Ухвала

12 грудня 2019 року

місто Київ

справа № 214/830/15

провадження № 61-21910ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК»

(далі - ПАТ «УКРСИББАНК»), правонаступником якого у спірних правовідносинах є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (далі - ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») звернулося до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості за договором у розмірі 10 232, 69 дол. США. Еквівалент заборгованості в іноземній валюті позивачем визначено у розмірі 161 246, 37 грн. Також позивач просив стягнути пеню у розмірі 14 503, 62 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» заборгованість за договором у розмірі 10 232, 69 дол. США та пеню у розмірі 14 503, 62 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» заборгованість за договором у розмірі 10 232, 69 дол. США та пеню у розмірі 14 503, 62 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» заборгованість за договором у розмірі 10 232, 69 дол. США та пеню у розмірі 14 503, 62 грн. Здійснено розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалося тим, що оскільки ОСОБА_2 , з яким 06 серпня 2008 року укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, допускав прострочення внесення щомісячних платежів в меншому розмірі, ніж попередньо узгоджено сторонами правочину, за ним утворилась заборгованість, розмір якої позивачем доведений належним розрахунком. Суд першої інстанції зробив висновок про стягнення заборгованості у солідарному порядку з кожного поручителя окремо, оскільки порука виникла на підставі укладення окремих договорів, умовами яких не передбачено їх солідарної відповідальності. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не визнав за доцільне встановлення еквіваленту розміру заборгованості за договором у національній валюті України, гривні.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимоги до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «УКРСИББАНК», правонаступником якого у цих правовідносинах є ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 , виходив з того, що договір поруки від 29 травня 2009 року № 238917 підписано, з однієї сторони, від імені Акціонерного комерційного інноваційного банку «УКРСИББАНК» начальником відділення № 43, яке розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лісового, 11, та, з другої сторони, поручителем ОСОБА_4 , який відповідно до табеля обліку використання робочого часу Прокуратури Запорізької області за травень 2019 року знаходився на робочому місці. Отже, за наведених обставин суд апеляційної інстанції врахував доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_4 не міг бути присутнім під час підписання договору поруки у м. Кривому Розі.

ОСОБА_1 03 грудня 2019 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення в частині вирішення позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , справу направити на новий розгляд.

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1 921, 00 грн.

Зазначений позов подано до суду першої інстанції у лютому 2015 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується.

Отже, позивач визначає ціну позову на момент звернення до суду із таким позовом, яка є незмінною, крім випадків збільшення позовних вимог та зміни предмета позову, для розрахунку судових витрат, зокрема під час звернення до судів апеляційної та касаційної інстанцій.

Ціна позову у цій справі про солідарне стягнення заборгованості за договором становить у розмірі 10 232, 69 дол. США. Еквівалент заборгованості в іноземній валюті позивачем визначено на момент звернення із позовом до суду у розмірі 161 246, 37 грн. Також позивач просив стягнути пеню у розмірі 14 503, 62 грн. Станом на 01 січня 2019 року зазначена ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921, 00 грн х 100 = 192 100, 00 грн).

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акта розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначила, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку, оскільки судами допущено порушення норм процесуального права. Непогодження заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не має розглядатися як така обставина, що має впливати на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не зазначено.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточними і подальшому оскарженню не підлягає.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі«Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені у малозначній справі, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний