У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання: Жечевої А.В., представника приватного виконавця Логвіна О.І., розглянувши у відкритому судовому засідання подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександра Сергійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

11.12.2019 року приватний виконавець Сколибог О.С. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України без вилучення паспортного документа.

Подання обґрунтовано тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області перебуває виконавче провадження № 60459268 з примусового виконання виконавчого листа №333/4753/18 від 31.07.2019 року виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 , остання відома адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 70341 гривня 58 копійок, з них: сума вартості відновлювального ремонту 42337 гривень 78 копійок; вартість експертного автотоварознавчого дослідження 1500 гривень 00 копійок; вартість витрат на автомобільний евакуатор 800 гривень 00 копійок; моральна шкода 25000 гривень 00 копійок; судовий збір - 704 гривні 80 копійок .

30.10.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 60459268, яку за вих. № 3873 направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням. Постанову про відкриття боржник отримав 30.11.2019 року, що підтверджується почтовим повідомлення про вручення.

12.11.2019 приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, яку за вих.. №4055 направлено сторонам виконавчого провадження до відома та до Регіонального сервісного центру у Запорізькій області для виконання.

12.11.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку за вих.. №4057 направлено сторонам виконавчого провадження до відома та до банківських установ для виконання. Згідно відповідей від банківських установ, відкриті рахунки на ім`я боржника відсутні.

12.11.2019 року з метою отримання інформації про отримання доходу та наявність розрахункових рахунків боржника, приватним виконавцем направлено запити до ПФУ та ДФС. Згідно відповідей ПФУ та ДФС від боржник дохід та пенсію не отримує, відкритих розрахункових рахунків в банківських установах не відкривав.

12.11.2019 року боржнику направлено виклик приватного виконавця про зобов`язання з`явитись на прийом 27.11.2019 року об 10 годині.

Божник з`явився на прийом до приватного виконавця 03.12.2019 року. На прийомі боржник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження про що свідчить заява про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження за підписом боржника.

12.11.2019 року приватним виконавцем направлено запит до Державної міграційної служби України у Запорізькій області про надання інформації стосовно отримання боржником закордонного паспорту.

За повідомленням Державної міграційної служби України у Запорізькій області від 03.12.2019 року. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 18.01.2019року, орган видачі 2310.

Згідно відповіді ІС ДП «НАІС» за боржником за транспортні засоби не зареєстровані.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, у боржника відсутнє майно.

Згідно відповіді Держспоживслужби від 28.11.2019 року техніка за боржником не зареєстрована.

Також у поданні зазначено, що ОСОБА_1 , знаючи що відносно нього відкрито виконавче провадження, з метою умисного невиконання рішення суду, не вживає жодних дій спрямованих на виконання рішення суду, з боку боржника, відсутня співпраця, тобто відсутні заходи для погашення заборгованості та в наявності існують лише перешкоди з його боку, а тому просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього за виконавчим документом №333/4753/18 від 31.07.2019 року виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя про: стягнути з ОСОБА_1 , остання відома адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 70341 гривня 58 копійок, з них: сума вартості відновлювального ремонту 42337 гривень 78 копійок; вартість експертного авто-товарознавчого дослідження 1500 гривень 00 копійок; вартість витрат на автомобільний евакуатор 800 гривень 00 копійок; моральна шкода 25000 гривень 00 копійок; судовий збір - 704 гривні 80 копійок.

З урахуванням тих обставин, що відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю приватного виконавця, розгляд подання, яке надійшло до суду 11.12.2019 року о 16:18 год, передано судді о 16:35 годин, призначено на 11.12.2019 року на 16 год. 50 хв. У зазначений час приватний виконавець не з`явився, повідомив про неможливість прибуття, у зв`язку із чим розгляд подання призначено на 12.12.2019 року на 08 год. 30 хвилин.

У судовому засіданні 12.12.2019 р. представник приватного виконавця подання підтримав у повному обсязі і пояснив, що 30.11.2019 ОСОБА_1 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, 03.12.2019 року з`явився до приватного виконавця, ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, після цього також вдруге з`явився до приватного виконавця та взяв реквізити для сплати, однак борг стягувачу не сплатив, що свідчить про те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду. Також зазначив, що майна у ОСОБА_1 та доходів немає, однак він може позичити коштів, щоб повернути борг за рішенням суду, а тому просить подання задовольнити.

Заслухавши пояснення представника приватного виконавця, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про таке.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області перебуває виконавче провадження № 60459268 з примусового виконання виконавчого листа №333/4753/18 від 31.07.2019 року виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя про: стягнути з ОСОБА_1 , остання відома адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 70341 гривня 58 копійок (сімдесят тисяч триста сорок одна гривня п`ятдесят вісім копійок), з них: сума вартості відновлювального ремонту 42337 гривень 78 копійок (сорок дві тисячі триста тридцять сім гривень сімдесят вісім копійок); вартість експертного автотоварознавчого дослідження 1500 гривень 00 копійок (одна тисяча п`ятсот гривень нуль- нуль копійок); вартість витрат на автомобільний евакуатор 800 гривень 00 копійок (вісімсот гривень нуль-нуль копійок); моральна шкода 25000 гривень 00 копійок (двадцять п`ять тисяч гривень нуль-нуль копійок); судовий збір - 704 гривні 80 копійок (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

30.10.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 60459268, яку за вих. № 3873 направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням. Постанову про відкриття боржник отримав 30.11.2019 року, що підтверджується почтовим повідомлення про вручення.

12.11.2019 приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, яку за вих.. №4055 направлено сторонам виконавчого провадження до відома та до Регіонального сервісного центру у Запорізькій області для виконання.

12.11.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку за вих.. №4057 направлено сторонам виконавчого провадження до відома та до банківських установ для виконання. Згідно відповідей від банківських установ, відкриті рахунки на ім`я боржника відсутні.

12.11.2019 року з метою отримання інформації про отримання доходу та наявність розрахункових рахунків боржника, приватним виконавцем направлено запити до ПФУ та ДФС.Згідно відповідей ПФУ та ДФС від боржник дохід та пенсію не отримує, відкритих розрахункових рахунків в банківських установах не відкривав.

12.11.2019 року боржнику направлено виклик приватного виконавця про зобов`язання з`явитись на прийом 27.11.2019 року об 10 годині. Божник з`явився на прийом до приватного виконавця 03.12.2019 року. На прийомі боржник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження про що свідчить заява про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження за підписом боржника.

12.11.2019 року приватним виконавцем направлено запит до Державної міграційної служби України у Запорізькій області про надання інформації стосовно отримання боржником закордонного паспорту.

За повідомленням Державної міграційної служби України у Запорізькій області від 03.12.2019 року. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 18.01.2019року, орган видачі 2310.

Згідно відповіді ІС ДП «НАІС» за боржником за транспортні засоби не зареєстровані.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, у боржника відсутнє майно.

Згідно відповіді Держспоживслужби від 28.11.2019 року техніка за боржником не зареєстрована.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави,в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочину, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідна норма Конвенції міститься у статті 33 Конституції України, якою встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Такі обмеження встановлюються, зокрема, статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» що передбачає підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Право на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, в тому числі, коли особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому проваджені,

Обмеження на виїзд боржника ОСОБА_1 з України являє собою втручання в право покидати країну гарантоване пунктом 2 статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому, Європейський Суд з прав людини розглядає такі питання :чи було втручання передбачено законом, переслідувало воно одну чи декілька законних цілей і,чи було воно необхідним в демократичному суспільстві.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria) рішення від 26.11.2009 року (заява № 34383/03) Європейський суд визначив ці загальні стандарти щодо права на свободу пересування.

Тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати трьом критеріям:

- ґрунтуватися на національному законі;

- переслідувати одну або декілька легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції;

- відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.

У цій справі Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою "Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".

Застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, національні суди зобов`язані забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну, було виправданим та пропорційним за будь яких обставин.

Влада не може застосовувати довготривалі строки заходів, які обмежують свободу пересування особи, без регулярної перевірки їх обґрунтованості, що повинні здійснюватися судами в останній інстанції для того, щоб забезпечити гарантії незалежності та неупередженості процедури обмеження права виїзду особи за межі країни.

Беручи до уваги те, що національні суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, Протоколи до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права в України, суд при вирішенні питання про обмеження свободи пересування, в межах своїх дискреційних повноважень, перевіряє критерії для такого втручання,а саме:на відповідність національного закону, в якому повинні міститися межі втручання в свободу пересування, в розумінні поняття «закон» Європейським Судом,на відповідність цілі втручання - захист прав іншої особи, в даному випадку стягувачу,засобам, які використані приватним виконавцем, з урахуванням співмірності цілі втручання застосованим ним заходам, що є необхідним в демократичному суспільстві.

Захищаючи права одних осіб суд не вправі порушувати права інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням або рішенням інших органів та її намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Тож законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим підлягає з`ясуванню чи дійсно особа свідомо не виконувала зобов`язання, або невиконання зумовлено об`єктивними причинами.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (дія непереборної сили, події тощо).

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. Такі обставини суд повинен установити, виходячи з відомостей зазначених у поданні, матеріалів виконавчого провадження та пояснень виконавця.

В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

У подані приватний виконавець зазначає, що боржником рішення суду не виконується у повному обсязі, проте, не вказано в чому полягає навмисне чи інше свідоме невиконання боржником зазначених обов`язків, не зазначено та не долучено жодних доказів, які б свідчили, що боржник навмисно, свідомо ухиляється від виконання зобов`язання, покладеного на нього відповідним рішенням, при цьому, маючи змогу виконати таке зобов`язання, але не робить цього з неповажних причин.

Разом із тим, у судовому засіданні з пояснень представника приватного виконавця встановлено, що ОСОБА_1 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження 30.11.2019 року, двічі з`являвся до виконавця на виклики (03.12.2019 року ознайомився з виконавчим провадженням) та під час візиту до виконавця виявив бажання погашати борг, взяв реквізити для сплати.

При цьому долучені у судовому засіданні представником приватного виконавця фотокопії заяв ОСОБА_1 про ознайомлення з рішенням суду та матеріалами виконавчого провадження 21.01.2019 року та отримання рішення суду 24.01.2019 року самі по собі не підтверджують факту свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язання, покладеного на нього судовим рішенням.

При цьому приватний виконавець вже 11.12.2019 року, тобто через 8 днів після ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами виконавчого провадження, звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, не довів при цьому, що мало місце і у чому полягало ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, які саме свідомі діяння (дії або бездіяльність) чинить боржник, що спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, та чи є у нього реальні можливості виконати цей обов`язок

Крім того, у поданні і в судовому засіданні не обґрунтовано яким чином вирішення питання про заборону боржникові виїзду за межі України сприятиме виконанню рішення суду та що взагалі є підстави вважати, що боржник має намір виїхати за межі України з метою невиконання цього рішення.

Приймаючи до уваги вищенаведене, підстав для задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександра Сергійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України без вилучення паспортного документа, на даний час суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 258, 260, 441 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександра Сергійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України без вилучення паспортного документа.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 13 грудня 2019 року.

Суддя : Ю.В. Апаллонова