ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2019 року м. Кропивницький

справа № 395/332/19

провадження № 22-ц/4809/1675/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи Новомиргородська районна державна нотаріальна контора, Новомиргородська дільниця обласного комунального підприємства КООБТІ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2019 року у складі судді Забуранного Р.А. і

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом cepiї НАМ № 592811, видане державним нотарiусом Новомиргородської державної нотарiальної контори 24 березня 2015 року ОСОБА_3 на спадкове майно її матерi, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в реєстрі за №303 у спадковiй справi №266-08.

Позовна заява мотивована тим, що спадщина на яку видано оскаржуване свiдоцтво складається з ј частки житлового будинку з господарсько-побутовими будiвлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Житловий будинок, в якому знаходиться вищезазначена частка, дерев`яномазаний, обкладений цеглою, що зазначений на планi лiт «Аакркр» розмiром загальної площi всього будинку 157,2 кв. м., розмiр житлової площi всього будинку 91,6 кв. м. та господарсько-побутовi будiвлi: сарай - лiт. «Б», погрiб - лiт. «В», сарай - лiт «Д», гараж літ. «Ж», убиральня літ. «У», огорожа № 3, вимощення літ. І, ІІ.

Майно, на яке ОСОБА_2 прийняла спадщину знаходилося в аварійному стані і не придатному для використання та не підлягало ремонту.

Таке майно відповідач мала право прийняти як спадщину тільки у вигляді будівельних матеріалів.

Що стосується іншого сапдкового майна зазначеного у свідоцтві, а саме - гараж літ. «Ж», огорожа № 3 та вимощення літ. І,ІІ, ОСОБА_2 також немогла його прийняти, як спадщину, оскільки воно не могло належати померлій ОСОБА_5 на підставі договорів купівлі-продажу, укладених та посвідчених державним нотаріусом 26 листопада 1980 року, як зазначено у свідоцтві.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 .

В ході судового розгляду у справі не знайшли підтвердження обставини, які б вказували, що відповідач по справі не мала права на спадкування майна після смерті своєї матері, в тому числі обставини, які б вказували, що видачею оспорюваного свідоцтва на ім`я відповідача порушенні права позивача чи інших осіб.

Позивачем не визначено, яким чином відповідач ОСОБА_2 порушила невизнані або оспорювані права, свободи чи інтреси позивача ОСОБА_1 , що суперечить положенням ст. 4 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин справи.

Свідоцтво про право на спадщину за законом, що є предметом оскарження видане незаконно, оскільки в договорах купівлі-продажу від 26.11.1980 №1141 та №1143, на підставі яких воно видавалось, немає такого спадкового майна, як гараж літ. «Ж», огорожа № 3 та вимощення літ. I, ІІ.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що зазначені в оспорюваному свідоцтві майно - гараж літ. «Ж», огорожа № 3 та вимощення літ. I, ІІ побудовані матір`ю позивача ОСОБА_6 в 2000-2002 роках, що підтверджується технічним паспортом на будинок від 10.07.2014, рішенням виконкому Новомиргородської міської ради № 1382 від 25.12.2008, а також свідченнями свідків, тому не могли належати померлій ОСОБА_5 , яка є спадкодавцем відповідача.

Рішення суду першої інстанції суперечить постанові Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 04 травня 2008 року, в якому вказано, що позивачка має свій будинок по АДРЕСА_2 , який для житла непридатний.

Від адвоката Троянської І. В., яка представляє інтереси ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Запорожець М. Ф. підтримали доводи апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Троянська І. В. заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Від завідувача Новомиргородської районної державної нотаріальної контори Заліпського В. О. надійшов лист, в якому він зазначає, що він заперечує проти задоволення позову та в якому він просить розглядати справу без його участі.

Представник Новомиргородської дільниці обласного комунального підприємства КООБТІ в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки треті особи про час і місце розгляду справи повідомленаі належним чином, суд вирішив розглянути справу без її участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 142.

На час життя їй належала 1/2 частина житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 .

За час життя ОСОБА_6 самовільно побудувала тамбур та гараж на території домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

Після смерті своєї матері, як єдиний спадкоємець, позивач звернулася до Новомиргородської дільниці ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» із заявою на виготовлення довідки характеристики на спадкове майно для отримання спадщини.

Під час виходу техніка БТІ було з`ясовано, що за час життя ОСОБА_6 було самовільно побудовано гараж і тамбур.

В подальшому позивачем до БТІ було надано рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 1382 від 25 грудня 2008 року у відповідності до якого було оформлено право власності на самовільно побудовані тамбур, розміром 1,40м*2,88м, та гараж, розміром 8,30*4,80м., відповідно збільшено загальну площу на 6,6 кв.м., збільшено житлової площі на 1,5 кв. м. по АДРЕСА_1 , без порушення технічних норм забудови, що підтверджується вказаним рішенням виконкому.

У зв`язку із вказаним позивачеві БТІ було видано довідку-характеристику за № 10 від 23 січня 2009 року на вказане домоволодіння у відповідності до якої ОСОБА_6 належить 1/2 частка, ОСОБА_7 1/4 частка та ОСОБА_5 1/4 частка домоволодіння з господарсько-побутовими спорудами по АДРЕСА_1 , до якої були включені узаконені у відповідності до вищевказаного рішення виконкому Новомиргородської міської ради гараж і тамбур.

У відповідності до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України за № 55 від 18.06.2007 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 06 липня 2007 року за № 774/14041 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) співвласниками вказаного домоволодіння не було фактично проведено поділу, виділу та розрахунку часток домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Вподальшому позивач ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 січня 2009 року, зареєстрованого в спадковому реєстрі за № 142, після смерті своєї матері ОСОБА_6 , а саме на 1/2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Житловий будинок, в якому знаходиться вищевказана частина дерев`яномазаний, обкладений цеглою, що зазначений на плані під літерою Аакр, розміром житлової площі всього будинку 91,6 кв.м., розміром загальної площі всього будинку 157,2 кв.м. та господарсько-побутові будівлі : сарай-літ. Б,Д, погріб літ. В, гараж літ. Ж, убиральня літ. У, огорожа літ № 1-3, замощення літ. 1-11, що належав померлій на підставі договору дарування, посвідченого Новомиргородською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області 23 вересня 1994 року за реєстром № 1530 на 14/50 частин домоволодіння та договору купівлі продажу, посвідченого Новомиргородською державною нотаріальною конторою 07 травня 2001 року за заєстровим № 609 на 11/50 частин домоволодіння і зареєстрований в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим № 292/2.

Після смерті матері відповідача ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її спадкоємець відповідач по справі ОСОБА_8 , отримавши у БТІ Архівну довідку за № 42 від 17.02.2015 на домоволодіння по АДРЕСА_1 , в яків зазначені в тому числі і об`єкти нерухомості, які було узаконені померлою ОСОБА_6 , а саме тамбур та гараж, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року, зареєстрованого у спадкому реєстрі за № 303.

Так як перерахунок ідеальних часток між співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1 не був виконаний, відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті своєї матері, яка складається з 1/4 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями.

Житловий будинок, в якому знаходиться вищевказана частина дерев`яномазаний, обкладений цеглою, що зазначений на плані літерою Аакркр, розміром загальної площі всього будинку 157,2 кв.м., розміром житлової площі всього будинку 91,6 кв.м., та господарсько-побутові будівлі : сарай-літ. Б, сарай літ. Д, гараж літ. Ж, убиральня літ. У, огорожа літ №№ 3, вимощення літ. 1-11, що належав померлій на 1/8 частку - на підставі дублікату договору купівлі-продажу, виданого Державним нотаріальним архівом Кіровоградської області 05 червня 2013 року за реєстром № 167, оригінанал якого посвідчено Новомиргородською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області 26 листопада 1980 року за реєстровим № 1141 і на 1/8 частку - на підставі дублікату договору купівлі продажу, виданого Державним нотаріальним архівом у Кіровоградській області 05 червня 2013 року за реєстром № 168, оригінанал якого посвідчено Новомиргородською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області 26 листопада 1980 року за реєстровим № 1143 та зареєстрований в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 2 під реєстровим № 292.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 301 ОСОБА_9 набула право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7 .

Вподальшому ОСОБА_9 у відповідності до нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 02 серпня 2016 року продала належну їй 1/4 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями ОСОБА_2 .

Тобто, відповідач по справі ОСОБА_2 являється власником 1/2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

На час звернення з позовом до суду позивач по справі ОСОБА_1 являється власником 1/2 частини домоволодіння житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташовані по АДРЕСА_1 , у тому числі власником 1/2 частини тамбуру та гаража, які узаконені у відповідності до рішення виконкому Новомиргородської міської ради Кіровоградської області за № 1382 від 25 грудня та власником 1/2 частки інших господасько-побутових будівель, розташованих по АДРЕСА_1 , що підтверджується крім свідоцтва про право на спадщину на і`мя позивача так і свідченнями нотаріуса та представника БТІ, якими в судовому засіданні підтверджено даний факт, оскільки у встановленому законом порядку до отримання сторонами по справі спадщини між співвласниками домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 поділ, виділ та розрахунок часток не проведено.

Добровільно співвласники домоволодіння у відповідності до п. 2 Інструкції, щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України за № 55 від 18.06.2007 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 06 липня 2007 року за № 774/14041 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) не здійснили поділу, виділу та розрахунку часток домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою ст. 5 ЦПК передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Звертаючись до суду з позовом за захистом свого порушеного права власності, позивач просила визнати недійним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане відповідачу.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч. 1 ст. 355 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною першою ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Зокрема в ч. 1 ст. 357 ЦК України зазначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна ( ч. 2 ст. 357 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 4 ст. 364 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 4 ст. 367 ЦК України).

Наказом Міністерства юстицію України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Наказ № 296/5) затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Зокрема, частина 6 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» глави 1 «Основні правила посвідчення правочинів» Наказу № 296/5 регламентує порядок володіння та користування спільним майном або конкретними його частинами та укладення договорів про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі.

Пунктом 6.6. ч. 6 розділу ІІ глави 1 Наказу № 296/5 передбачено, що учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі (поділу).

Укладення договору про виділ частки в натурі припиняє спільну часткову власність для особи (осіб), частка якої виділяється за цим договором.

Укладення договору про поділ спільного майна припиняє спільну власність для усіх співвласників.

У посвідчувальному написі нотаріусом зазначається про необхідність реєстрації прав за цим договором у порядку, встановленому чинним законодавством (п. 6.10. ч. 6 розділу ІІ глави 1 Наказу № 296/5).

Якщо між учасниками спільної часткової власності виникають спори щодо визначення, зміни розміру часток, а також виділу частки спільного майна в натурі (поділу), нотаріус відмовляє у вчиненні такої нотаріальної дії і роз`яснює заінтересованим особам їх право звернутися до суду для вирішення цих спорів (п. 6.10. ч. 6 розділу ІІ глави 1 Наказу № 296/5).

Наказом Міністрества з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55 (далі Наказ № 55) затверджено Інструкцію щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до п. 1.2. Наказу № 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Об`єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 N 127 ( z0582-01 ), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за N 582/5773 (із змінами), а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об`єкти нерухомого майна (п. 2.1. Наказу № 55).

Згідно з п. 2.2. Наказу № 55, поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону (п. 2.3. Наказу № 55).

Відповідно до 3.1. Наказу № 55, розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників

об`єктів нерухомого майна.

У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів.

Згідно з п. 3.3. Наказу № 55, за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.

За наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону (п. 3.11. Наказу № 55).

Частиною першою ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України).

В ч. 1 ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з ст. 68 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Аналогічна норма закріплена в п. 4.14. розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Наказу № 296/5, в якому зазначено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Матеріалами справи підтверджується, що ј будинку по АДРЕСА_1 , на яку було видане спірне свідоцтво, належав ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності, що підтверджується копіями дублікатів договорів купівлі-продажу від 26 листопада 1980 року, зареєстрованих в реєстрі за №1141 та №1143, які мають силу оригіналу (том 1 а. с. 84-85).

В копіях матеріалів спадкової справи № 266-08, заведеної після смерті ОСОБА_5 , міститься архівна довідка № 42 від 17.02.2015 згідно якої, будинок по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_5 і ОСОБА_7 Ѕ частка; ОСОБА_1 Ѕ частка (том 1 а. с. 86).

Житловий будинок, в якому знаходиться вищевказана частина дерев`яномазаний, обкладений цеглою, що зазначений на плані літерою Аакркр, розміром загальної площі всього будинку 157,2 кв.м., розміром житлової площі всього будинку 91,6 кв.м., та господарсько-побутові будівлі : сарай-літ. Б, сарай літ. Д, гараж літ. Ж, убиральня літ. У, огорожа літ №№ 3, вимощення літ. 1-11.

Згідно довідки ОКП «Кіровоградське оласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» №1308-17/20 від 22.11.2018 (т.1 а.с.109), в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні заяви співвласників на перерахунок часток (тому перерахунок не проводився).

Згідно довідки №33 від 11.06.2019, виданої інженером Новомиргородської дільниці БТІ, наданої позивачем до суду апеляційної інстанції, гараж було узаконено та визнано право власності рішенням виконкому Новоморгородської міської ради від 25.12.2008 № 1382 за померлою ОСОБА_6 .

Після узаконення самовільного будівництва змінилися частки.

Заяв на перерахунок часток до БТІ не надходило, перерахунок часток не виконувався, залишились правовстановлюючі документи, які не відповідають новим часткам.

В разі подання заяв від всіх співвласників, будуть перераховані ідеальні частки по фактичному користуванню, в тому числі буде зазначено гараж, огорожу, вимощення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що належними та допустими доказами не підтверджено, що частки співвласників домоволодіння по АДРЕСА_1 , були їм виділені чи поділені між ними в натурі, або що, розміри часток у праві спільної часткової власності були змінені до моменту видачі відповідачу спірного свідоцтва про право на спадщину.

Відсутність поділу між співвласниками домоволодіння на час отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину підтверджується також рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 17 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі Ѕ частки будинку та усунення перешкод у виділі та приватизації Ѕ частки земельної ділянки для обслуговування будинку з господарськими будівлями та спорудами задоволено частково.

Саме зазначеним рішенням суду і здійснено виділ співвласникам домоволодіння по АДРЕСА_1 їхніх часток в натурі.

Оскільки на час отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину поділу в натурі між співвласниками не було, а доказів того, що гараж, вимощення та огорожа були збудовані за згодою свіх співвласників, вказані гараж, вимощення та огорожа правильно увійшли до спадкового майна після смерті матері відповідача.

Нотаріус, при видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом діяв у межах своїх повноважень, на підставі наданих спадкоємцем документів, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом, що є предметом оскарження видане незаконно, оскільки в договорах купівлі-продажу від 26.11.1980 №1141 та №1143, на підставі яких воно видавалось, немає такого спадкового майна, як гараж літ «Ж», огорожа № 3 та вимощення I ІІ, не можуть бути взяті до уваги судом, адже за твердженням самого позивача гараж, огорожа та вимощення були створені матір`ю позивача в 2000-2002 роках, та не могли бути зазначені у вказаних договорах.

Технічний паспорт на будинок від 10.07.2014, рішення виконкому Новомиргородської міської ради № 1382 від 25.12.2008, а також покази свідків не є належними доказами того, що співвласникам домоволодіння було виділено їх частки в натурі або змінено їх розмір.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції суперечить постанові Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 04 травня 2008 року, в якому вказано, що позивачка має свій будинок по АДРЕСА_2 , який для житла непридатний, адже в адміністративній справі вирішувався спір щодо права ОСОБА_5 на постановлення на квартирний облік.

Питання чи може належний ОСОБА_5 будинок відноситися до спадкового майна, чи спадкування можливе лише щодо будівельних матеріалів, судом у вищезазначеній адміністративній справі не вирішувалося.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11.12.2019.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко