Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 2-4684/06

провадження № 61-22469св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: територіальна громада міста Полтави в особі виконавчого комітету Полтавської міської ради, Колективне підприємство бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор»,

третя особа - Перша полтавська державна нотаріальна контора

особа, яка не брала участі у справі в суді першої інстанції, - ОСОБА_3 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Хіль Л. М., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У серпні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до територіальної громади міста Полтави в особі виконавчого комітету Полтавської міської ради, Колективного підприємства бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», третя особа - Перша полтавська державна нотаріальна контора про визнання права власності на самочинне будівництво та спадкове майно, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку «А-ІІ» загальною площею 82,2 кв. м, сараю «а» площею 46,4 кв. м, сараю «Л» площею 31,8 кв. м, сараю «В» площею 25,6 кв. м, сараю «в» площею 4,1 кв. м, вбиральні «В» площею 1,7 кв. м, погребу «а-1» площею 3,5 кв. м, огорожі № 1, № 2 та № 3, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , після якої залишилось зазначене спадкове майно. У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом, оскільки сарай «В» і сарай «в» у зазначеному домоволодінні побудовані самочинно, тобто з порушенням відповідного проекту.

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтава від 16 жовтня 2006 року позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку «А-ІІ», загальною площею 82,2 кв. м, сараю «а», площею 46,4 кв. м, сараю «Л», площею 31,8 кв. м, сараю «В», площею 25,6 кв. м, сараю «в», площею 4,1 кв. м, вбиральні «В», площею 1,7 кв. м, погребу «а-1», площею 3,5 кв. м, огорожі № 1, № 2 та № 3. Зобов`язано Колективне підприємство бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» зареєструвати зазначені будівлі.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що ОСОБА_5 є донькою та спадкоємцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з технічним висновком на житловий будинок АДРЕСА_1 за конструктивною схемою будівля надійна та капітальна, застосовані типові елементи, якість застосованих матеріалів відповідає діючим нормам, будинок не має пошкоджень і деформацій. Головним управлінням у справах містобудування та архітектури не надано заперечень проти реєстрації збільшеного сараю «В» до розміру 3,74 кв. м на 6,84 кв. м, сараю «в» розміром 1,9 кв. м - на 2,17 кв. м та здачі в експлуатацію житлового будинку спадкоємцями ОСОБА_4 . З огляду на положення частини третьої статті 376, статті 1261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) суд дійшов висновку про задоволення позову.

Короткий зміст вимог особи, яка не брала участі у справі в суді першої інстанції, і судового рішення суду апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, 30 жовтня 2017 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що він не брав участі у справі, проте ухвалене рішення суду стосується його прав та інтересів, оскільки домоволодіння ОСОБА_1 межує з належними йому житловим будинком та господарськими будівлями і спорудами і судом визнано право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване позивачем з порушеннями технічних та протипожежних вимог. Про оскаржуване рішення він дізнався в жовтні 2017 року, коли отримав копію позову ОСОБА_1 до нього про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом знесення самочинно побудованих гаража та вбиральні.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10 січня 2018 року відкрито апеляційне провадження у вказаній справі.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду міста Полтава від 16 жовтня 2006 року закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 362 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що будівництво матір`ю позивача житлового будинку та господарських будівель в цілому мало офіційний характер і набуло ознак самочинного будівництва лише в результаті недотримання розмірів сараїв. Належні особі, яка подала апеляційну скаргу, об`єкти господарського призначення, які межують з домоволодінням позивача та є наближеними до житлового будинку останньої, на момент прийняття рішення були відсутні. Відповідність технічним, протипожежним та санітарним нормам будівництва житлового будинку відносно будівель і споруд, належних ОСОБА_3 , при прийнятті рішення визначалася виходячи з їх цільового призначення та розмірів, які існували на той час. Доводи заявника про те, що оскаржуваним рішення було порушено його права та законні інтереси як власника сусіднього домоволодіння та суміжного землекористувача, є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються належними, достатніми та допустимими доказами. Дії ОСОБА_3 за даних обставин фактично є заходом захисту від позову ОСОБА_1 до нього про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, який розглядається судом.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У березні 2018 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що належні йому гараж «У» та вбиральня «Ф» були побудовані задовго до здійснення самочинного будівництва позивача, тому висновки апеляційного суду не відповідають дійсним обставинам справи. Перебудувавши свій будинок, позивач значно розширила його та наблизила до належної йому земельної ділянки, внаслідок чого він позбавлений права на будівництво будь-яких об`єктів на своїй земельній ділянці, оскільки вони заздалегідь будуть споруджуватися з порушеннямбудівельних норм. Під час незаконної перебудови будинку позивача та визнання рішенням суду права власності на самочинне будівництво не враховані його інтереси як користувача суміжної земельної ділянки.

У червні 2018 року ОСОБА_1 подала відзив, в якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, посилаючись на те, що доводи скарги не спростовують правильних висновків апеляційного суду, не відповідають фактичним обставинам справи, є надуманими та безпідставними, а посилання на порушення рішенням Октябрського районного суду міста Полтава від 16 жовтня 2006 року його прав та інтересів не підтверджені жодним доказом.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Октябрського районного суду міста Полтава.

11 червня 2018 року справа № 2-4684/06 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Апеляційним судом встановлено, що предметом даного спору є вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади міста Полтави в особі виконавчого комітету Полтавської міської ради, Колективного підприємства бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», третя особа - Перша полтавська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на самочинне будівництво та спадкове майно. Об`єктом даного спору є спадкове майно, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається в цілому з житлового будинку «А-ІІ» загальною площею 82,2 кв. м, сараю «а» площею 46,4 кв. м, сараю «Л» площею 31,8 кв. м, сараю «В» площею 25,6 кв. м, сараю «в» площею 4,1 кв. м, вбиральні «В» площею 1,7 кв. м, погребу «а-1» площею 3,5 кв. м, огорожі № 1, № 2 та № 3.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 посилалася на положення частини третьої статті 376, статті 1261 ЦК України, а також на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_4 , після якої залишилося спадкове майно, яке складається з домоволодіння АДРЕСА_1 . Оскільки сарай «В» і сарай «в» у зазначеному домоволодінні були побудовані з порушенням відповідного проекту, тобто самочинно, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом.

Статтею 17 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

За змістом вищезазначених норм право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції був заявник, або в рішенні зазначено про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи особа, яка не брала участі у справі, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням, при цьому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що доводи апелянта про порушення рішенням Октябрського районного суду міста Полтава від 16 жовтня 2006 року його прав та законних інтересів як власника сусіднього домоволодіння та суміжного землекористувача є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються належними, достатніми та допустимими доказами.

В матеріалах справи відсутні докази того, що рішенням Октябрського районного суду міста Полтава від 16 жовтня 2006 року про визнання за ОСОБА_1 права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_3 створено перешкоди в будівництві об`єктів нерухомості на його земельній ділянці.

Позивач просила визнати право власності на самочинне будівництво та спадкове майно з підстав, передбачених частиною третьою статті 376, статті 1261 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позовні вимоги ОСОБА_1 заявила до територіальної громади міста Полтави в особі виконавчого комітету Полтавської міської ради, Колективного підприємства бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», третя особа - Перша полтавська державна нотаріальна контора, які погодилися з ухваленим рішенням місцевого суду і в передбаченому законом порядку його не оскаржили.

Враховуючи вищевказані норми процесуального законодавства та фактичні обставини справи, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішенням Октябрського районного суду міста Полтава від 16 жовтня 2006 року не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 , тому правильно закрив апеляційне провадження за його апеляційною скаргою.

Доводи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи та незгоди заявника з рішенням суду першої інстанції, яке не переглянуте в апеляційному порядку по суті, а тому не може бути предметом касаційного перегляду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов