ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1929/19 Справа № 199/5714/17 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року по справі за позовом акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в сумі 7945,85 доларів США. У підтвердження своїх вимог посилається на те, що 14 травня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № 140507/1 USD, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався в порядку та умовах договору повертати Кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення.

У порушення умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 01.08.2017 року заборгованість відповідача за кредитним договором перед банком становить 7945,85 доларів США, яка складається з пені за прострочення сплати кредиту та відсотків за період з 01.08.2016 року по 31.07.2017 року, процентів за користування кредитом за період з 31.07.2014 року по 31.07.2017 року, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

В апеляційній скарзі АТ "Банк Кредит Дніпро" просять рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що 14 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 140507/1 USD, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 50000,00 доларів США зі сплатою 14% річних з кінцевим терміном строком до 13.05.2012 року.

02 жовтня 2013 року за результатами розгляду позову банку, Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 199/5200/13-ц було ухвалено рішення про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості, яке 15 жовтня 2013 року набуло законної сили.

Однак зазначені умови договору відповідач належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 01 серпня 2017 року має заборгованість перед банком у розмірі: 7945,85 доларів США, яка складається з: - пеня за несвоєчасне погашення часток кредиту у розмірі - 1410,36 доларів США за період з 01.08.2016 по 31.07.2017 року; - пеня за не сплаченими відсотками у розмірі - 872,03долари США за період з 01.08.2016 по 31.07.2017 року, - відсотки за користування кредитними коштами у розмірі - 5663,46 доларів США за період з 31.07.2014 по 31.07.2017 року.

Про наявність заборгованості перед банком відповідача було повідомлено направленням вимоги про усунення порушень, в якій зазначено, що станом на 31.11.2016 року заборгованість становить 4786,69 доларів США.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків та комісій за цим договором до встановлених строків - 13 травня 2012 року. Таким чином у межах строку кредитування, а саме: 13 травня 2012 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами визначеними в додатку №1.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2013 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Кузнецовим Олександром Володимировичем закінчено виконавче провадження з примусового виконання за виконавчим листом № 199/5200/13-ц виданий 14.02.2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро заборгованість у розмірі 87051,16 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони погодили щомісячну сплату відсотків та комісій за цим договором до встановлених строків - 13 травня 2012 року. Таким чином у межах строку кредитування, а саме: 13 травня 2012 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами визначеними в додатку №1.

Оскільки позовна давність у цій справі до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, то вона спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Отже, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Крім того, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, а вимога про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до звернення до суду є необґрунтованою.

Посилання апелянта на те, що ухвалюючи рішення по справі судом першої інстанції не досліджено та не встановлено строк фактичного виконання рішення Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2013 року, що призвело до неправосудного рішення, яке порушує права позивача, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 28.01.2019 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко