Справа № 500/3529/16-ц
Провадження № 2/500/816/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Петрової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», що діє від власного імені та в інтересах закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду "Прімоколект Венчурний Фонд-1" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

29.12.2006 року між ОСОБА_1 та акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» (далі АТ «Індустріально-експортний банк»), правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», був укладений кредитний договір № 688-А (далі кредитний договір), за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 30000 доларів США зі сплатою 9,5 % річних на визначених договором умовах (на купівлю авто), строком з 29.12.2006 року по 28.12.2012 року включно, а позичальник отримав кредит та зобов`язався повернути його банку, а також сплачувати нараховані відсотки за ставкою 9,5 % і комісію в розмірі 0,23% в місяць від суми кредиту. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав і надав позичальнику кредитні кошти. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 29.12.2006 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за умовами якого у випадку неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

17 травня 2015 року заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду (справа № 500/1619/14 ц) у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором № 668 А від 29.12.2006 р. з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 136358,78гривень 73 копійки, а також судові витрати в сумі 1820 гривень.

17 червня 2015 року постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області за заявою стягувача ПАТ «Креді Агріколь Банк» було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 500/1619/14ц, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської відносно відповідачів про стягнення на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 138 178,73 грн.

12.04.2016 року виконавче провадження закінчено у зв`язку із повним погашенням заборгованості. Проте, враховуючи, що з моменту звернення до суду з позовом до виконання рішення суду пройшов істотний проміжок часу, за який валютний курс значно змінився, розмір заборгованості відповідачів в гривневому еквіваленті по курсу НБУ збільшився, у зв`язку з чим, ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернутися до суду.

29.06.2016 року Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі ПАТ «Креді Агріколь Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 668 А від 29.12.2006 року в сумі 11631,18 доларів США та 105291 гривні 46 копійок (сума заборгованості комісійної винагороди за період з 19.04.2013 р. по 11.04.2016 р. 39729 гривень 66 копійок; сума пені за несвоєчасне погашення комісійної винагороди 13960 гривень 82 копійки; сума процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання (комісійної винагороди) у розмірі 3 % річних згідно ст.625 ЦК України 40326 гривень 67 копійок; сума інфляційного збільшення суми боргу за прострочення виконання грошового зобов`язання 11274 гривні 31 копійка).

Ухвалою суду від 07.07.2016 року відкрито провадження у справі.

Ухвалами суду від 29.11.2016 року, 02.11.2017 року та 02.07.2018 року задоволені клопотання представника відповідача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 02.11.2017 року до участі у справі в якості правонаступника ПАТ «Креді Агріколь Банк» залучене ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», що діє від власного імені та в інтересах закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Прімоколекс венчурний фонд-1» (а.с.9-11 т.2).

13.07.2018 року позивач позовні вимоги уточнив, просив солідарно стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 основну суму боргу в гривневому еквіваленті, а саме в сумі 297415 гривень 08 копійок. В обґрунтування позовних вимог надав пояснення про те, що ТзОВ КУА «Прімоколекст-Капітал» не є банківською установою і немає валютної ліцензії. Договір відступлення, який був укладений між ТзОВ КУА «Прімоколекст-Капітал» та первісним кредитором був гривневим, що відображено у витязі з акту приймання-передачі (а.с.124 т.2).

27.03.2019 року представник відповідача ОСОБА_2 надала до суду заперечення на позовні вимоги позивача. В запереченнях позов не визнала, пояснивши, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 17.05.2015 року по справі № 500/1619/14 позов ПАТ "Креді Агріколь Банк" про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором № 688-А від 26.12.2006 року в сумі 136358,73 грн задоволено повністю. Звертаючись у 2014 році до суду із позовом до відповідачів, позивач самостійно обрав спосіб захисту своїх порушених прав та просив стягнути борг саме у національній валюті, вказавши, що саме 136358,73 грн. є повним розміром заборгованості за кредитним договором № 688-А від 26.12.2006 року, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками та пеню. Спір між сторонами вирішено судом, рішення набрало законної сили і виконавче провадження з виконання цього рішення закінчене 12.04.2016 року у зв`язку із стягненням боргу в повному обсязі, а отже на підставі ст.599 ЦК України зобов`язання за договором припинилося і позивач на має права на стягнення курсової різниці (а.с.196-197 т.2).

Зобов`язання за кредитним договором за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2015 року були виконанні безпосередньо ОСОБА_2 . Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Крім цього, в обґрунтування свої заперечень зазначила те, що в матеріалах справи є Договір №1 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №688-А від 29.12.2006 року, укладений 30.03.2009 року, згідно з пунктом 1 якого, Кредитний договір доповнений пунктом 3.10 наступного змісту: «Припинити нарахування доходів за кредитом (процентів, щомісячних комісії тощо), якщо Кредитором здійснено будь-яку з дій по примусовому стягненню заборгованості за цим Договором з Позичальника (а саме: прийняття судом заяви (позову), поданої Банком, про стягнення заборгованості за цим Договором в повному обсязі або про порушення справи про банкрутство Позичальника чи звернення стягнення на заставлене ним майно; з дати вчинення виконавчого напису нотаріусом про стягнення заборгованості з Позичальника або про звернення стягнення на заставлене майно». Отже, вважає, що після звернення до суду у 2014 році позивач позбавлений права вимагати нарахування процентів, комісій та інших доходів за кредитним договором.

Також представник відповідача ОСОБА_2 зазначила, що посилання позивача на можливість нарахування відсотків поза межами строку дії договору, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1206цс15 є безпідставним, так як Велика Палата Верховного Суду 04 липня 2018 року (справа № № 310/11534/13-ц), керуючись однією з аксіом цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1206цс15. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості,право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється.

04 грудня 2019 року представник позивача надав письмові пояснення та остаточно просив солідарно стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 основну суму боргу в гривневому еквіваленті, а саме в сумі 305513 гривень 48 копійок. Вимоги щодо стягнення 105291 гривні 46 копійок, які заявлялися раніше в позовній заяві, залишити без задоволення.

Представник позивача ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.

Від представник відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності з врахуванням письмових пояснень, що були надані раніше до матеріалів справи.

Від представник відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності з врахуванням письмових пояснень, що були надані представником ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, суд на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов висновку, що позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», що діє від власного імені та в інтересах закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Прімоколект Венчурний Фонд-1» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частина 1 ст.13 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні встановлено, що 29.12.2006 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №688-А 2008 (далі кредитний договір), відповідно до умов пунктів 1.1, 1.2 якого банк надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 30 000 доларів США строком на 72 місяців з 29.12.2006 року по 28.12.2012 року (включно). Кредит надається позичальнику для придбання авто у СПД ОСОБА_3 для споживчих потреб (а.с.6, 7 т.1).

Згідно з п.п.3.3.2, 3.3.7 п.3.3 кредитного договору позичальник зобов`язаний: сплачувати кредитору комісійну винагороду та нараховані проценти, зазначені у п.1.4, у строки зазначені в п.2.3 цього Договору.

Для забезпечення виконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, 29.12.2006 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_2 укладені договори:

- поруки (далі договір поруки), за умовами пункту 1.2 якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням позичальника, які виникають з умов кредитного договору №688-А від 29.12.2006 року (а.с.8, 171, 172 т.1);

- застави транспортного засобу марки «Toyota Prado», номер державної реєстрації НОМЕР_1 , згідно з пунктом п.1.2 статті 1 якого заставна вартість предмету складає 277 750 гривень (а.с. 209- 211 т.1).

30.03.2009 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_1 укладено Договір №1 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №688-А від 29.12.2006 року, згідно з пунктом 1 якого кредитний договір доповнено пунктом 3.10 наступного змісту: «3.10. Припинити нарахування доходів за кредитом (процентів, щомісячних комісій тощо), якщо кредитором здійснено будь-яку з дій по примусовому стягненню заборгованості за цим Договором з Позичальника (а саме: прийняття судом заяви (позову), поданої Банком, про стягнення заборгованості за цим Договором в повному обсязі або про порушення справи про банкрутство Позичальника чи звернення стягнення на заставлене ним майно; з дати вчинення виконавчого напису нотаріусом про стягнення заборгованості з Позичальника або про звернення стягнення на заставлене майно» (а.с.173 т.1).

Згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів від 07.08.2009 року банк змінив своє найменування з Акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» на Публічне акціонерне товариство «Індустріально-експортний банк». Згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів від 20.01.2011 року банк змінив своє найменування з Публічного акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» на Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (а.с.22 - 23 т.1).

17 березня 2015 року заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі № 500/1619/14 за позовом ПАТ «Креді Агріколь Банк», солідарно стягнуто на користь останнього з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 136358 гривень 73 копійки (з яких: 135243 гривні прострочена заборгованість; 1115 гривень 73 копійки прострочена комісія), судові витрати по сплаті державного мита в розмірі 1700 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду в розмірі 120 гривень (а.с.9 т.3).

17 червня 2015 року постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області за заявою стягувача ПАТ «Креді Агріколь Банк» було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 500/1619/14ц, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської відносно відповідачів про стягнення на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 138178,73 грн.

Відповідно до постанови головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 12.04.2016 року виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа закінчено у зв`язку із стягненням боргу в повному обсязі. (а.с.11 т.1).

23.12.2016 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №12-2016, відповідно до умов якого ПАТ «Креді Агріколь Банк» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі прав вимог, укладеними між ПАТ «Креді Агріколь Банк» і боржниками (а.с.144-150 т.1). Згідно з Реєстром прав вимог до Договору відступлення прав вимоги №12-2016 від 23.12.2016 року на умовах Договору ПАТ «Креді Агріколь Банк» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» права вимоги до боржника ОСОБА_1 , загальний борг якої без пені становив 305513 гривень 48 копійок (а.с.151 т.1, а.с.24 т.2).

26.12.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», що діє від власного імені за рахунок та в інтересах закритого не диверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Прімоколект венчурний фонд-1», укладено договір купівлі-продажу (відступлення права вимоги) №26/12/2016-01, відповідно до п.п.1.1 п.1 якого на умовах, встановлених цим Договором, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» відступив ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» сукупність прав грошової вимоги до Боржників. (а.с.152-164 т.1). Згідно з Додатком №2 Акту приймання-передачі до Договору купівлі-продажу №26/12/2016-01 від 26.12.2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» відступив ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» права вимоги до боржника ОСОБА_1 , загальний борг якої становив 305 513 гривень 48 копійок (а.с.165 т.1, а.с.23 т.2).

Унаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» набуло статусу нового кредитора за договором від 29 грудня 2006 року № 668 А від , укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Креді Агріколь Банк».

Звертаючись до суду позивач вважав, що на час виконання судового рішення по справі № 500/1619/14 і сплати позичених коштів у гривневому еквіваленті, курс долара США зріс, а тому було порушено право позивача на отримання переданої в кредит у доларах США суми, яке підлягає захисту шляхом відшкодування збитків у розмірі 305513 грн 48 коп., виходячи із курсової різниці між валютою кредитування та валютою погашення заборгованості.

Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені ст.193, ч.4 ст.524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991 року №959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контрою», Законом України від 23.09.1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі, сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10.08.2000 року №193 та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого наказом Державного казначейства України від 24.07.2001 року №126, іноземна валюта валюта інша, ніж валюта звітності.

Курсова різниця різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Монетарні статті - статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов`язання, що будуть отримані чи сплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів.

До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить певну суму грошових коштів в іноземній валюті.

Виходячи з поняття «курсова різниця», можна виділити чотири періоди, за які здійснюється перерахунок заборгованості в іноземній валюті для визначення курсових різниць.

Це періоди між:

- датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою фактичного здійснення розрахунків;

- датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою складання бухгалтерської звітності за звітний період;

- датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою фактичного здійснення розрахунку;

- датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою складання бухгалтерського звіту за звітний період.

Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Наведене дає право зробити висновок, що курсові різниці застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку.

Позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2010 році звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначивши її у валюті гривні України, та вказавши, що саме 136358 гривень 73 копійки є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками, комісію та пеню ( а.с. 10- 12, т.3).

Рішенням суду позов задоволено у повному обсязі. Рішення набрало законної сили і виконано відповідачем ОСОБА_2 у повному обсязі.

Отже, кредитор, який сам самостійно визначив заборгованість у валюті гривні України та погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість солідарно стягнуто з боржників, не має права на стягнення курсової різниці в сумі 305513 гривень 48 копійок, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі №750/8676/15-ц (провадження №14-79цс18).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою (постанова Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-118цс16).

За відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості зобов`язання за кредитним договором припиняється. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 06 липня 2016 року у справі № 6-118цс16, Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 308/10886/15-ц (провадження № 61-18734св18).

На виконання рішення суду по справі 500/1619/14 відповідачем ОСОБА_2 було сплачено всю суму заборгованості за кредитним договором № 688-А від 26.12.2006 року, тому на підставі статті 599 ЦК України зобов`язання за цим договором припинилося.

Посилання позивача на можливість нарахування відсотків поза межами строку дії договору є безпідставним, враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду (справа № 310/11534/13-ц), а саме необхідне відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1206цс15 та Велика Палата Верховного Суду вважає, що при наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості,право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення суми 105291 гривні 46 копійок, що складається з заборгованості по комісійної винагороди за період з 19.04.2013 р. по 11.04.2016 р. в розмірі 39729 гривень 66 копійок, пені за несвоєчасне погашення комісійної винагороди в розмірі 13960 гривень 82 копійки та процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді комісійної винагороди в розмірі 40326 гривень 67 копійок, суми інфляційного збільшення суми боргу за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 11274 гривні 31 копійка суд виходить з такого.

Відповідно до ст.49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь якій стадії судового процесу.

13 липня 2018 року позивач надав уточнення до позову в якому не просив стягнути 105291 гривні 46 копійок, які заявлялися раніше в позовній заяві.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Проніна проти України» від 18.07.2006 року, №63566/00, §23, нагадав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі його обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини та проаналізовані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх недоведеність та безпідставність.

Керуючись ст.ст.12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», що діє від власного імені та в інтересах закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду "Прімоколект Венчурний Фонд-1" ( 03049, м. Київ, вул. Сурікова, 3а, адреса для кореспонденції: 79015, м. Львів, вул.Смаль-Стоцького, 1, , реєстраційний номер за ЄДРІСІ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.12.2019 року.

Суддя: О.О.Бурнусус