Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 182/2646/16-ц

провадження № 61-15139св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Олійник А. С. (суддя-доповідач)

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа - підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії, який під час розгляду справи уточнила та в обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до укладеного між нею та ФОП ОСОБА_2 трудового договору між працівником і фізичною особою № 4-32/04-2015 від 25 квітня 2015 року вона прийнята на роботу на посаду продавця непродовольчих товарів із заробітною платою в розмірі 1 350,00 грн на місяць та працювала у магазині дитячих товарів «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 .

30 квітня 2015 року відповідач закрив цей магазин і фактично припинив з нею трудові відносини. Станом на 01 травня 2015 року копії наказу про звільнення та трудову книжку вона не отримала. Нею тричі було надіслано вимогу про повернення трудової книжки, але безрезультатно.

Відповідно до частини четвертої статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за її розрахунками становить 21 600,00 грн, виходячи із 1 350,00 грн (заробітна плата) х 16 місяців (з 01 травня 2015 року до 31 серпня 2016 року).

Позивач просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 21 600,00 грн, зобов`язати відповідача видати їй трудову книжку та стягнути на її користь судові витрати у справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 13 413,40 грн. Зобов`язано ФОП ОСОБА_2 видати ОСОБА_1 належно оформлену трудову книжку. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення позивача із займаної посади відбулося з порушенням трудового законодавства, вона довела порушення її на своєчасне отримання трудової книжки при звільненні та відповідних виплат.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. У позові ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. Судові витрати, понесені відповідачем ОСОБА_2 , за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 606,32 грн компенсовано за рахунок держави.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що висновок суду першої інстанції про не направлення відповідачем трудової книжки позивачу та порушення при цьому Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), є обґрунтованим.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, зокрема зобов`язати відповідача видати їй трудову книжку не підлягають задоволенню, оскільки відповідач ОСОБА_2 , як ФОП, припинив свою діяльність 09 липня 2015 року та знищив печатку, у зв`язку з чим належне оформлення трудової книжки позивача неможливе. Тому відповідача, як фізичну особу, не можна зобов`язати видати позивачу належним чином оформлену трудову книжку.

Позовні вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до частини четвертої статті 235 КЗпП України суд ухвалює рішення про виплату середнього заробітку, якщо невидача трудової книжки звільненому працівникові перешкодила його працевлаштуванню.

Позивач не довела, що відсутність у неї трудової книжки заважала їй працевлаштуватися. Крім того, судами встановлено, що позивач звернулась до органів соціального захисту із заявою про виплату допомоги із безробіття лише 25 березня 2016 року, однак не надала доказів того, що відсутність трудової книжки перешкодила її працевлаштуванню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року, просила його скасувати і залишити в силі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

07 липня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.

У березні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК Україниу редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до розпорядження від 03 червня 2019 року № 482/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року №7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

17 жовтня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не надав підтвердження направлення позивачу трудової книжки у спосіб, передбачений пунктом 4.2 Інструкції, а супровідний лист від 01 липня 2015 року надісланий за адресою, вказаною позивачем у заяві про пересилання трудової книжки, не є належним доказом такого направлення.

Крім того, саме роботодавець зобов`язаний видати трудову книжку.

Відповідач не надав докази на підтвердження направлення трудової книжки, а у заяві про її надсилання від 10 червня 2015 року вона чітко вказувала спосіб відправлення, проте відповідач не проінформував її про зміну способу відправлення.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що дошлюбне прізвище позивача - « ОСОБА_1 ». Згідно із свідоцтвом про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції від 07 липня 2015 року, позивач 07 липня 2015 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 і після цього змінила дівоче прізвище на прізвище чоловіка - « ОСОБА_1 ».

Згідно з укладеним між позивачем та ФОП ОСОБА_2 трудовим договором між працівником і фізичною особою від 25 квітня 2015 року № 4-32/04-2015 позивача прийнято на роботу на посаду продавця непродовольчих товарів із заробітною платою у розмірі 1 350,00 грн на місяць, вона працювала у магазині дитячих товарів «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою- АДРЕСА_1 .

10 червня 2015 року позивач подала письмові заяви до відповідача з проханням звільнити її з посади продавця непродовольчих товарів з 11 червня 2015 року за згодою сторін та переслати її трудову книжку за адресою: АДРЕСА_2 , відділення Нової пошти № 3.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (стаття 55 Конституції України).

Верховний Суд зазначає, що захист трудових прав - це передбачені законом способи охорони трудових прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту трудових прав - це закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (частина перша статті 47 КЗпП України).

Відповідно до частини п`ятої статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Отже, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника (пункт 4.2. Інструкції).

Згідно із статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року обставини в цивільних справах з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, обов`язок (тягар) доведення розподіляється між сторонами таким чином: позивач повинен довести факти, на які він посилається в обгрунтування своїх вимог, відповідач - факти, на які він посилається в обгрунтування своїх заперечень проти позову.

З урахуванням вимог трудового законодавства: статей 47, 235 КЗпП України, пункту 4.2. Інструкції саме відповідач повинен довести, що він видав працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення, чи переслав її поштою з доставкою на зазначену адресу за письмовою згодою працівника.

Згідно зі статтею 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтею 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції встановив, що при укладенні трудового договору позивач надала відповідачу трудову книжку. Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що трудова книжка була відправлена на адресу, зазначену ОСОБА_1 у заяві від 10 червня 2015 року, що підтверджується фіскальним чеком.

Суд першої інстанції надав належну оцінку фіскальному чеку від 01 липня 2015 року, зазначивши, що він не є належним доказом, та дійшов обгрунтованого висновку, що відповідач не надав належні та достовірні докази на підтвердження повернення позивачу трудової книжки.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, зокрема зобов`язати відповідача видати їй трудову книжку, не можуть бути задоволені, оскільки відповідач ОСОБА_2 як ФОП, припинив свою діяльність 09 липня 2015 року та знищив печатку, у зв`язку з чим належне оформлення трудової книжки позивача не є можливим.

Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, не звернув увагу, що належних та достовірних доказів, які б підтверджували доводи відповідача про повернення трудової книжки позивачу, суду не надано, хоча ФОП ОСОБА_2 мав довести, що надіслав трудову книжку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з доведеності обставин, на які посилався позивач на обґрунтування своїх вимог. Такі висновки є обґрунтованими та відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Верховний Суд бере до уваги, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина восьма статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).

У разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного суду від 05 червня 2018 року, справа № 338/180/17, провадження № 14-144 цс18, від 03 липня 2018 року, справа 916/559/17, провадження № 12-113гс18.

Верховний Суд виходить з того, що припинення підприємницької діяльності ОСОБА_2 не припинило його обов`язки перед працівником, з яким було укладено трудовий договір.

З огляду на положення частини п`ятої статті 235 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, який зумовлений відсутністю у неї трудової книжки.

разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Суд апеляційної інстанції, зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства та пункту 4. 2. Інструкції відповідач не надав підтвердження направлення позивачу трудової книжки у спосіб, передбачений зазначеною нормою, а супровідний лист від 01 липня 2015 року (а. с. 33), надісланий за адресою, вказаною позивачем у заяві про пересилання трудової книжки, не є належним доказом такого направлення та дійшов висновку, що висновок суду першої інстанції щодо не направлення відповідачем трудової книжки позивачу та порушення при цьому Інструкції, є обгрунтованим. Дійшовши такого висновку, суд апеляційної інстанції відмовив у позові в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У касаційній скарзі позивач посилається на те, що нею надано як доказ лист Нікопольського міськрайонного центру зайнятості від 06 квітня 2016 року № 882 про відмову їй у реєстрації як безробітної саме через відсутність трудової книжки та рекомендовано з відповідного питання звернутися до правоохоронних органів.

Верховний Суд виходить з того, що відповідач не спростував

Позивачем, відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не доведено того факту, що відсутність в неї трудової книжки заважала їй працевлаштуватися. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до органів соціального захисту з заявою про виплату допомоги по безробіттю лише 25 березня 2016 року, однак не надала доказів того, що відсутність трудової книжки перешкоджала їй працевлаштуватися.

Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, не звернув увагу, що належних та достовірних доказів, які б підтверджували доводи відповідача про повернення трудової книжки позивачу, суду не надано, хоча ФОП ОСОБА_2 мав довести, що надіслав трудову книжку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з доведеності обставин, на які посилався позивач на обґрунтування своїх вимог. Такі висновки є обґрунтованими та відповідають нормам матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, рішення суду про задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обгрунтованим та законним.

Висновок суду апеляційної інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, зокрема зобов`язати відповідача видати їй трудову книжку, не можуть бути задоволені, оскільки відповідач ОСОБА_2 , як ФОП, припинив свою діяльність 09 липня 2015 року та знищив печатку, тому належне оформлення трудової книжки позивача не є можливим, а на відповідача, як на фізичну особу, не може бути покладений обов`язок щодо видачі позивачу належним чином оформленої трудової книжки.

Таким чином, рішення суду апеляційної інстанції є обгрунтованим і законним у частині відмови у позові про зобов`язання вчинити певні дії.

Верховний Суд бере до уваги доводи касаційної скарги, що відповідачем не надано доказів на підтвердження направлення трудової книжки та відповідач не проінформував про зміну способу відправлення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не виклав переконливі мотиви та висновки на спростування висновків суду першої інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Отже, касаційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на задоволення касаційної скарги, судовий збір, сплачений відповідачем за перегляд справи у суді касаційної інстанції, підлягає компенсації за рахунок позивача.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року скасувати, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року залишити в силі.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 727 (сімсот двадцять сім) грн 60 коп судового збору, сплаченого за розгляд справи у суді касаційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А. С. Олійник

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко