РІШЕННЯ

іменем України

"19" листопада 2019 р. Справа № 145/371/19

Провадження № 2/145/744/2019

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Крикливої М.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та процентів за договором позики,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що 01 лютого 2016 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір позики.

На виконання даного Договору він передав відповідачеві грошові кошти в сумі 2300 доларів США.

Відповідно до п. 3,2 та 5,1 Договору відповідач зобов`язався повернути йому таку ж суму грошових коштів, а також сплатити відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 3 відсотків за кожний повний місяць користування від усієї суми грошових коштів в строк до 31 грудня 2016 року.

У встановлений договором строк і до цього часу ОСОБА_4 борг йому не повернув.

Відповідач зобов`язаний повернути йому кошти в сумі 4 922 долари США ( з яких 2300 доларів США - сума основного боргу, 2622 долари США - відсотки за користування грошовими коштами (2300 х 3% х 38 місяців)).

Відповідно до даних офіційного веб -сайту НБУ, офіційний курс гривні до одного долара США станом на дату подачі позову становить 263119 грн.

Оскільки на його неодноразові звернення відповідач не реагує, добровільно повернути суму боргу та проценти від простроченої суми відмовляється, він змушений звернутись до суду із даним позовом.

Просить стягнути з ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків НОМЕР_1 на його користь суму боргу в розмірі 4922 долари США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 129497,82 грн., а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просять позов задоволити в повному обсязі з підстав, викладених у заяві.

Відповідач ОСОБА_4 18.11.2019 року в судове засідання не з`явився, хоч про слухання справи повідомлений в установленому законом порядку. Заяви про відкладення розгляду справи, про слухання справи у його відсутності до суду не надходило.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов визнав частково в частині тіла кредиту 2300 доларів США та проценти за період дії договору до 31.12.2016 року 759 доларів США.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Згідно копії договору поворотної цільової позики від 01.02.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір позики, за яким відповідач позичив у позичив 2300 доларів США, на строк з 01.02.2016 року по 31.12.2016 року зі сплатою відсотків 3 % за кожний повний місяць користування. Сплата відсотків здійснюється одноразово по закінченню терміну користування позичкою (а.с.6).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей ( ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд також звертає увагу, що аналіз норм чинного законодавства (зокрема п.п. 6, 7 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 553, 1046 ЦК України) дає підстави для висновку, що окремі послуги, які відносяться до фінансових послуг (наприклад, надання коштів у позику) можуть надаватися не тільки фінансовими установами, які є учасниками ринку з надання фінансових послуг або юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але і фізичними особами, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Якщо Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» регулює відносини лише за участю учасників ринків фінансових послуг, то регулювання відносин між фізичними особами, зокрема щодо договорів позики регулюються нормами ЦК України (ст.ст. 1046 - 1053 ).

Договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Таким чином, Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб`єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб`єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст.ст. 1046 - 1048 ЦК України.

До зазначеного висновку слід дійти і з урахуванням дії темпоральних правил (принцип дії закону у часі), виходячи з яких у випадку колізії законів (суперечність один одному двох або більше чинних нормативних актів, прийнятих стосовно одного і того ж питання) застосовується акт, виданий пізніше, як у випадку, коли про скасування старих норм прямо зазначено у новому законі, так і у випадку, коли таких застережень у новому законі немає.

Враховуючи, що позивач не відноситься до суб`єктів, на яких поширюється дія Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (не є учасником ринку фінансових послуг) спір має вирішуватися на підставі норм ЦК України (ст.ст. 1046-1048).

Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.05.2012 року ( справа № 6-48цс12).

Таким чином, суд виходить з того, що позивач на підставі договору позики від 01.02.2016 року мав право на отримання процентів у розмірі, погодженому сторонами даного договору.

Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики (ВС/КЦС, справа № 390/1875/16-ц, 03.10.2018).

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, до стягнення підлягає заборгованість за договором, яка складає 3059 долари США ( з яких 2300 доларів США - сума основного боргу, 759 долари США -відсотки за користування грошовими коштами (2300 х 3% х 11 місяців) (до 31.12.2016 р.)), що згідно офіційного курсу долара США НБУ на день ухвалення рішення становить 73813 грн. ( 3059 х 24,13).

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд присуджує судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати ОСОБА_1 склали 1294,98 грн. витрати на сплату судового збору (а.с. 1).

До стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 738 грн.

73813,67 (розмір задоволених позовних вимог) х 100 : 129497,82 (ціна позову) = 56,99 % (процент задоволених позовних вимог)

1294 х 56,99 % = 738 грн.

Судові витрати відповідача ОСОБА_4 склали 2884,20 грн. (384,20 грн. витрати на сплату судового збору та 2500 грн. витрати на правничу допомогу адвоката), що стверджується квитанцію про сплату судового збору (а.с. 35), квитанцією від 26.09.2019 року (а.с. 52), актом виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 10.07.2019 року б/н від 26.09.2019 року (а.с. 53), угодою про надання правової допомоги від 10.07.2019 року (а.с. 54).

100 % - 56,99 % = 43,01 %

2884,20 грн. х 43,01 % = 1240,49 грн.

Таким чином, до стягнення з позивача на користь відповідача підлягають судові витрати в розмірі 1240 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 5, 9, 10, 12, 13, 76- 83, 89, 141, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 1046, 1047, 1048 ЦК України,

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 3059 долари США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 73813 (сімдесят три тисячі вісімсот тринадцять) гривень 67 копійок та судові витрати в сумі 738 (сімсот тридцять вісім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати у сумі 1240 (одну тисячу двісті сорок) гривень 49 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 29 листопада 2019 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення суду буде подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повної копії судового рішення.

Суддя:Н. О. Кіосак