Єдиний унікальний номер 219/9809/2013-ц Номер провадження 22-ц/804/222/19
Єдиний унікальний номер 219/9809/2013-ц Головуючий у 1 інстанції Шевченко Л.В.
Номер провадження 22-ц/804/222/19 Суддя - доповідач Дундар І.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Дундар І.О.,

суддів: Кішкіної І.В., Тимченко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду у місті Бахмуті Донецької області цивільну справу № 219/9809/2013-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2014 року, ухвалене в приміщенні суду в місті Артемівську Донецької області,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що 6 червня 2006 року між сторонами було укладено договір, за яким відповідач отримав кредит в сумі 1000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36%. Відповідач взяті зобов'язання не виконував, тому склалась заборгованість в сумі 15652,98 грн., яку просили стягнути.

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 15652,98 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати у розмірі 229,40 грн.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2018 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 03 березня 2014 року відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив заочне рішення скасувати, прийняти нове, яким в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що при поданні позову позивачем було пропущено строк позовної давності; кредитний договір укладено 06 червня 2006 року, а банк звернувся до суду лише 26 листопада 2013 року, просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності; будь-яких дій, які б могли дати підстав вважати, що позивач визнав борг, матеріали справи не містять, оскільки банк самостійно в автоматичному режимі списував грошові кошти з його рахунку; одночасне застосування штрафу та пені за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами був укладений кредитний договір б/н від 06 червня 2006 року згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом; станом на 31 грудня 2013 року заборгованість позичальника складає 15 652 грн. 98 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином, а договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Але з такими висновками суду в повному обсязі погодитись неможливо.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що 6 червня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до позивача з заявою, в якій просив відкрити рахунок та надати банківські послуги у вигляді платіжної кредитної картки на суму кредитного ліміту 1000 грн. зі сплатою 3% на місяць (арк..спр.6).

Зі змісту заяви вбачається, що відповідач ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, виразив згоду з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що було засвідчено його особистим підписом.

На підставі ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами було укладено договір приєднання.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Виходячи з п.5.3 Умов та Правил надання банківських послуг строки та порядок погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам з встановленим Мінімальним обов'язковим платежом наведений в Пам`ятці Клієнта, яка є невід`ємною частиною Договору. Платіж включає в себе плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами та частину заборгованості по Кредиту; п.5.4 - строк погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам без встановленого Мінімального обов'язкового платежу, проводиться в наступного порядку: Строк погашення відсотків по Кредиту - щомісячно за попередній місяць; Строк погашення Кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті (арк..спр.7-10).

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що по платіжній карті відповідача було встановлено Мінімальний обов'язковий платіж, тому апеляційний суд вважає, що відносно ОСОБА_1 діяли правила погашення по платіжній карті без встановленого Мінімального обов'язкового платежу.

З листа АТ КБ «Приватбанк» від 30 жовтня 2018 року №20131129/1161 вбачається, що ОСОБА_1 отримав кредитну картку, яка мала термін дії до червня 2012 року (арк..спр.85).

В обгрунтування наявності заборгованості по кредитному договору позивач надав розрахунок станом на 31 жовтня 2013 року, з якого виходить, що виникла заборгованість за кредитом в сумі 3929,51 грн., заборгованість по процентам в сумі 10501,9 грн. та нараховано судові штрафи в загальній сумі 1221,57 грн. (арк..спр.4-5).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушував умови зобов'язання в частині щомісячного погашення кредиту, що є підставою для стягнення заборгованості по кредиту, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по кредиту в сумі 3929,51 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності не відповідають обставинам справи.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

14 вересня 2018 року в заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності (арк..спр.59).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до умов договору, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" і позивачем строк погашення кредиту в повному обсязі встановлений не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті (арк..спр.9зв).

З матеріалів справи вбачається, що термін дії картки відповідача - до червня 2012 року (арк..спр.85).

Отже, враховуючи, що з позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» звернулись до суду 26 листопада 2013 року (арк..спр.2), а строк позовної давності відносно погашення кредиту в повному обсязі спливав в червні 2015 року, позивачем строк позовної давності відносно погашення кредиту в повному обсязі не пропущено.

В той же час суд першої інстанції не звернув уваги на те, що сплинув строк позовної давності щодо частини вимог про стягнення заборгованості по процентам.

За умовами договору, укладеному між сторонами у вигляді договору приєднання (анкета-заява та Умови та Правила надання банківських послуг), строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць.

З руху коштів по рахунку відповідача вбачається, що ОСОБА_1 здійснив останній платіж в сумі 644,83 грн. 29 січня 2009 року, після чого мали місце лише операція щодо видачі готівки на суму 10 грн. - 01 лютого 2009 року, на суму 140 грн. - 02 лютого 2009 року, придбання товару на суму 76,03 грн 01 лютого 2009 року , на суму 5,20 грн. 02 лютого 2009 року та службові операції.

Отже з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності по заборгованості по процентам.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду лише 26 листопада 2013 року (арк..спр.2-3), тому відносно вимоги про стягнення заборгованості по процентам за період з вересня 2006 року по 30 жовтня 2010 року включно в сумі 2872,67 грн. сплинув строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в даній частині.

Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості по відсоткам за період з 29 липня 2012 року по 31 жовтня 2013 року в сумі 3528,44 грн. за таких підстав.

Під час розгляду справи було достовірно встановлено, що строк погашення кредиту, який дорівнює строку дії картки складає червень 2012 року.

За умовами договору сторони погодили строк погашення процентів за кредитом щомісячно за попередній місяць та строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті, який дорівнює червень 2012 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 1 липня 2012 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 1 липня 2012 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Аналогічна позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 та повинна бути врахована судом на підставі ч.4 ст. 263 ЦПК України.

Отже, до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 29 листопада 2010 року по 30 червня 2012 року включно в сумі 4094,84 грн.

Крім того, в позовній заяві ПАТ КБ «Приватбанк» просили стягнути також штраф в сумі 500 грн (фіксована частина) та 721, 57 грн. (процентна складова).

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За умовами договору, укладеного між сторонами - п.8.6 - при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більше ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (арк..спр.8 зв.).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновок про обгрунтованість позовних вимог лише в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 3929,51 грн. та заборгованості по відсоткам в сумі 4094,84 грн., тобто загальна сума складає 8024,35 грн., з відповідача на користь позивача належить до стягнення штраф в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 401,22 грн. (процентна складова).

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення штрафів необґрунтовані.

Дійсно, згідно із ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Але апеляційний суд дійшов висновку, що позовна давність сплила відносно певної частини вимог щодо стягнення заборгованості по процентам, а не в цілому до основної вимоги, тому заявлені вимоги щодо стягненя штрафу підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи в частині визначення розміру заборгованості по відсоткам, тому рішення суду підлягає зміні.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 229,40 грн. (арк..спр.17).

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну розміру заборгованості, пропорційно задоволеної частини позовних вимог з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по оплаті судового збору в сумі 130,81 грн.

Крім того, при поданні апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір в сумі 345 грн. (арк..спр.97).

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволена частково, пропорційно задоволеної частини, з позивача на користь відповідача належить стягнути витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 148,28 грн.

Керуючись ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2014 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 8925,57 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3929,51 грн., заборгованості по відсоткам в сумі 4094,84 грн. та штрафів в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 401,22 грн. (процентна складова).

В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам та штрафу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по оплаті судового збору в сумі 130,81 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 148,28 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: