Справа № 640/4928/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної Н.М.

за участю секретаря- Кострової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щедріної Валерії Романівни, стягувач ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 про примусове входження до житла,-

встановив :

Державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області Щедріна В.Р., звернулась у суд із поданням, в якому просить вирішити питання та надати дозвіл щодо примусового проникнення до житла боржника ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування подання посилається, що в провадженні державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щедріної Валерії Романівни знаходиться виконавче провадження № 50095811 з примусового виконання виконавчого листа № 640/4928/15-ц виданого 04.06.2016р.Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики від 27.01.2014 року в розмірі основного зобов`язання в сумі 45000 доларів США, та відсотків за користування чужими коштами в сумі 7452,76 доларів США, а разом 52452,76 доларів США, що за курсом НБУ становить 1167304,02 грн. У боржника наявна квартира за адресою АДРЕСА_1 та боржнику достеменно відомо про наявність даного виконавчого провадження, однак вона ухиляється від його виконання та не вчиняє жодних дій для його виконання, а також ігнорує вимоги державного виконавця.

Відповідно до положеньч.2 ст.439 ЦПК України суд розглядає таке подання негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Державний виконавець Щедріна В.Р. в судове засідання не з`явилася, причини неявки не відомі.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуюєся подання, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до такого висновку.

Згідно з ч.1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено зобовязання виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що в провадженні державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щедріної Валерії Романівни знаходиться виконавче провадження № 50095811 з примусового виконання виконавчого листа № 640/4928/15-ц виданого 04.06.2016р.Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики від 27.01.2014 року в розмірі основного зобов`язання в сумі 45000 доларів США, та відсотків за користування чужими коштами в сумі 7452,76 доларів США, а разом 52452,76 доларів США, що за курсом НБУ становить 1167304,02 грн. У боржника наявна квартира за адресою АДРЕСА_1 та боржнику достеменно відомо про наявність даного виконавчого провадження, однак вона ухиляється від його виконання та не вчиняє жодних дій для його виконання, а також ігнорує вимоги державного виконавця.

Постановою виконавця від 09.02.2016року було відкриття виконавчого провадження № 50095811 з примусового викання вказаного рішення суду.

Постановою виконавця від 02.03.2016року накладено арешт на все нерухоме майно, а також на рухоме майно, а саме автомобіль RANGE ROVER АХ8889АІ.

09.02.2016року та 12.03.2016року державним виконавцем Супрун А.О., у провадженні якого на той час перебувало виконавче провадження, було складено акт про вихід за місцем мешкання боржника АДРЕСА_1 , згідно якого двері квартири ніхто не відрив.

Постановою державного виконавця від 30.03.2018року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію на інші доходи боржника, згідно якої здійснюється відрахування із заробітної плати боржника у ФОП ОСОБА_3 .

Дорученням начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області дане виконавче провадження було передане державному виконавцю Щедріній В.Р.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець при здійсненні виконавчого провадження має певні права, в тому числі, за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Суд зазначає, що недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст.30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обовязком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року,ст.8 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Відповідно до ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, якою встановлено межі застосування обмежень прав, обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайньою мірою з усіх заходів, що можуть бути застосовані для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо державним виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи. Подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи можливе за умови відмови боржника від добровільного допуску державного виконавця.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Однак, державним виконавцем Щедріною В.Р. надано акти про невідкриття дверей боржником від 2016 року та довідку про місце реєстрації від 2016року. Також наданий акт про невікриття дверей від 2017року, однак останній був складений за відсутності понятих.

Доказів перешкоджання боржником вільному доступу до житла станом на час звернення до суду не надано.

Вказане свідчить, що державним виконавцем не вжито усіх передбачених заходів для виконання судового рішення.

Крім того, виконавцем у поданні не зазначено з якою метою він просить надати дозвіл на примусове входження.

Також, суд також звертає увагу, що матеріали подання не містять документів про отримання боржником вимоги про здійснення виходу державним виконавцем за адресою боржника для здійснення виконавчих дій.

Як свідчать матеріали виконавчого провадження, виконавцем здійснюють відрахування боргу із заробітної плати боржника, також постановою виконавця описано та накладено арешт на майно боржника, а саме автомобіль RANGE ROVER АХ8889АІ.

За таких обставин та з огляду на відсутність належних доказів щодо перешкоджання боржником вільному доступу до його житла, зважаючи також на те, що проникнення до житла є крайньою мірою, а зібраними на час розгляду подання державним виконавцем матеріалами виконавчого провадження не підтверджується законність та пропорційність втручання у житло, оскільки державним виконавцем не було вичерпано усі можливі засоби для виконання судового рішення суд приходить до висновку про те, що у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10,11-13,258- 260,263,439 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щедріної Валерії Романівни, стягувач ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 про примусове входження до житла відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення до Харківського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 12.12.2019року

Суддя Н.М. Бородіна