Провадження № 2/161/3855/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судового засідання Мельничук Т.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Луцької міської ради про визнання права власності на спадкове майно за законом, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 свій позов мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка була матір`ю ОСОБА_5 , що є матір`ю позивачів. На момент смерті ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 та проживала з останнім та донькою ОСОБА_5 в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Проте чи перебувала на момент смерті ОСОБА_4 із ОСОБА_6 в зареєстрованому шлюбі, їх адвокатом було надіслано запит до Луцького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, проте відповіді не надійшло. Оскільки ОСОБА_4 на момент смерті проживала з донькою ОСОБА_5 та чоловіком ОСОБА_6 в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, однак за життя не оформили своїх спадкових прав. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 . На момент смерті остання проживала з чоловіком ОСОБА_9 та донькою - ОСОБА_10 в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та підтверджується копією будинкової книги. ОСОБА_9 з донькою ОСОБА_10 є такими, що прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачів - ОСОБА_9 15 травня 2012 року дочка ОСОБА_1 звернулася із заявою до Другої Луцької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті батька - ОСОБА_9 , де була заведена спадкова справа №123/2012 (номер у Спадковому реєстрі 52799630). Згідно свідоцтва про народження від 20.11.1965 року, батьками ОСОБА_11 , є ОСОБА_9 і ОСОБА_12 .Згідно свідоцтва про народження від 03.04.1973 року, батьками ОСОБА_10 , є ОСОБА_9 і ОСОБА_12 . Таким чином, спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_9 є його діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Народного Суду м. Луцька від 11.06.1968 року, даний будинок в АДРЕСА_1 був розділений між ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки комунального підприємства «ВО БТІ» №1488 від 07.05.2019 року, станом на 31.12.2012 року, право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за: ОСОБА_13 , згідно Свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Луцької міської ради депутатів трудящих від 08.02.1965 р. за №48; ОСОБА_6 , на підставі Ухвали Народного суду міста Луцька Волинської області від 11.06.1968р.

В цій довідці також зазначено, що розмір часток співвласників житлового будинку не визначено. Крім того, комунального підприємства «ВО БТІ» повідомлено, що право власності на житловий будинок за ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 згідно ухвали Народного суду міста Луцька від 11.06.1968 року не зареєстровано. До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_9 входить частина житлового будинку з господарськими будівлями, яку останній прийняв після смерті матері ( дружини) ОСОБА_12 , однак не оформив свого права на спадкове майно. ОСОБА_3 , на час смерті батька - ОСОБА_9 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , а тому прийняла спадщину шляхом спільного проживання із спадкодавцем. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Оскільки ОСОБА_1 прийняла спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини у шестимісячний термін передбачений нормами ЦК України, а ОСОБА_3 шляхом спільного проживання з спадкодавцем на час смерті, тому вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті батька - ОСОБА_9 , однак свідоцтва про прийняття спадщини за законом після смерті останнього не отримали, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, позивачі звертаються до суду за захистом своїх особистих майнових прав. Про відмову від прийняття спадщини не заявляли. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину відсутні.

Посилаючись на наведене, позивачі просять суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 4/20 житлового будинку з господарськими спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ; та визнати за ОСОБА_3 право власності на 7/20 житлового будинку з господарськими спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач ОСОБА_1 та представник позивачів в судовому засіданні позовну заяву підтримали з підстав, наведених у позовній заяві .

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника Луцької міської ради.

Заслухавши пояснення позивача Сергенюк О.І., представника позивачів, оцінивши показання допитаних в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , дослідивши матеріали справи, та подані позивачами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд установив таке.

У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності гарантоване ст. 41 Конституції України і не може бути визнане дійсним чи не дійсним, оскільки як суб`єктивне право є можливістю здійснювати або не здійснювати будь-які дії, що прямо незаборонені законом, у даному випадку - володіти, користуватися і розпоряджатися своїм житлом.

З копії свідоцтва про смерть від 26 жовтня 1993року, виданого Луцьким МВ ЗАГС , актовий запис № 1473 слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6 (а.с.19).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , про що в книзі реєстрації актів про смерть 23.11.1986 року зроблено актовий запис за №1070.(а.с.18)

Судом встановлено, що ОСОБА_4 матір`ю ОСОБА_5 , що є матір`ю позивачів. На момент смерті ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 та проживала з останнім та донькою ОСОБА_5 в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки ОСОБА_4 на момент смерті проживала з донькою ОСОБА_5 та чоловіком ОСОБА_6 в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, однак за життя не оформили своїх спадкових прав.

Згідно до ст. 524 ЦК УРСУ (1963р.), спадкоємство за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963р.) , спадкоємство першої черги, є в рівних частках, діти ( у тому силі усиновленні), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

З копії свідоцтва про смерть від 12 листопада 2011року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1770 слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 (а.с.20).

Судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_5 проживала з чоловіком ОСОБА_9 та донькою - ОСОБА_10 в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та підтверджується копією будинкової книги. ОСОБА_9 донькою ОСОБА_10 є такими, що прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З копії свідоцтва про смерть від 26 листопада 2011року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1843 слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачів ОСОБА_9 (а.с.20).

Як випливає з матеріалів справи, 15 травня 2012 року дочка - ОСОБА_1 звернулася із заявою до Другої Луцької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті батька - ОСОБА_9 , де була заведена спадкова справа №123/2012 (номер у Спадковому реєстрі 52799630).

Згідно свідоцтва про народження від 20.11.1965 року, батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_9 і ОСОБА_12 .

Як випливає із свідоцтва про народження від 03.04.1973 року, батьками ОСОБА_10 , є ОСОБА_9 і ОСОБА_12 . Таким чином, спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_9 є його діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Народного Суду м. Луцька від 11.06.1968 року, даний будинок в АДРЕСА_1 був розділений між ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 .

Згідно довідки комунального підприємства «ВО БТІ» №1488 від 07.05.2019 року, станом на 31.12.2012 року, право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за: ОСОБА_13 , згідно Свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Луцької міської ради депутатів трудящих від 08.02.1965 р. за №48;

ОСОБА_6 , на підставі Ухвали Народного суду міста Луцька Волинської області від 11.06.1968р.

В даній довідці також зазначено, що розмір часток співвласників житлового будинку не визначено. Крім того, комунальним підприємством «ВО БТІ» повідомлено, що право власності на житловий будинок за ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 згідно ухвали Народного суду міста Луцька від 11.06.1968 року не зареєстровано.

Як встановлено судом, до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_9 входить частина житлового будинку з господарськими будівлями, яку останній прийняв після смерті матері ( дружини) ОСОБА_12 , однак не оформив свого права на спадкове майно.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , на час смерті батька - ОСОБА_9 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , а тому прийняла спадщину шляхом спільного проживання із спадкодавцем.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 , 25 червня 2019 року звернулась в Першу Луцьку державну нотаріальну контору за видачею її свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , проте державний нотаріус Мудрик О.Є. винесла постанову від 25.06.2019 року №1685/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Дана відмова мотивована відсутністю підтверджуючих документів на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Як роз`яснив у листі Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або в силу об`єктивних причин спадкодавець не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 прийняла спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини у шестимісячний термін, передбачений нормами ЦК України, а ОСОБА_3 шляхом спільного проживання з спадкодавцем на час смерті, тому вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_9 , однак свідоцтва про прийняття спадщини за законом після смерті останнього не отримали, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, позивачі звертаються до суду за захистом своїх особистих майнових прав. Про відмову від прийняття спадщини не заявляли. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину відсутні.

Судом встановлено, що спадкування після померлих відбувалось згідно закону, тобто спадкове майно розділялось між спадкоємцями наступним чином: ОСОБА_6 на момент смерті належало 9/20 житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 має належати 7/20 житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 має належати 4/20 житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи випливає, що постановою державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори Мудрик О.Є. позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

З матеріалів справи також випливає, що постановою державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори Мудрик О.Є. позивачу ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Разом з тим, статтею 1296 ч.3 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За таких обставин, враховуючи те, що позивачі фактично прийняли спадщину в установленому Законом порядку, та отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок не мають можливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та визнати за ОСОБА_1 право власності на 4/20 житлового будинку з господарськими спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , за ОСОБА_3 визнати право власності на 7/20 житлового будинку з господарськими спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Судові витрати позивачі в судовому засіданні просили залишити за ними.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 81, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963), ст.1216, 1218, 1260, 1261, 1297 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 4/20 житлового будинку з господарськими спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 7/20 житлового будинку з господарськими спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Луцька міська рада, адреса: 43025, м.Луцьк, вул.Богдана Хмельницького, 19.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта