КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сушко Л.П.,Сліпченка О.І.

за участю секретаря Покраси В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської філії Дочірнього підприємства «ІНТЕГРОВАНІ ЛОГІСТИЧНІ СИСТЕМИ» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до Київської філії Дочірнього підприємства «ІНТЕГРОВАНІ ЛОГІСТИЧНІ СИСТЕМИ» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати, та просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 154731 грн. 06 коп., компенсації за невикористану відпустку у сумі 56219 грн. 66 коп., а всього на загальну суму 210950 грн. 72 коп.

В обгрунтування заявлених позовних вимог вказуючи на те, що він працював менеджером по транспортно-експедиційній діяльності Київської філії Дочірнього підприємства «ІНТЕГРОВАНІ ЛОГІСТИЧНІ СИСТЕМИ» з 05.05.2009 р. по 31.08.2016 р. Наказом №553-к від 31.08.2016 р. був звільнений з займаної посади відповідно до ст.36 п.1 КЗпП України, в серпні 2016 р. ним від відповідача отримано розрахунковий лист, а 03.09.2016 р. він одержав трудову книжку. На день звільнення відповідачем в розрахунковому листі зазначено, що невикористана відпустка ОСОБА_1 складає 146 днів за яку відповідачем нараховано компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 13201 грн. 32 коп. Позивач вважає, що відповідачем не в повному обсязі виплачена йому вказана компенсація з врахуванням того, що за час його роботи заробітна плата виплачувалась в два етапи з 16 до 20 числа аванс, а з 21 по 27 число основна частина заробітної плати, зарахування коштів здійснювалося шляхом перерахування коштів на зарплатну картку позивача через АБ «Південний». Таким чином протягом останніх 12 місяців перед звільненням заробітна плата склала 168797 грн. 59 коп. Тому вважає що на день звільнення відповідачем не проведено повного розрахунку та виплати належної суми компенсації за невикористану відпустку в розмірі 69420 грн. 98 коп. Враховуючи те, що відповідачем не проведено повний розрахунок при звільненні, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 154731 грн. 06 коп. Посилаючись на ст.ст. 47, 83, 95, 115-117 КЗпП України, просив заявлені позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що суд не звернув увагу та не наддав правової оцінки наданим доказам, які містяться в матеріалах справи, а саме не взяв до уваги той факт, що позивачем ОСОБА_1 було надано суду роздруківки отриманої заробітної плати, що перераховувалась на зарплатні картки з Банків за всі 7 років, які позивач працював в Київському філіалі ДП «ІЛС».

Вказує, що йому регулярно кожного місяця на картку від ДП «ІЛС» нараховувалась заробітна плата в розмірі 9446.22 грн., нарахування виконувалось з призначенням платежу «поповнення рахунку ОСОБА_1 ОСОБА_1» і вказує, що відповідачі навмисно змінювали банки і робили таке призначення платежу з метою уникнення відповідальності за несплату податку.

Зазначає, що по даному факту відкрито кримінальне провадження, що підтверджується листом прокуратури Одеської області з якого вбачається, що прокуратурою підтримане та погоджене досудове розслідування ДФС України в Одеській області щодо діяльності ДП «ІЛС»

Просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

17 вересня 2019 року від Київської філії Дочірнього підприємства «ІНТЕГРОВАНІ ЛОГІСТИЧНІ СИСТЕМИ» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому вони вказують, що доводи апеляційної скарги є безпідставними і не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а отже просять апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вказують на те, що сам факт відкриття досудового кримінального провадження не може бути аргументом на користь позовних вимог адже діюче законодавство зобов`язує правоохоронні органи обов`язково вносити до Єдиного реєстру досудових розслідувань будь-які данні, що надійшли від заявника.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу №50-к від 05.05.2009 р. ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду менеджера з транспорту з посадовим окладом 1000 грн. з випробувальним терміном на 1 міс. ( а.с. 78)

Відповідно до наданого суду штатного розпису ДП «ІНТЕГРОВАНІ ЛОГІСТИЧНІ СИСТЕМИ» посадовий оклад щодо посади, яку займав позивач ( менеджер з транспортно-експедиторської діяльності) встановлено в 2750 грн. ( а.с. 79-114).

Згідно до виписки з наказу про припинення трудового договору від 31.08.2016 р. №553-К ОСОБА_1 звільнено з посади менеджера з транспортно-експедиторської діяльності за згодою сторін відповідно до ст.36 п.1 КЗпП України ( а.с. 6).

Згідно до розрахункового листа виданого позивачу при звільненні за серпень 2016 р. вбачається, що оклад позивача становить 2750 грн. і при звільненні йому сплачено 13952 грн. 11 коп. ( а.с. 8).

Листом від 31.08.2016 р. позивача повідомлено про можливість отримання трудової книжки (.с. 9).

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано ксерокопії виписок з карткових рахунків відкритих на ім`я позивача ОСОБА_1 , з яких вбачається, що на вказаний картковий рахунок періодично надходили кошти шляхом безготівкових переказів, без зазначення призначення даних платежів ( а.с. 10-16).

З виписки по рахунку ОСОБА_1 в період з 28.10.2013 р. по 12.10.2016 р. АБ «Південний» вбачається, що зарахування котів на вказаний картковий рахунок проводилось як виплата заробітної плати та поповнення карткового рахунку, однак ті суми, які, як зазначає позивач, є заробітною платою, проводились з призначенням платежу «поповнення рахунку».

Відмовляючи в задоволенні позову суд прешої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено та не обгрунтовано суму заборгованості невикористаної відпусткі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітньої плати.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи і узгоджується з нормами чинного законодавства враховуючи наступне.

Згідно ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Статтє 96 цього Кодексу передбачено систему оплати праці, якою є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників.

Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики).

Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Схема посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, формується на основі:

мінімального посадового окладу (тарифної ставки), встановленого Кабінетом Міністрів України;

міжпосадових (міжкваліфікаційних) співвідношень розмірів посадових окладів (тарифних ставок) і тарифних коефіцієнтів.

Мінімальний посадовий оклад (тарифна ставка) встановлюється у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або органом, уповноваженим власником, згідно з професійними стандартами (кваліфікаційними характеристиками) за погодженням із виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

Вимоги до кваліфікаційних та спеціальних знань працівників, їх завдання, обов`язки та спеціалізація визначаються професійними стандартами або кваліфікаційними характеристиками професій працівників.

Порядок розроблення та затвердження професійних стандартів визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок розроблення та затвердження кваліфікаційних характеристиквизначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері праці та соціальної політики.

Колективним договором, а якщо договір не укладався - наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, виданим після погодження з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), а в разі відсутності первинної профспілкової організації - з вільно обраними та уповноваженими представниками (представником) працівників, можуть встановлюватися інші системи оплати праці.

Згідно ст. 97 цього Кодексу оплата праці на підприємствах, в установах і організаціях здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Як вбачається з матеріалів справи, що згідно штатного розкладу, оклад /тарифна ставка/ позивача складала 2750 грн.

Як вже зазначалось та передбачено ч. 2 ст. 94 КЗоТ України розмір заробітної плати діючого працівника залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Проте на розрахунки при звільненні працівника застосування ч. 2 ст. 94 КЗоТ України не поширюється, в зв`язку з чим розрахунки при звільненні відповідачем здійснені відповідно до діючого на підприємстві штатного розкладу, окладу /тарифної ставки/ тобто відповідно до вимог Закону, тому доводи апеляційної скарги позивача в цій частині щодо збільшених сум нарахування заробітної плати не можуть бути прийняті до уваги.

Доказів того, що кошти перераховані на картковий рахунок позивача є саме заробітною платою відповідно до штатного розкладу, окладу /тарифної ставки/, яка виплачувалась йому ДП «ІНТЕГРОВАНІ ЛОГІСТИЧНІ СИСТЕМИ» у матеріалах справи відсутні, заперечуються відповідачем і спростовуються наданими підприємством щодо цих обставин доказами.

Інші доводи позивача про порушення умов оплати праці не є належними доказами тому не приймаються судом до уваги, оскільки вони не є підтвердженням заробітної плати (окладу) тобто їх розміру зазначеному у виписках з карткових рахунках.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Оскільки позивач не довів тих обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, його позов є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Л.П. Сушко

О.І. Сліпченка