КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Київ

Справа № 754/4895/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 липня 2019 року, ухвалене у складі судді Таран Н.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності,

встановив:

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка - ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 позивач отримав спадщину за заповітом у вигляді 36/100 часток у квартирі АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анісковою Н.А. по спадковій справі №1/2018; зареєстровано в реєстрі за № 41.

36/100 часток квартири являють собою одну кімнату, жилою площею - 11,5 кв.м., загальною площею 18,60 кв.м. з відповідною частиною підсобних приміщень. Вказана кімната, право власності на яку позивач отримав в порядку спадкування, є частиною двокімнатної квартири, яка згідно з технічним паспортом є комунальною.

Власником іншої частки в розмірі 64/100 часток була ОСОБА_3 згідно з свідоцтвом про право власності на житло. ОСОБА_3 при житті користувалася кімнатою, площею 19,1 кв. м. з відповідною часткою підсобних приміщень. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . У померлої ОСОБА_3 спадкоємців за заповітом і за законом немає. Після смерті ОСОБА_3 її спадщину ніхто не прийняв. Заяву про прийняття її спадкового майна ніяка особа не подавала. Заява про визнання спадщини відумерлою не подавалася.

Спадковим майном у вигляді 64/100 часток квартири АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 постійно користувалася, володіла тітка позивача - ОСОБА_2 Вона володіла цим майном відкрито, не приховуючи даний факт. Цим майном вона користувалася більше 10-ти років до ІНФОРМАЦІЯ_1 , коли померла. Таким чином, у відповідності до ст. 344 ЦК України тітка позивача - ОСОБА_2 набула право власності на 64/100 часток вказаної квартири в порядку набувальної власності. Вона і поховала за свій рахунок ОСОБА_3 . Після смерті тітки позивач продовжував володіти та користуватися вказаною часткою в квартирі, тобто у відповідності до чинного законодавства України набув право власності на 64/100 часток вказаної вище квартири в порядку набувальної давності.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17 липня 2019 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі посилається на те, що жодного приховування або недобросовісності щодо володіння спірним майном з боку померлої ОСОБА_2 і позивача не було. Дані про смерть вносяться у відповідні реєстри і орган місцевого самоврядування має змогу вирішувати будь-які правові питання. Позивач та померла ОСОБА_2 не порушували жодної норми закону і ніяких дій, які свідчать про недобросовісність не вчиняли. Стверджує, що наявність заборгованості в сумі 6153, 20 грн. не свідчить про приховування або недобросовісність володіння спірним майном більше 12 років.

Вказує, що посилання суду, як на підставу для відмови в позові, зокрема на відсутність документів про сплату комунальних платежів, не ґрунтується на законі, оскільки положення ст. 344 ЦК України цього прямо не передбачають. Той факт, що міська рада не цікавиться майном померлих більше 12 років,пропустила строки для визнання спадщини відумерлою, не свідчить про те, що інші особи, які мають право на це майно в порядку набувальної давності, не можуть скористатися своїм правом за законом.

Посилається на те, що у разі задоволення позову він буде сплачувати усі необхідні платежі не за частину квартиру, а за всю квартиру, в тому числі заборгованість.

Зазначає, що після смерті ОСОБА_4 в 2007 році немає не тільки власника, а і особи, яка б заявляла про свої права на це майно, в тому числі і міська рада, яка мала усі можливості отримати будь-яку необхідну інформацію стосовно майна померлих. Посилання суду в рішенні на те, що немає доказів наявності інших спадкоємців також безпідставне, оскільки сам відповідач зазначене не оспорює ні у відзиві, ні у запереченнях.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати.

Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за його відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши думку представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю необхідно довести одночасну наявність всіх визначених законом елементів, а саме: добросовісність заволодіння; відкритість та безперервність володіння протягом 10 років; відсутність власника у майна або такий невідомий, або він відмовився від права власності. Крім цього, добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном. Суд врахував, що позивач посилаючись на те, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не мала спадкоємців за законом та за заповітом, однак жодних доказів на підтвердження таких обставин суду не надає. Крім того, посилаючись на ту обставину, що ОСОБА_3 на момент смерті проживала та була зареєстрована за адресою спірного житла - доказів суду також не надано.

Суд посилався на те, що в даному випадку визнання права власності за набувальною давністю саме по собі призведе до порушення права відповідача як правомірного та законного власника нерухомого майна. Встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Як вбачається з матеріалів справи та знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, позивач та померла ОСОБА_2 достеменно знали, що частина квартири, на яку позивач просить визнати право власності за набувальною давністю, перебувала у власності ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що жодних доказів, підтверджуючих, що позивач добросовісно заволодів вказаним вище нерухомим майном, відкрито та безперервно користується ним після смерті ОСОБА_3 , зокрема і документів, що свідчать про оплату ним необхідних комунальних платежів, матеріали справи не містять.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позову є законними і обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Судом встановлено, що 30.01.2018 року позивачу ОСОБА_1 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анісковою Н.А. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відносно майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадщина на яке видане свідоцтво складається з: 36/100 часток у квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 51,50 кв.м, житловою площею - 30,60 кв.м., яка складається з двох кімнат, з відповідною частиною підсобних приміщень. 36/100 часток квартири являють собою одну кімнату, жилою площею - 11,5 кв.м., загальною площею 18,60 кв.м. з відповідною частиною підсобних приміщень.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 26.02.1997 року, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної Ради, 64/100 частини квартири (приміщення квартири спільного заселення), АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 07.05.2007 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до паспортних даних ОСОБА_1 , останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно копії довіреності від 19.07.2017 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 представляти її інтереси в компаніях ПАТ «Київенерго», «Київгаз», Сервісних центрах, ЖЕК в м. Києва, щодо вирішення питань експлуатації та сплати комунальних послуг по квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

З копії довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб від 29.03.2018 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 станом на 29.03.2018 року зареєстрована одна особа.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Отже, за змістом ст. 344 ЦК України, добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та померла ОСОБА_2 були обізнані про те, що 64/100 часток квартири, на яку позивач просить визнати право власності за набувальною давністю, перебували у власності померлої ОСОБА_3 , що виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність передбачених статтею 344 ЦК України правових підстав для визнання за позивачем права власності на спірне майно за набувальною давністю, у зв`язку з чим обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено, що він добросовісно заволодів спірною частиною квартири, адже володілець на момент заволодіння майном знав про належність вказаного майна на праві власності іншій особі, відповідно, і про неправомірність його заволодіння.

Доводи апеляційної скарги про те, що жодного приховування або недобросовісності щодо володіння спірним майном з боку померлої ОСОБА_2 і позивача не було, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Крім того, враховуючи положення ч.1, 3 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку.

Отже, оскільки ОСОБА_2 та позивач були обізнані про те, що власником 64/100 частини квартири (приміщення квартири спільного заселення) АДРЕСА_1 , на яку позивач просить визнати право власності за набувальною давністю, була ОСОБА_3 , то не можна вважати володіння позивачем частиною квартири, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 , добросовісним.

Смерть власника 64/100 частин квартири ОСОБА_3 та відсутність спадкоємців, які могли б прийняти спадщину після смерті останньої, не давали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним, оскільки станом на червень 2007 року у ОСОБА_2 не було правових підстав для набуття права власності на частину квартири, яка була спадковим майном після смерті ОСОБА_3 .

За таких обставин суд першої інстанції правильно зазначив, що ознака добросовісності володіння позивачем спірною частиною квартири відсутня.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та спростовуються встановленими апеляційним судом обставинами, додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду. Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.