Справа № 504/2457/18
Провадження № 2/504/988/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2019 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

секретаря - Мельникової В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 смт. Доброслав справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

за участі - ОСОБА_1 ,

адвоката Шерстюк П.П.,

ОСОБА_2., -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , який уточнив у лютому 2019 року та просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму основного боргу за договором позики 305000 грн., 3% річних 26146 грн., витрати від інфляції 116647,53 грн., витрати по оплаті судового збору в сумі 4480 грн.

На обгрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначив, що він надав у позику ОСОБА_2 строком до 01.09.2015 року 305000 грн.

На підтвердження отримання цих коштів ОСОБА_2 надав розписку, власноруч ним підписану.

Проте до теперішнього часу грошові кошти ОСОБА_2 не повернув.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої вимоги підтримав, просив їх задовольнити повністю.

В судовому засіданні ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, пояснив суду що жодні кошти від ОСОБА_1 він не отримував, навпаки, надана суду ОСОБА_1 в оригіналі розписка стосувалась отримання від ОСОБА_1 товару в період роботи останнього в ТОВ «Арда-Трейдинг».

Таким чином ОСОБА_2 вважав, що відсутні між ним та ОСОБА_1 будь- які договірні правовідносини.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного:

Встановлено, що ОСОБА_2 надано гарантійного листа наступного змісту: « Я , ОСОБА_2 , зобов`язуюсь повернути суму 305000 грн. ОСОБА_1 до першого вересня 2015 року».

Написання цього листа власноруч ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечувалось.

Проте, ОСОБА_2 повністю заперечував про отримання від ОСОБА_1 готівкових грошових коштів.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Суд оцінюючи розписку надану ОСОБА_1 дійшов до висновку, що вона не містить відомостей про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у позику, тобто не підтверджує факт передачі коштів ані в день її надання, ані в інший день.

Згідно з розпискою наявною у справі, ОСОБА_2 лише зобов`язався віддати позивачу грошові кошти у сумі 305000 гривень, однак він не зобов`язувався повернути отриману у борг суму коштів.

Отже ОСОБА_1 не довів суду існування між сторонами правовідносин за договором позики, тому вимоги про стягнення основної суми боргу не можуть бути задоволені.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки інші вимоги позову є похідними від можливості задоволення вимог про стягнення основної суми боргу, то ці вимоги також не можуть бути задоволені.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 625, 1046,1047, 1049, 1050, ст.ст. 258-260, 353 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Судовий збір віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.К. Барвенко