперечень та зауважень до банку у нього не було. Також, 05.04.2011 року було укладено Додаткову угоду №б/н щодо графіку погашення кредиту, де ОСОБА_1 погодився з умовами даної додаткової угоди, що підтверджується його підписом», проте, з даним висновком апелянт не погоджується, оскільки відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто випадкова проінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов`язання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатися як надання ним згоди на такі зміни. Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 березня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 13 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у позові до ОСОБА_1 відмовлено. В решті рішення залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 12 624,99 грн. Стягнуто з ПАТ «ВіЕс Банк» на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 12 624,99 грн. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з позичальника відповідають вимогам закону. Разом з тим суд відмовив у задоволенні позову до поручителя, з огляду на пропуск банком строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, для звернення із вимогами до поручителя.

Постанову Апеляційного суду Львівської області від 13 березня 2018 року оскаржив ОСОБА_1 , подавши касаційну скаргу, в якій просив скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням суду з нього та позичальника вже було стягнуто заборгованість за кредитним договором, яке виконано позичальником в повному обсязі 29 червня 2016 року, а тому стягнення з відповідачів цієї самої заборгованості є безпідставним.

Постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Львівської області від 13 березня 2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, та стягуючи заборгованість за кредитом, не перевірив, прострочену чи усю суму заборгованості стягнуто рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2014 року, якщо усю, то не врахував, що право кредитора нараховувати пеню та проценти після пред`явлення дострокової вимоги про погашення усієї суми заборгованості відповідно до статей 1048, 1050 ЦК України припиняється, у зв`язку із чим передчасно погодився із висновком суду першої інстанції про стягнення процентів та пені, нарахованих за період з 03 липня 2014 року по 23 червня 2016 року.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року також зазначено, що суду апеляційної інстанції також необхідно врахувати, що відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а тому, якщо суд встановить, що мало місце стягнення усієї суми заборгованості, слід звернути увагу на те, що повторне стягнення кредиту та процентів в межах дії строку кредитного договору призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов`язання. Отже, суд апеляційної інстанції не з`ясував усіх фактичних обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, у зв`язку із чим передчасно погодився із висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами, нарахованими за період з 15 лютого 2008 року по 03 липня 2014 року.

05 листопада 2019 року Львівським апеляційним судом залучено Акціонерне товариство «Таскомбанк» як правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» до участі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту.

05 листопада 2019 року розгляд справи відкладено на 03 грудня 2019 року на 09 год. 30 хв.

02 грудня 2019 року надійшло клопотання від представника АТ «Таскомбанк» - Подановського А.С. (без додання будь-яких повноважень) про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю направити належного представника через перебування юриста на лікарняному, однак про якого юриста йде мова і будь-яких доказів перебування такого юриста на лікарняному до клопотання не додано.

Суд апеляційної інстанції, з урахуванням думки ОСОБА_1 і його представника адвоката Посікіри Р.Р., та з огляду на ту обставину, що АТ «Таскомбанк» є юридичною особою і має можливість забезпечити участь іншого представника у судовому розгляді справи, вважає, що у задоволенні клопотання представника АТ «Таскомбанк» - Подановського А.С. про відкладення розгляду справи належить відмовити та розгляд справи проводити у відсутності представника АТ «Таскомбанк».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегією суддів справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено такі обставини.

15 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до якого позичальник отримала кредит у розмірі 100 000 доларів США зі сплатою 11,50% річних зі строком повернення до 15 лютого 2028 року.

На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, 18 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки.

Для повного та всебічного розгляду справи судом апеляційної інстанції були надіслані вимоги до Шевченківського районного суду м. Львова та Галицького районного суду м. Львова про витребування матеріалів цивільних справ № 466/4469/14 за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та № № 461/12624/14 за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. (том 2 арк. спр. 126, 127)

Зокрема, з матеріалів справи № 466/4469/14 встановлено, що 26 березня 2014 року ПАТ «ВіЕс Банк» звертався з повідомленням-вимогою до ОСОБА_2 про дострокове повне погашення кредиту за кредитним договором № KF47164 від 15 лютого 2008 року. (справа №466/4469/14 арк. спр. 15)

03 липня 2014 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KF47164 від 15 лютого 2008 року. (справа №466/4469/14 арк. спр. 2-3)

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21 жовтня 2014 року позов задоволено частково та у рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 52 300,47 доларів США, що еквівалентно 619 754,13 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки нежитлові приміщення у будинку АДРЕСА_1 . В іншій частині позову відмовлено. (справа №466/4469/14 арк. спр. 47-50)

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 10 березня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 жовтня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 - скасовано із ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову. (справа №466/4469/14 арк. спр. 69-79)

Крім цього, з матеріалів справи № 461/12624/14 встановлено, що ПАТ «ВіЕс Банк» 02 липня 2014 року також звертався до Галицького районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту № KF47164 від 15 лютого 2008 року у розмірі 52 300, 47 доларів США, що еквівалентно 619754,13 грн., з яких 49936 доларів США заборгованість по кредиту та 2273,61 доларів США заборгованість по відсотках та 90,86 доларів США - пеня. (справа №461/12624/14 арк. спр. 3-4)

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2014 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ПАТ «ВіЕс Банк» та стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 52 300,47 доларів США, що еквівалентно 619 754,13 грн., з яких: 49 936 доларів США заборгованість за кредитом; 2 273,61 доларів США заборгованість за відсотками; 90,86 доларів США пеня. (справа №461/12624/14 арк. спр. 62)

Вказане судове рішення було повністю виконано боржником 29 червня 2016 року, у зв`язку із чим державний виконавець Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова 14 липня 2016 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження (том 1 арк. спр. 93, 94).

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, банк просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № KF47164 від 15 лютого 2008 року у розмірі 61 462,67 дол. США, з яких 35 441,78 дол. США заборгованість за кредитом, 345,19 дол. США заборгованість по відсотках та 25 675,70 дол. США пеня.

Встановлені обставини, свідчать про дострокове стягнення суми по кредитному договору, в тому числі всієї суми по тілу кредиту, та повне погашення такої, відтак колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 35 441,78 дол. США, оскільки задоволення такої призведе до подвійного стягнення грошових коштів за одне й те ж саме зобов`язання.

Щодо вимог про стягнення 345,19 дол. США заборгованості по відсотках та 25 675,70 дол. США пені, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Таким чином, колегія суддів, враховуючи те, що право кредитора нараховувати пеню та проценти після пред`явлення дострокової вимоги про погашення усієї суми заборгованості відповідно до статей 1048, 1050 ЦК України припинилося, доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та пені.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, належить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

За таких обставин, суд вважає, що відповідно до ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2016 року, повинні бути скасовані.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 381, 382, 384 ЦПКУкраїни, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «ВіЕсБанк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту відмовити.

Скасувати накладений арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме: нежитлові приміщення №10-3, II, V, VI, VIa, VIIa, IX, X, XI, XII, XIII, XIV, XV, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.