АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/186/19Головуючий у 1-й інстанції Морозов В.В. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
Категорія: 302000000
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач Фетісова Т.Л.

судді Сіренко Ю.В., Гончар Н.І.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі - ОСОБА_4, АТ КБ «Приватбанк»,

третя особа - Центральний ВДВС міста Черкаси ГТУ юстиції у Черкаській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23.11.2018 (повний текст складено 23.11.2018, суддя в суді першої інстанції Морозов В.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, АТ КБ «Приватбанк», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Центральний відділ ДВС міста Черкаси ГТУ юстиції у Черкаській області, про зняття арешту із земельної ділянки, :

в с т а н о в и в :

18.09.2018 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, яким просив, з урахуванням послідуючого уточнення вимог, зняти арешт із земельної ділянки кадастровий НОМЕР_1, реєстраційним номер обтяження 12741621 від 16.07.2012, внесений Черкаською філією ДП «Інформаційним центр Міністерства юстиції України» на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №8783198 від 16.07.2012 Центрального ВДВС Черкаського МУЮ.

В обґрунтування вказано на те, що на підставі розпорядження Черкаської РДА від 07.04.2008 №97 він приватизував земельну ділянку площею 0,1776 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку з кадастровим НОМЕР_1, розташованою в с. Хрещатик Черкаського району Черкаської області та 15.04.2008 отримав державний акт серії НОМЕР_2 на право приватної власності на цю земельну ділянку. У вересні 2018 року позивач дізнався, що на його ділянку Центральним ВДВС Черкаського МУЮ накладено обтяження у формі арешту нерухомого майна. З вказаного приводу позивач звертався до Центрального ВДВС Черкаського МУЮ зі скаргою, однак вона не була задоволена, з огляду на те, що виконавче провадження, по якому було накладено арешт, знищено.

14.09.2018 позивач отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зі змісту якого вбачається, що на зазначену земельну ділянку постановою державного виконавця Центрального ВДВС Черкаського МУЮ Чепурною М.В. від 16.07.2012 №8783198 накладено обтяження - арешт нерухомого майна в рамках виконання рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 17.07.2008 №2-2572 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПриватБанк» боргу в сумі 34 862,23 грн. Проте позивач зазначає, що не був стороною вищевказаного спору, боргових зобов'язань перед ПАТ «ПриватБанк» не мав та за ОСОБА_4 ніколи не поручався і не знайомий з вказаною особою. На думку позивача, відбулась помилка у кадастровому номері при накладенні арешту, що підтверджується змістом витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де вказано відомості про арешт, та зі змісту Державного акту на право власності на земельну ділянку, який посвідчує право позивача.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23.11.2018 у задоволенні позову відмовлено з посиланням на те, що на земельну ділянку позивача видано чинний правовстановлюючий документ на ім'я ОСОБА_4 Отже існує спір про право сторін на вказане майно, і права позивача в цьому спорі не можуть бути захищені шляхом зняття арешту зі спірної земельної ділянки.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача адвокат ОСОБА_6 подав 26.12.2018 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду, просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги у справі. Скаржник зазначає, що наданий позивачем державний акт на право власності на земельну ділянку є достатнім доказом у підтвердження наявності такого права. Витяг із державного реєстру речових прав не є документом, що підтверджує права ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку, оскільки містить лише відомості про її арешт у рамках виконавчого провадження. Лист ГУ Держгеокадастру у Черкаській області щодо наявних розбіжностей не посвідчує права ОСОБА_4 та суперечить витягу з Державного земельного кадастру по спірній ділянці станом на 04.09.2018. Перенести ці відомості в державний реєстр речових прав не має можливості, оскільки з 2012 року там існує запис про арешт земельної ділянки.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що відповідно до державного акту серії НОМЕР_2 від 15.04.2008 та витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.09.2018 земельна ділянка з кадастровим НОМЕР_1 належить позивачу на праві приватної власності.

З інформаційної довідки №145007462 від 12.11.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається що за позивачем ОСОБА_3 зареєстроване нерухоме майно, а саме: будинок в АДРЕСА_1 та наявна інформація про наявність у власності земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_11, НОМЕР_10, НОМЕР_9, НОМЕР_8, НОМЕР_7, проте відсутні відомості про спірну земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_6 з якої просить скасувати арешт позивач.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №145006139 від 12.11.2018 постановою від 16.07.2012 №8783198 державного виконавця Чепурної М.В. Центрального ВДВС Черкаського МУЮ накладено арешт на земельну ділянку площею - 0,1774 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Хрещатик, зареєстрованої Державним актом від 04.08.2008 НОМЕР_13, кадастровий НОМЕР_1, власник якої - ОСОБА_4.

При розгляді цієї справи ГУ Держгеокадастру у Черкаській області надало відомості про те, що за кадастровим НОМЕР_1 земельна ділянка належить ОСОБА_3, згідно державного акту НОМЕР_2 від 15.04.2008, проте правовстановлюючі документи на цю ділянку вилучені відповідно до постанови про проведення виїмки від 25.07.2012, а згідно рішення Тубільцівської сільської ради №26-2/5 від 28.07.2008 на цю ж земельну ділянку видано державний акт серії НОМЕР_12 від 04.08.2008 на ім'я ОСОБА_4.

Такими є фактичні обставини у цій справі.

Позивач вважає, що оспореним арештом порушується його право власності на земельну ділянку з кадастровим НОМЕР_1.

Правовідносини сторін у справі мають наступне правове регулювання.

Статтею 13 Конституції України та ст. 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Главою 29 ЦК України регламентовано захист права власності.

Частиною 2 статті 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Зокрема, статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З системного аналізу вказаних норм права вбачається, що особа може порушувати питання про захист свого права власності на певне майно у разі, якщо інша особа, не маючи цього права відносно цього ж майна, не визнає, порушує чи оспорює відповідні права позивача.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки в даній справі наявні докази про те, що спірна земельна ділянка належить на праві власності як позивачу так і відповідачу ОСОБА_4, апеляційний суд констатує, що захист прав одного власника (позивача) шляхом скасування арешту майна іншого власника (відповідача ОСОБА_4) фактично свідчитиме про надання переваги прав одного власника перед правами іншого, що суперечитиме вимогам ст. 386 ЦК України. Таким чином між вказаними особами існує невирішений спір про право власності на вказану земельну ділянку, який не є предметом розгляду в цій справі.

Отже висновки суду першої інстанції в цій справі про відмову у задоволенні позовних вимог є вірними.

Крім того, колегія суддів звертає свою увагу на те, що згідно до позову відповідачами у даній справі є ОСОБА_4 та КБ ПАТ «Приватбанк», при цьому, Центральний ВДВС Черкаського МУЮ, постановою якого накладено оспорюваний позивачем арешт на майно - третя особа без самостійних вимог. При цьому, позивачем не обґрунтовано належним чином порушення свого права за захистом якого він звернувся саме визначеними ним відповідачами по справі.

При цьому, апеляційний суд на стадії апеляційного перегляду справи позбавлений можливості на залучення осіб до участі у справі, адже цивільне процесуальне законодавство не надає можливості залучати до участі у справі належного відповідача на стадії апеляційного перегляду судового рішення, так як ч.1 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Довідку надану представником позивача до суду апеляційної інстанції, яка була отримана ним 17.01.2019 року в Тубільцівській сільській раді Черкаського району про те, що земельні ділянки позивача та відповідачки ОСОБА_4 знаходяться в с. Хрещатик Черкаського району на різних вулицях, колегія суддів оцінює критично, оскільки дані зазначені в ній не усувають суперечностей щодо належності на праві власності спірної земельної ділянки з одним і тим же кадастровим номером одній із сторін по справі .

Слід також оцінити критично апеляційні доводи про те, що у матеріалах справи відсутні докази у підтвердження наявності у відповідача ОСОБА_4 права власності на спірну земельну ділянку, адже це право підтверджується державним актом серії НОМЕР_12 від 04.08.2008 на ім'я ОСОБА_4.

Та обставина, що згідно витягу з Державного земельного кадастру по спірній ділянці ОСОБА_4 не має права власності на неї за наявності в особи правовстановлюючого документа на майно (державного акта) сама по собі не може свідчити про відсутність у неї такого права.

Інших доводів, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції в цій справі, апеляційна скарга не містить.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23.11.2018 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23.11.2018 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, АТ КБ «Приватбанк», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Центральний відділ ДВС міста Черкаси ГТУ юстиції у Черкаській області, про зняття арешту із земельної ділянки - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 30 січня 2019.

Суддя-доповідач

Судді