Справа № 182/3083/19
Провадження № 2/0182/2073/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.12.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління комунального майна Нікопольської міської ради про визнання права на приватизацію житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права на приватизацію житлового приміщення, посилаючись на наступне.

В 1991 році Нікопольським південнотрубним заводом їй надали житло квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 на родину. Вони одразу вселились та прописались у виділену їм квартиру. На даний час в цій квартирі зареєстрована та фактично мешкає тільки вона. Вона проживає у займаній квартирі на протязі тридцяти років і квартира нею до цього часу не була приватизована. Всі особові рахунки по сплаті житлово-комунальних послуг відкриті на її ім`я. Зазначена квартира на даний час не приватизована та у її власності не перебуває. Перебуваючи у статусі квартиронаймача квартири АДРЕСА_1 , вона вирішила її приватизувати. Тому, реалізуючи своє право на приватизацію, вона звернулась до Управління комунального майна Нікопольської міської ради з відповідною заявою та пакетом документів для оформлення. Однак, листом № 1132 від 21.09.2016 року їй було відмолено у надані згоди на приватизацію квартири через те, що нею не була надана копія ордера про надання житлової площі, який є підставою для вселення в квартиру та укладення договору найму. Вважає дії відповідача незаконними і такими, що порушують її законні права та інтереси. Згідно зі ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Відповідно до ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст.58 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду, виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст.61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до п.69 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 pоку N 470, ордер дійсний протягом 30 днів. Згідно із ст.345 ЦК України, фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Згідно з п.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати) кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Пунктами 4, 5 ст.5 передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах. Згідно ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п.2 ст.2 цього Закону, а сааме: не підлягають приватизації квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово- паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обовязкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним, розширеному тлумаченню не підлягає. Відповідно до п.11 ст.8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. З 1988 року і до теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачем до неї не пред`являлося претензій щодо незаконності її мешкання у квартирі. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Таким чином, вважає, що її право на приватизацію квартири може бути визнано в судовому порядку, оскільки вона вселилась і зареєструвалась у зазначеній квартирі з дотриманням встановленого законом порядку в якості наймача житлового приміщення та набула в зв`язку з цим права користування займаним житлом, так як неправомірність її проживання ніхто не оспорює, а відсутність одного лише ордеру про надання житлової площі позбавляє її можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, чим обмежені без законних підстав її житлові права. У зв`язку з цим у неї немає іншої можливості, як звернутися до суду за захистом своїх прав. За таких обставин звернулась до суду і просить визнати за нею право на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 за відсутності ордеру про надання житлової площі.

В судове засідання сторони не прибули. Надали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Позивачка позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити (а.с.30). Представник відповідача проти задоволення позову не заперечувала (а.с.12).

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.345 ЦК України, фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Згідно зі ст.8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду", спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до ст.9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Як встановлено в судовому засіданні, в 1991 році Нікопольським південнотрубним заводом позивачці по справі було надано житло у вигляді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на родину. Вона з родиною одразу ж вселилась та прописалась у виділену квартиру. На даний час в цій квартирі зареєстрована та фактично мешкає тільки позивачка. Вона проживає у займаній квартирі на протязі тридцяти років (а.с.7-8) і квартира позивачкою до цього часу не була приватизована. Всі особові рахунки по сплаті житлово-комунальних послуг відкриті на ім`я позивачки. Зазначена квартира на даний час не приватизована та у її власності не перебуває (а.с.29). Перебуваючи у статусі квартиронаймача квартири АДРЕСА_1 (а.с.6), позивачка, реалізуючи своє право на приватизацію, звернулась до Управління комунального майна Нікопольської міської ради з відповідною заявою та пакетом документів для оформлення. Однак, листом № 1132 від 21.09.2016 року позивачці було відмовлено у надані згоди на приватизацію квартири (а.с.5).

Відповідно до ст.61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно з п.69 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 pоку № 470, ордер дійсний протягом 30 днів.

Відповідно до п.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Пунктами 4, 5 ст. 5 передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах.

Згідно з відповіддю на запит суду вих..: 8-7 від 15/10/2019 (довідка ТВБВ 1-А типу 10003/0461), наданою АТ «Державний ощадний банк України» (а.с.18), позивачка ОСОБА_1 своє право на використання житлових чеків на приватизацію житла не використала.

Відповідно до п.11 ст.8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом.

Таким чином, суд вважає, що право позивачки на приватизацію житлової площі в квартирі може бути визнано в судовому порядку, оскільки вона вселилась і зареєструвалась у зазначеній квартирі з дотриманням встановленого законом порядку в якості наймача житлового приміщений та набула в зв`язку з цим права користування займаним житлом Крім того, неправомірність проживання позивачки в спірній квартирі ніхто не оспорює, а відсутність одного лише ордеру про надання житлової площі не позбавляє позивачку можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління комунального майна Нікопольської міської ради про визнання права на приватизацію житлового приміщення задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію житлової площі в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 за відсутності ордеру про надання житлової площі.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал