Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 562/2411/16-ц

провадження № 61-34931св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Рівненської області у складі колегії суддів: Хилевич С. В., Григоренко М. П., Шеремет А. М. від 30 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22 листопада 2006 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 21 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

ІНФОРМАЦІЯ_3 позичальник ОСОБА_3 померла і спадкоємцем, який прийняв спадщину після її смерті, є відповідач ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що 01 лютого 2016 року банком була направлена претензія кредитора до Здолбунівської нотаріальної контори, на підставі якої була заведена спадкова справа, а 12 липня 2016 року відповідачу, як спадкоємцю позичальника, була направлена претензія щодо сплати ним боргу за кредитним договором, яка залишилася ним без задоволення, банк просив позов задовольнити та стягнути з останнього 17875 грн 59 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу стало відомо про смерть спадкодавця не пізніше 23 січня 2016 року, проте з цим позовом до спадкоємця він звернувся лише 03 жовтня 2016 року, тобто зі спливом шестимісячного строку, передбаченого частиною другою статті 1281 ЦК України, що позбавляє його права вимоги до спадкоємця.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 17 875 грн 59 коп. заборгованості за кредитним договором, з яких 13 589 грн 96 коп. - заборгованість за кредитом та 4 285 грн 63 коп. - заборгованість за відсотками. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що позивачем не пропущено шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 1281 ЦК України, оскільки про смерть спадкодавця йому стало відомо 23 січня 2016 року, а з листом-претензією до відповідача він звернувся 02 липня 2016 року, у зв`язку із чим наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 17 875 грн 59 коп. заборгованості за кредитним договором, як із спадкоємця ОСОБА_3 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції належним чином не встановлено час, з якого банку стало відомо про смерть боржника, оскільки він особисто повідомив позивача про відкриття спадщини 18 вересня 2014 року , надав їм копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та копію свого паспорта, у зв`язку із чим банком було заблоковано картку та надано виписку з карткового рахунку ОСОБА_3 за період з 01 січня 2014 року по 18 вересня 2014 року. Таким чином банк міг пред`явити свої вимоги до спадкоємців ОСОБА_3 до 18 березня 2015 року. Крім того судом не встановлено коло спадкоємців, які прийняли спадщину, наявність спадкового майна та його вартість, а також неправильно визначено заборгованість, оскільки на час смерті ОСОБА_3 рахувалася заборгованість у розмірі 5611 грн 22 коп., що підтверджується претензією банку. Розмір заборгованості ОСОБА_3 в наданому позивачем до позовної заяви розрахунку не відповідає розміру вимог банку, за якими відкрита спадкова справа, та які містилися в направленій йому претензії.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

Відзив до суду касаційної інстанції не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 562/2411/16-ц із Здолбунівського районного суду Рівненської області.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 липня 2019 року справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що 22 листопада 2006 року між ОСОБА_3 та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (після зміни найменування - АТ КБ «Приватбанк») укладено кредитний договір, що складається із заяви-анкети та Умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 21 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 5000 грн на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами договору.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла.

23 січня 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Здолбунівської районної державної нотаріальної контори із претензією кредитора, в якій, зокрема, просив повідомити спадкоємців померлої про наявність заборгованості перед банком у розмірі 5 611 грн 22 коп.

05 лютого 2016 року за претензією банку було заведено спадкову справу №32/2016. Роз`яснено банку, що в разі звернення спадкоємців померлої вказану претензію буде доведено до їх відома.

02 липня 2016 року банк надіслав на адресу відповідача ОСОБА_1 лист - претензію про сплату ним, як спадкоємцем за законом, заборгованості станом на дату смерті позичальника у розмірі 5611 грн 22 коп.

Посилаючись на те, що вказана заборгованість не була сплачена відповідачем, банк звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з останнього 17 875 грн 59 коп., з яких 13 589 грн 96 коп. - заборгованість за кредитом; 4285 грн 63 коп. - заборгованість за відсотками.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частою першою статті 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

За вимогами частин другої та третьої цієї статті, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою та третьою цієї статті, позбавляються права вимоги (частина четверта статті 1281 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Таким чином, при вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд апеляційної інстанції вказаних вище норм спадкового права не врахував.

Зокрема, суд апеляційної інстанції виходив з того, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є її чоловік - ОСОБА_1 , оскільки він постійно проживав разом із нею на час відкриття спадщини.

За положеннями частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Наявність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 апеляційним судом не встановлювалась.

Таким чином дійсне коло спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , які прийняли спадщину після неї, не встановлено. Матеріали справи будь-яких обставин, пов`язаних із з`ясуванням кола спадкоємців та прийняття ними спадщини не містять.

Реєстрація боржника ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_1 за однією адресою не є безумовною підставою для висновку про обов`язок відповідача задовольнити вимоги кредитора.

Не встановлювались судом і наявність, об`єм та вартість спадкового майна після смерті позичальника ОСОБА_3 , хоча відповідно до вимог статті 1282 ЦК України задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись лише у межах вартості отриманого ним у спадщину майна.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що картка з лімітом у 5000 грн була видана ОСОБА_3 22 листопада 2006 року. Строк дії картки у заяві-анкеті не встановлений та судом апеляційної інстанції також не перевірявся, як і не перевірявся факт пролонгації цієї картки.

Судом апеляційної інстанції також не встановлено й настання строку вимоги за вказаним кредитним договором відповідно до вимог частини третьої статті 1281 ЦК України, оскільки якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, лише протягом одного року від настання строку вимоги.

Також, виходячи з аналізу вимог спадкового права, слід дійти висновку, що спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони нараховані позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Суд апеляційної інстанції вказаного не врахував та задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі у розмірі 17 875 грн 59 коп., не перевірив розмір заборгованості саме на час смерті боржника, тобто станом на 12 вересня 2014 року, враховуючи, що звертаючись із претензіями до нотаріальної контори та до відповідача у січні та липні 2016 року банк зазначав, що станом на дату смерті заборгованість позичальника складала 5611 грн 22 коп.

При цьому з наданого банком до позовної заяви розрахунку заборгованості у розмірі 17 875 грн 59 коп. вбачається, що він здійснений станом на 01 вересня 2016 року.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З метою забезпечення завдання цивільного судочинства, а саме щодо забезпечення справедливого розгляду справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі судове рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 30 травня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
М. Ю. Тітов