Справа № 138/3488/18
Провадження № 22-ц/801/1617/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лисенко Т. Ю.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 рокуСправа № 138/3488/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Ковальчука О.В., Матківської М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №138/3488/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04 червня 2019 року, яке ухвалене суддею Лисенко Т.Ю. в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області, повний текст складено 07 червня 2019 року,

в с т а н о в и в :

В грудні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, мотивуючи позовні вимоги тим, що 01 червня 2007 позивач та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № VIM0GA00001400, відповідно до умов якого позичальнику наданий кредит у розмірі 16691 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01 червня 2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер. Станом на день смерті останнього заборгованість за кредитним договором становила 2952,78 доларів США.

Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) банк 03 лютого 2014 року направив приватному нотаріусу Павлюк Л.М. претензію кредитора з вимогою включити кредиторські вимоги в спадкову масу після смерті ОСОБА_2 .

Згідно з наданою 17 травня 2014 року нотаріусом інформацією спадкоємицею померлого є його дочка ОСОБА_1 .

15 липня 2018 року позивач направив відповідачу лист-претензію з вимогою сплатити вказану вище заборгованість за кредитним договором спадкодавця ОСОБА_2 . Однак відповідач таку вимогу банку не виконала, тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № VIM0GA00001400 від 01 червня 2007 року у сумі 2952,78 дол. США, що становить 78071,50 грн.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04 червня 2019 року позов задоволено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04 червня 2019 року незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 липня 2019 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» зазначив, що апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою, просило залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 за життя було прострочено виконання кредитних зобов`язань внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню з спадкоємців.

Колегія суддів, не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01 червня 2007 року позивач та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № VIM0GA00001400, відповідно до умов якого позичальнику наданий кредит у розмірі 16691 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01 червня 2017 року, що підтверджується копією кредитного договору та анкетою-заявою від 01 червня 2007 року (а.с.9-13).

Відповідно до п. 7.1 договору ОСОБА_2 зобов`язався щомісяця у сумі 238,27 доларів США погашати заборгованість за кредитом та відсотками за його використання, а також оплачувати винагороди на умовах, передбачених договором.

05 жовтня 2012 року ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали додаткову угоду до кредитного договору № VIM0GA00001400 від 01 червня 2007 року (а.с.136-137), за умовами якої позивач зобов`язався надати ОСОБА_2 на строк до 01 червня 2017 року грошові кошти у виді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 19246,47 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,06 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.15).

З матеріалів спадкової справи №9/2013 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вбачається, що спадкоємицею померлого, яка прийняла спадщину, є його дочка ОСОБА_1 (відповідач) (а.с.57).

Як вбачається з матеріалів справи, 03 лютого 2014 року за вих. № 70601VIH0L592 позивач направив приватному нотаріусу Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Павлюк Л.М. претензію кредитора, в якій просив включити кредиторські вимоги щодо сплати заборгованості за кредитним договором № VIM0GA00001400 від 01 червня 2007 року в спадкову масу після смерті ОСОБА_2 (а.с.17).

Згідно з копією листа приватного нотаріуса Павлюк Л.М. № 52/01-16 від 21 лютого 2014 року (а.с.18), остання повідомила банк, що спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом.

Звертаючись з позовом позивач зазначив, що на час відкриття спадщини зобов`язання померлого ОСОБА_2 за кредитним договором з повернення кредитних коштів та відсотків, що були нараховані за його життя, залишилися невиконаними.

Згідно з наданим позивачем розрахунком розмір заборгованості за кредитним договором № VIM0GA00001400 від 01 червня 2007 року станом на 26 жовтня 2012 року, становила 2952,78 дол. США, що згідно з курсом НБУ на 23 липня 2018 року складає 78071,50 грн (а.с.4-8).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із сутті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців`не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Так, згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.

Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язанням, а також припинення таких зобов`язань.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року справа №522/407/15-ц (провадження №14-53цс18).

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_1 прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори 17 квітня 2013 року, свідоцтво про право на спадщину за законом отримала 23 липня 2013 року (а.с.57,102).

Про смерть позичальника банку було відомо ще в 2014 році, так як приватний нотаріус Павлюк Л.М. листом № 52/01-16 від 21 лютого 2014 року повідомила банк, що спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом.

Крім того, про смерть позичальника ОСОБА_2 , позивачу було відомо з заочного рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19 березня 2014 року (справа № 138/3151/13-ц), яким визнано припиненим договір іпотеки, укладений на забезпечення вказаного вище кредитного договору.

З вимогою до суду про стягнення заборгованості позивач звернувся 11 грудня 2018 року, тобто через 4 роки.

За таких обставин, у банку відсутнє право вимоги до спадкоємців боржника щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку зі спливом строку передбаченого статтею 1281 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не дотримано передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними), що позбавляє його права вимоги до спадкоємців, тому подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню як таке, що постановлене з неповним з`ясуванням обставин справи та невірним застосуванням норм матеріального права, які підлягали до застосування, з ухваленням нового рішення про відмову АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову.

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141, підпункт в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2643 грн (а.с.172).

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04 червня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2643 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 31 липня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Ковальчук О.В.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.