РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2019 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Губської Я.В.,
при секретарі Савицької М.В.,
за участі представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2 М ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Толочко Яна Миколаївна про визнання недійсними договору про відступлення права вимоги за кредитним договором та за іпотечним договором, скасування державної реєстрації права власності, усунення перешкод у здійсненні права власності, позбавлення права користування, виселення
26.07.2019 року ОСОБА_4 через свого представника - адвоката Панасенко П.П. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 , публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (надалі ПАТ КБ «Надра»), треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором та за іпотечним договором, скасування державної реєстрації права власності за відповідачем, усунення йому перешкод у здійсненні права власності, позбавлення права користування майном та виселення відповідача.
Також, 26.07.2019 року адвокат Панасенко П.П. одночасно з позовом подав до суду заяву про забезпечення позовних вимог.
Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 29.07.2019 року заява адвоката Панасенко П.П. про забезпечення позовних вимог повернута заявникові на підставі ч.9 ст. 153 ЦПК України.
Відповідно до ухвали судді Київського районного суду м. Харкова від 31.07.2019 року відкрито загальне позовне провадження за позовом ОСОБА_4 , призначено підготовче судове засідання.
01.08.2019 року представником позивача подана заява про забезпечення позовних вимог та ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.08.2019 року забезпечено позов шляхом заборони продажу та відчуження квартири АДРЕСА_1 на час розгляду даної справи. (а.с. 139-140 т.1).
Ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 04.09.2019, 18.09.2019, 17.10.2019 відповідачу ПАТ КБ «Надра» відмовлено в задоволення заяви про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.09.2019 року витребувано у ПАТ КБ «Надра» завірену належним чином копію договору про відступлення прав вимоги від 18.02.2019 року між ПАТ КБ «Надра» і ОСОБА_5 , за договором іпотеки №6/4/2008/980-1/306 від 26.03.2008 року, витребувано у Департаменту реєстрації Харківської міської ради належним чином завірені копії документів, які стали підставою для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень 24.04.2019 року за заявою від 17.04.2019 року, індексний номер 46629767, в задоволенні інших вимог про витребування доказів відмовлено.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.09.2019 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 вказує, що 26 березня 2008 року між ним та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 6/4/2008/840-К/305, згідно з яким ОСОБА_4 отримав грошові кошти в сумі 172163,23 доларів США строком до 09 березня 2018 року з метою проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №1153 від 26.03.2008 року, згідно якого ОСОБА_4 придбає у власність нерухоме майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки №6/4/2008/980-І/306, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Івановою І.В., предметом іпотеки за яким є належна на праві власності ОСОБА_4 двокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 . 6 лютого 2015 року в ПАТ «КБ «НАДРА» на виконання рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015 №26 було запроваджено тимчасову адміністрацію. З 5 червня 2015 року розпочато процедуру ліквідації банку ПАТ «КБ «НАДРА». 1 жовтня 2018 року ПАТ «КБ «НАДРА» через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб право вимоги за кредитним договором 6/4/2008/840-К/305 від 26.03.2008 року було виставлено на продаж.

24 січня 2019 року ПАТ «КБ «НАДРА» через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб було продано право вимоги за кредитним договором 6/4/2008/840-К/305 від 26.03.2008 року шляхом проведення відкритих торгів аукціону з продажу активів банків.

В позові зазначає, що 18 лютого 2019 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та фізичною особою - ОСОБА_5 було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором 6/4/2008/840-К/305 від 26.03.2008 року та договір про відступлення прав за іпотечним договором, серія та номер: 184, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. При цьому, право вимоги за кредитним договором 6/4/2008/840-К/305 від 26.03.2008 року та право вимоги за договором іпотеки в незаконний спосіб було продано фізичній особі - ОСОБА_5 , яка не наділена правами надавати фінансові послуги. Про відступлення права вимоги за кредитним договором та за іпотечним договором на користь ОСОБА_5 ОСОБА_4 повідомлено не було.

Також, в позові зазначає, що 17 квітня 2019 року на підставі договору іпотеки, серія та номер: 1156 від 26.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Івановою О.Є. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46629767 від 24.04.2019 року, прийнятого державним реєстратором департаменту реєстрації Харківської міської ради Шеховцовою М.Є. в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Державний реєстр іпотек було внесено відомості про нового іпотекодержателя предмета іпотеки - квартира АДРЕСА_1 - ОСОБА_5 . Разом з тим, в порушення вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 61 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно яких у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про порушення порушення; в цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги; якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, письмової вимоги про усунення порушень іпотекодержатель ОСОБА_5 не надсилав, а іпотекодавець ОСОБА_4 такої письмової вимоги про усунення порушень не отримував.

17 квітня 2019 року на підставі договору про відступлення прав за іпотечним договором, серія та номер: 184 від 18.02.2019 року, відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, передбаченого п. 5.1, 5.3 договору іпотеки № 6/4/2008/980-1/306 від 26.03.2008 року та на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46629767 від 24.04.2019 року, прийнятого державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Шеховцовою М. Є. за відповідачем ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначає, що 17 травня 2019 року відповідач ОСОБА_6 , діючи самоправно, всупереч встановленому законом порядку, зрізав двері квартири за адресою: АДРЕСА_2 , змінивши замки та таким чином здійснив виселення осіб, які проживали у вказаній квартирі проти їх волі, вивіз усі належні вказаним особам речі, які знаходились у квартирі, вселився у квартиру та на даний час намагається продати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

В позові зазначає, що у зв`язку з укладенням договору про відступлення прав за іпотечним договором та прийняттям рішення про державну реєстрацію права власності на належну ОСОБА_4 квартиру порушуються його права. Таким чином, у зв`язку з укладенням в порушення вимог закону договору про відступлення права вимоги та в подальшому винесенням незаконного рішення про державну реєстрацію права власності, ОСОБА_4 був позбавлений своєї власності - квартири АДРЕСА_1 та порушені його права як власника майна, у зв*язку з чим звернувся з позовом до суду та просить: визнати недійсними договори про відступлення права вимоги за кредитним договором та за іпотечним договором, визнати незаконним та скасувати державну реєстрацію права власності на спірну квартиру, усунути йому перешкоди у здійсненні права власності, позбавити відповідача ОСОБА_5 права користування та виселити його з займаного приміщення.

20.08.2019 представником третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради надано до суду письмові пояснення по справі, згідно яких 17.07.2019 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради Гончар Ю.В., що діє на підставі довіреності серія і номер 2044, виданою 16.04.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шуть О.Г., подано заяву за реєстраційним номером № 33699682 про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Поряд з іншими документами для державної реєстрації прав було подано: витяг з ДРРП, серія та номер: 156664517, видавник: ПН КМНО Толочко Я.М.; лист, серія та номер: 21-06/170, видавник - Укрпошта; дублікат договору іпотеки, серія та номер: 1156, видавник: ПН ХМНО Іванова О.С., дублікат видано 22.02.2019 за № 159; договір про відступлення прав за іпотечним договором, серія та номер: 184, видавник: ПН КМНО Толочко Я.М ОСОБА_7 ; договір купівлі-продажу (відступлення), серія та номер: 6/4/2008/840- К/305, видавник: ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА»/Соболь Є.І., вимога, видавник: Соболь Є.І., лист, серія та номер: б/н, видавник: Соболь Є.І., квитанція, серія та номер:55, видавник: Укрпошта; накладна, серія та номер: 950, видавник: Укрпошта, опис вкладення, серія та номер: б/н, видавник: Укрпошта; рекомендоване повідомлення, серія та номер: 950, видавник: Укрпошта. Для подальшого розгляду заяви державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради було запропоновано заявнику надати повідомлення про встановлену іпотеку та обтяження, які будуть перенесено до розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації прав об`єкт нерухомого майна, заявлений до реєстрації на підставі заяви № 33699682.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 23 Закону та п. 14 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року, в зв`язку з тим, що документи подані не в повному обсязі, державний реєстратор вирішив зупинити розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 17.04.2019 за реєстраційним номером 33699682 для проведення державної реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Додатково державним реєстратором було роз`яснено, що у разі подання у встановленому законодавством порядку необхідних документів, розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень буде відновлено. 24.04.2019 державним реєстратором було відновлено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 33699682, подану 17.04.2019, та розглянуто документи, подані для державної реєстрації прав та їх обтяжень, та керуючись ст. 10 Закону, п. 18 Порядку, вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Отже, державними реєстраторами Департаменту реєстрації Харківської міської ради прийнято рішення згідно з вимогами чинного законодавства, а тому не може бути визнане незаконним.

Також зазначає, що визнання в судовому порядку договорів недійсними породжує такі ж юридичні наслідки, як і судове рішення про скасування державної реєстрації права власності, а також є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Щодо позовної вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності квартирою АДРЕСА_1 , позбавлення ОСОБА_5 права користування зазначеною вище квартирою та виселення ОСОБА_5 з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , пояснюють, що рішення, які набрали законної сили, та подані до Департаменту реєстрації Харківської міської ради як підстава проведення реєстраційної, є обов`язковими до виконання, тому не потребують додаткового зобов`язання в резолютивній частині рішення щодо відповідного суб`єкта реєстраційних дій.

27.08.2019 до суду надійшов відзив представника відповідача в.о. уповноваженої особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Шевченка А.М., у якій відповідач зазначає, що Фонд гарантування безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом.

Пунктами 1, 2, 3 статті 50 Закону про СГВФО визначено, що з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою нормування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. Активи банку визначаються як ресурси, контрольовані банком у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, призведе до збільшення економічної вигоди у майбутньому. Активи банку відображаються в активі балансу банку та включають: кошти в касі банку, кошти на кореспондентських рахунках, кошти в резервних зондах банку, надані кредити юридичним і фізичним особам, надані міжбанківські кредити, державні облігації, цінні папери, вкладення у факторингові та лізингові операції, дебітори, кошти, вкладені у спільну господарську діяльність та ін. Отже, кошти надані в кредит є активом банку та відповідно включаються до складу ліквідаційної маси для подальшого задоволення вимог кредиторів/вкладників банку.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 388 від 24.03.2016 «Про затвердження Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються» метою цього Положення є визначення порядку організації продажу активів (майна), що включені до ліквідаційної маси банку, що ліквідується, крім майна, визначеного у частині тринадцятій статті 51 Закону, у тому числі визначення принципів та критеріїв черговості продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, які застосовуються при формуванні як планів продажу активів (майна) на рівні банків, що ліквідуються, так і пропозицій з продажу7 гкремих активів/пулів активів (майна). Пунктом 1 Розділу III Положення щодо організації продажу визначено що, порядок підготовки до продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, включає проведення інвентаризації активів (майна), здійснення оцінки активів (майна), формування ліквідаційної маси, розробку плану продажу активів (майна). Згідно з пунктом 2 Розділу III Положення щодо організації продажу, результати інвентаризації, формування ліквідаційної маси та плану продажу активів (майна) затверджуються Фондом. Відповідно до п. 6. ст. 51 Закону про СГВФО, майно (активи) банку або кількох банків пули активів) може бути реалізоване у такі способи: на відкритих торгах (аукціоні) та шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Пунктом 1 Розділу VI Положення щодо організації продажу визначено, що на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі види активів (майна) банку, що ліквідується: основні засоби; майно банку у вигляді цілісного майнового комплексу; майно банку, щодо обороту якого встановлене обмеження; дебіторська заборгованість; права вимоги. Пункт 5.11. Положення про виведення неплатоспроможного банку встановлює, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу. Пунктом 2 Розділу VI Положення щодо організації продажу визначено, що активів (майна) банку, що ліквідується, на відкритих торгах (аукціоні) може проводитися в електронній формі, у тому числі через електронну торгову систему. Також п. 4 Розділу VII Положення щодо організації продажу, визначено, що за результатами проведення відкритих торгів (аукціону) банк укладає із переможцем договір купівлі - продажу майна (активу). Отже виходячи з вищезазначеного вбачається, що на відкритих торгах можуть продаватися права вимоги за кредитними договорами.

Положення щодо організації продажу визначений механізм та порядок затверджено Фондом переліку активів (майна) банку, що підлягає продажу. Так, в п 1. Розділу IV Положення щодо організації продажу визначено, що малий комітет з управління активами подає план продажу активів (майна) уповноваженому структурному підрозділу Фонду перед затвердженням Фондом. Разом з планом активів (майна) малий комітет з управління активами подає перелік активів (майне що не підлягають продажу. Визначення поняття малого комітету з управління активами наведено у п. 1 Розділу ІІІ Положення щодо організації продажу. Так, малий комітет з управління активами (далі - МКУА) - комітет, створений на базі діючої організаційної структури банку, що ліквідується, однією із функцій якого є надання необхідної інформації щодо активів (майна) такого банку для прийняття рішень стосовно їх продажу. МКУА також формує та затверджує протоколом пропозицію щодо кожного (майна), лота або пулу відповідно до плану продажу активів (майна) банку. Пропозиції формуються відповідно до планів продажу активів (майна), затверджуються протоколом МКУА та передаються до Фонду. МКУА подає уповноваженому структурному підрозділу Фонду пропозиції щодо кожного активу (майна), лота або пулу активів (майна), а уповноважений структурного підрозділу формує висновки щодо кожного активу (майна), лота або пулу. Зміни до пропозицій готуються у вигляді окремого протоколу МКУА та погоджуються у порядку, визначеному п. 1 Розділу IV Положення щодо організації продажу активів банків, що ліквідуються. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування № 2 від 05.07.2012 зокрема визначено, що порядок організації передпродажної підготовки, реалізації майна банку, у тому числі консолідованого

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону про СГВФО Фонд: після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку за найвищою вартістю. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 05.07.2017 № 2837 «Про створення Комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації та продажу активів, делегування йому частини повноважень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та затвердження Змін до деяких нормативно-правових актів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що комітет Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації та продажу активів є постійно діючим колегіальним органом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якому виконавча дирекція Фонду делегувала окремі повноваження щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються.

Пунктом 2 ч. 4 Розділу І. Положення передбачено, що одним із основних завдань комітету є визначення способів, порядку та умов продажу активів (майна) банків, що ліквідуються. Комітетом було затверджено умови продажу активів ПАТ «КБ «НАДРА» рішенням від 23.11.2018 № 2413, а саме: Право вимоги за кредитним договором: 6/4/2008/840-К/305 від 26.03.2008р. З огляду на викладене вбачається, що нормативно - правовими актами, які регулюють відносини у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, передбачено обов`язок Фонду гарантування щодо затвердження переліку майна банку, що підлягає продажу та затвердження умов відкритих торгів.

Відповідач зазначає, що порушень Фондом гарантування вкладів фізичних осіб при здійснені ним повноважень щодо затвердження умов продажу активів ПАТ «КБ «НАДРА» не було. Таким чином, у зв`язку з укладенням договору відступлення права вимоги за кредитним договором та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, відповідач ОСОБА_5 одночасно набув права та обов`язки кредитора та іпотекодержателя за договорами.

04.09.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_5 , який проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що у зв`язку із набранням чинності рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.11.2016 року № 2526 «Про внесення змін до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2016 року за № 1611/29741, у пункті 5.11 главі 5 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року за № 1581/21893, слова «між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок)» було виключено. Тому, на момент проведення електронних торгів діяв п. 5.11 цього Положення у такій редакції: «Реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу». Законодавством передбачено, що учасником електронного аукціону, предметом продажу на яких є права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, не може бути лише користувач, який є позичальником і боржником відносно банку, та/або поручителем (майновим поручителем) за такими кредитними договорами та/або договорами забезпечення. Будь-яких інших заборон на участь, в тому числі для фізичних осіб, нормативно-правові акти, які регулюють вказані правовідносини, не передбачають.

У листі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 28-2886/17 від 03.02.2017 року організаторам відкритих торгів (аукціонів) щодо учасників відкритих торгів аукціонів з продажу прав вимог за кредитними договорами або договорами забезпечення виконання зобов`язання, повідомляється таке: «З моменту набрання чинності рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.11.2016 року № 2526, придбавати права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання за результатами проведення відкритого конкурсу мають право не тільки банки та небанківські фінансові установи, а й інші юридичні особи, які не віднесені до банків та небанківських фінансових установ, а також фізичні особи. Тому вказує, що продаж прав вимог за кредитними договорами або договорами забезпечення виконання зобов`язання не може здійснюватися боржникам та або поручителям за такими договорами. У зв`язку з зазначеним звертається увага організаторів відкритих торгів (аукціонів) на необхідність допущення до участі у відкритих торгах (аукціонах) з продажу прав вимоги за кредитними договорами або договорами забезпечення виконання зобов`язання усіх юридичних та фізичних осіб, крім боржників та/або поручителів за відповідними договорами». Як зазначено в офіційному прес-релізі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, розміщеному на офіційному веб-сайті Фонду в мережі Інтернет за посиланням внаслідок затвердження змін до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, знято обмеження щодо переліку осіб, які можуть брати участь в аукціонах з продажу прав вимоги за кредитами з метою розширення кола потенційних покупців та зростання надходжень від реалізації активів неплатоспроможних банків. Адже, надалі претендувати на купівлю прав вимог за кредитами зможуть будь-які фізичні та юридичні особи, крім самих позичальників та/або поручителів за такими договорами. Відповідач зазначає, що він може бути новим кредитором у наведених правовідносинах, оскільки, з усього вищевикладеного вбачається, що він наділений дієздатністю, передбаченою чинним законодавством.

Також, у відзиву відповідач вказує, що 22.02.2019 року він направив цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення № 950 на адресу ОСОБА_4 повідомлення про заміну кредитора, в якому зазначив, що він є новим кредитором за кредитним договором №6/4/2008/840-К/305 від 26.03.2008 року та договором іпотеки № 6/4/2008/980-1/306 від 26.03.2008 року, а також вимогу, в якій зазначив на необхідності сплатити заборгованість за кредитним договором, яка виникла на 18.02.2019 року, у сумі 2 105 715,41 грн. та попередив, що у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, має право та намір у відповідності до положень договору іпотеки та ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку» задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або шляхом продажу предмета іпотеки третім особам. На адресу ОСОБА_5 надійшло рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що вимога та повідомлення було 06.03.2019 року вручено адресату, копія якого додається. Крім того, ним було направлено запит до Харківської дирекції АТ Укрпошта», в якому просив повідомити чи було отримано поштове відправлення №950. У відповіді від 28.03.2019 року № 21-06/170 та зазначено, що відправлення було вручено 06.03.2019 року. З приводу доводів позивача про наявність заочного рішення про звернення стягнення стверджує, що наявність такого судового рішення жодним чином не вказує на завершення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Також, в позові ОСОБА_4 посилається на норми права, які регулюють процедуру зняття з реєстрації місця проживання осіб, не вказуючи, що саме було вчинено новим законним власником та яку конкретно вимогу закону було порушено. Зауважує, що він отримав довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 10.05.2019 року, з якої вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 відсутні зареєстровані особи, а тому він, як новий законний власник квартири не порушив жодної вимоги законодавства щодо зняття з реєстрації місця проживання осіб.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, які викладені в позові. В судове засідання 02.12.2019 року представник позивача не з*явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце судового розгляду, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, інших заяв про відкладення або про неможливість розгляду справи не подавав.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, просила відмовити, як безпідставні та необґрунтовані, з підстав, які вказує у відзиву.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з*явилися, будучи повідомленими про час та місце судового розгляду, заяв про відкладення розгляду справи не подали, у зв*язку з чим суд розглянув справу у їх відсутність, на підставі наданих доказів та пояснень, направлених на адресу суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, які присутні в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено та сторонами не оскаржується, що 26 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 6/4/2008/840-К/305, згідно з яким ОСОБА_4 отримав грошові кошти в сумі 172163,23 доларів США строком до 09 березня 2018 року з метою проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №1153 від 26.03.2008 року, згідно якого ОСОБА_4 придбає у власність нерухоме майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки №6/4/2008/980-І/306, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Івановою І.В., предметом іпотеки за яким є належна на праві власності ОСОБА_4 двокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, судом встановлено, що 6 лютого 2015 року в ПАТ «КБ «НАДРА» на виконання рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015 №26 було запроваджено тимчасову адміністрацію. З 5 червня 2015 року розпочато процедуру ліквідації банку ПАТ «КБ «НАДРА». 1 жовтня 2018 року ПАТ «КБ «НАДРА» через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб право вимоги за кредитним договором 6/4/2008/840-К/305 від 26.03.2008 року було виставлено на продаж.

24 січня 2019 року ПАТ «КБ «НАДРА» через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб було продано право вимоги за кредитним договором 6/4/2008/840-К/305 від 26.03.2008 року шляхом проведення відкритих торгів аукціону з продажу активів банків.

За представленого до суду (а.с. 176 т.1) протоколу електронних торгів від 24.01.2019 року актив (право вимоги за кредитним договором №6/4/2008/840-К/305 від 26.03.2008 року з забезпеченням (квартира) було продано переможцю аукціону ОСОБА_5 за 615000 грн. Умовами цього аукціону було також передбачено, що переможець торгів, крім іншого, зобов*язується підписати договір (договори) купівлі-продажу /відступлення права вимоги придбаного активу (майна) протягом 20 робочих днів з наступного за днем формування протоколу електронного аукціону.

Згідно представлених суду доказів, 18.02.2019 року між ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором 6/4/2008/840-К/305 (а.с. 108-111 т.2), за умовами якого кредитор передає у власність новому кредитору за результатами відкритих торгів (аукціону), а новий кредитор приймає у власність права вимоги до позичальника за кредитним договором №6/4/2008/840-К/305 від 26.03.2008 року з додатковими угодами. В п.4.1. цього договору сторони домовились, що новий кредитор сплачує первісному кредитору до укладення цього договору ціну продажу відповідно до протоколу за результатами відкритих торгів (аукціону) в сумі 615000 грн., інших фінансових зобов*язань між сторонами не передбачено. До договору наданий реєстр заборгованості позичальника на дату кладення договору, який вказано у розмірі 2105715,40 грн.

Також, 18.02.2019 року між ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 укладено договір відступлення прав за іпотечним договором (а.с. 104-107 т.2), за умовами якого первісний іпотекодержатель відступає (передає), а новий іпотекодержатель набуває (приймає) належні первісному права за іпотечним договором, включаючи, не обмежуючі у разі невиконання позичальником зобов*язань за кредитним договором, право задовольнити вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. Вказано, що предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 в особі свого представника вказує, що договори про відступлення права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором є недійсними, оскільки відбулася заміна кредитора та іпотекодержателя на фізичну особу, яка не наділена правом надавати фінансові послуги, тобто не наділена цивільною дієздатністю.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За змістом статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України ).

Згідно статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 ЦК України зумовлює його недійсність.

Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

У даній нормі визначено загальні вимоги які зазвичай ставляться до договорів (назва, реквізити, сторони, права та обов`язки), окрім як необхідність зазначення у ньому розміру фінансового активу, зазначеного у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків, а також підтвердження, клієнту повідомлено наступну інформацію: фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами.

Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу, відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України, зумовлює його недійсність.

З огляду на наведене, факторинг передбачає наявність одночасно трьох обов`язкових умов: первинний кредитор поступається новому кредиторові грошовою вимогою в цілях здобуття фінансування; новий кредитор сплачує первинному кредитору як компенсацію певну грошову суму (фінансування); новий кредитор отримує плату за користування грошовими коштами, наданими первинному кредиторові. Способи визначення доходу нового кредитора можуть бути різними: - знижка з вартості боргу, відсотки, комісійні, їх поєднання.

Відсутність цих ознак, при відступленні права вимоги вказують на те, що має місце цесія або договір купівлі-продажу права грошової вимоги (ст. 656 ЦК України).

Наведене узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року по справі № 591/4552/17 (провадження № 61-46099св18) від 27 березня 2019 року по справі № 755/5751/17 (провадження № 61-34730св18) від 20 лютого 2019 року по справі № 128/639/17, провадження № 61-45112св18, Великої палати Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі №909/968/16.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 статті 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, у ЦК України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

З аналізу статей 512-518 ЦК України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що укладений між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 18.02.2019 року договір відступлення прав вимоги не є договором факторингу, оскільки у правовідносинах сторін відсутні елементи договору факторингу, не встановлено факту фінансування фінансовою установою фізичної особи (клієнта) під відступлення права грошової вимоги, а навпаки, встановлено факт набуття права вимоги фізичною особою на підставі компенсації частини отриманого від права вимоги. Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках) (частина шоста статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Як встановлено судом, продаж майнових прав на відкритих електронних торгах був здійснений ПАТ КБ «Надра» виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про затвердження умов продажу активів ПАТ КБ «Надра».

Укладання 18.02.2019 року договорів купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором 6/4/2008/840-К/305 та відступлення прав за іпотечним договором на підставі результатів проведення електронних торгів від 24.01.2019 року щодо реалізації майнових активів Банку в процесі його ліквідації відбулося у відповідності до приписів п. 4 р. VII Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, ст.ст. 48, 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому необхідно зазначити, що іншого порядку реалізації активів банку в стадії ліквідації, ніж продаж його активів фізичним або юридичним особам законодавчими нормами не передбачено. І суд зауважує, що під час проведення електронних торгів та укладенням договорів відступлення прав вимоги будь-яких додаткових договорів про винагороду ОСОБА_5 , або про будь-які фінансові послуги підписано не було і такі питання не піднімалися між сторонами.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

При цьому, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Цей договір може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. У такому випадку на відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки статтею 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. При відступленні права вимоги до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено законом або договором.

Крім того, відповідно до пункту 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі № 909/968/16, в якій проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу, зазначено, що зі змісту статей 2, 512-518 ЦК України можна зробити висновок, що учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Відповідний правовий висновок було викладено також у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 року, справа №501/2309/16-ц.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_5 мав право, як фізична особа, брати участь в електронних торгах із продажу права вимоги за кредитним договором №6/4/2008/840-К/305.

При цьому, укладенні спірні договори про відступлення права вимоги від 18.02.2019 року відповідають вимогам статей 512, 513, 514 ЦК України та є договорами відступлення права вимоги, а не договором факторингу, а отже, відсутні підстави, передбачені статтями 203, 215 ЦК України, для визнання їх недійсними з підстав, які заявлені в позові.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсними договорів відступлення прав вимоги від 18.02.2019 року задоволенню не підлягають.

З приводу проведення державної реєстрації прав на спірну квартиру за відповідачем ОСОБА_5 суд зазначає.

На виконання ухвали суду з Департаменту реєстрації Харківської міської ради були надані належним чином завірені копії документів, які стали підставою для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень 24.04.2019 року за заявою від 17.04.2019 року, індексний номер 46629767 (а.с. 77 -161 т.2).

Згідно наданих доказів судом встановлено, що 17.07.2019 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради подано заяву за реєстраційним номером № 33699682 про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з заявою було подано: витяг з ДРРП, серія та номер: 156664517, видавник: ПН КМНО Толочко Я.М.; лист, серія та номер: 21-06/170, видавник - Укрпошта; дублікат договору іпотеки, серія та номер: 1156, видавник: ПН ХМНО Іванова О.С., дублікат видано 22.02.2019 за № 159; договір про відступлення прав за іпотечним договором, серія та номер: 184, видавник: ПН КМНО Толочко Я.М ОСОБА_7 ; договір купівлі-продажу (відступлення), серія та номер: 6/4/2008/840- К/305, видавник: ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА»/Соболь Є.І., вимога, видавник: Соболь Є.І., лист, серія та номер: б/н, видавник: Соболь Є.І., квитанція, серія та номер:55, видавник: Укрпошта; накладна, серія та номер: 950, видавник: Укрпошта, опис вкладення, серія та номер: б/н, видавник: Укрпошта; рекомендоване повідомлення, серія та номер: 950, видавник: Укрпошта. 24.04.2019 державним реєстратором було розглянуто документи, подані для державної реєстрації прав та їх обтяжень, та керуючись ст. 10 Закону, п. 18 Порядку, вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Дослідженими доказами судом встановлено, що згідно договору іпотеки від 26.03.2008 року (а.с. 97-100 т.2), укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 згідно забезпечення виконання зобов*язань за кредитним договором 6/4/2008/840- К/305 від 26.03.2008 року, предметом іпотеки є квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та зареєстрована за ОСОБА_4 .

Також, згідно умов цього договору іпотеки встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов*язання у порядку, встановленого ст. 37 Закону України «Про іпотеку», права іпотекодерджателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Зазначено, що іпотеко держатель має право на свій розсуд вибрати у мови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

За умовами договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 18.02.2019 року, укладеного між ПАТ КБ «Надра» і ОСОБА_5 первісний іпотекодержатель відступає (передає), а новий іпотекодержатель набуває (приймає) належні первісному права за іпотечним договором, включаючи, і не обмежуючі у разі невиконання позичальником зобов*язань за кредитним договором, право задовольнити вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором.

Таким чином, вирішуючи питання про реєстрацію права власності на спірну квартиру ОСОБА_5 в порядку вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» виконав всі передбачені чинним законодавством вимоги.

Так, до суду наданий лист вимога від 22.02.2019 року на адресу ОСОБА_4 (а.с.115-116 т.2) про зобов*язання виконання зобов*язань за кредитним договором та попередження про застосування вимог ст.ст. 37,38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно досліджених судом доказів дана вимоги була відправлена та вручена ОСОБА_4 06.03.2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення та довідка Укрпошта. (а.с. 101,121 т.2). Доводи представника позивача у позові про те, що він не отримував даної вимоги є голослівними, нічим не підтвердженими та спростовуються дослідженими матеріалами справи.

Згідно абзацу 27 пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, документом, який підтверджує надання послуг поштового зв`язку, є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Відповідно до пункту 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Таким чином, належним доказом надіслання документів може бути опис вкладення разом з розрахунковим документом, а факт отримання підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 761/9285/17.

Належних та допустимих доказів, що підтверджують факт неможливості отримання ОСОБА_4 , або таких, що спростовують посилання відповідача на отримання позивачем повідомлення про заміну кредитора у зобов`язані та вимоги щодо виконання умов кредитного договору до суду не подано.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання та ст. 81 цього Кодексу встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимогами ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами.

З приводу доводів позивача щодо застосування позасудового порядку звернення стягнення суд зазначає.

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 Цивільного кодексу (далі ЦК) України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України).

Відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

іпотекодержатель має у позасудовому порядку здійснювати захист свого цивільного права та інтересу, оскільки з приводу реалізації цього способу захисту сторони досягли домовленості у договорі іпотеки.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону).

Згідно з частиною першою статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Таким чином, суд вважає, що частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом. Аналогічні висновки сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/17423/17, у рішенні Великої палати Верховного Суду від 13.11.2019 року, 29.05.2019 року, від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц, від 29 травня 2018 року у справі № 369/238-15-ц, пункти 6.1-6.2 постанови від 23 травня 2018 року у справі № 916/5073/15, пункт 51 постанови від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц.

Також, Верховний Суд України у постанові від 5 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16 вказав, що обрання певного способу правового захисту, зокрема досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Тому, доводи позивача у позові на те, що відповідачем неправомірно вирішено питання щодо позасудового порядку не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та є безпідставним.

Також, суд звертає увагу на те, що рішення суду від 26.08.2010 року, на яке посилається позивач було винесено за позовом ВАТ КБ «Надра» про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки був застосований відповідачем ОСОБА_5 вже після укладення договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором згідно вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку», що також було передбачено умовами договору про іпотеку від 26.03.2008 року.

Крім того, суду під час розгляду справи повідомлено та не спростовано позивачем, що рішення суду від 26.08.2010 року виконане не було і звернення стягнення на предмет іпотеки за зверненням Банку не відбулося.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 155756302 від 11.02.2019 року, починаючи з 07.04.2008 року власником квартири АДРЕСА_1 , був ОСОБА_4 (підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, р.№ 1153, 26.03.2008, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Івановою О.Є.).

Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не реалізованого належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості, з огляду на відсутність доказів виконання боржниками зобов`язань за кредитними договорами. Наведений правовий висновок також міститься у постанові Верховного Суду від 18.09.2018 року у справі № 921/107/15-г/16.

Таким чином, процедура звернення стягнення на предмет іпотеки ВАТ КБ «Надра» за рішенням суду не була проведена та завершена в повному обсязі належним чином відповідно до вимог ст.38 ЗУ «Про іпотеку», а отже не відбулась.

У зв*язку з вищезазначеним відсутні у суді і підстави для визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , прийняте 24.04.2019 року, оскільки суду не надані належні та обґрунтовані докази про незаконність проведеної реєстрації на підставі заяви відповідача.

Стосовно вимоги щодо усунення перешкод у здійсненні права власності квартирою та позбавлення ОСОБА_5 права користування квартирою і виселення ОСОБА_5 зі спірної квартири суд зазначає, що дані вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки підстав для скасування державної реєстрації права власності за відповідачем у суду немає.

Стосовно посилань позивача на застосування вимог ст. 391 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» суд вважає це безпідставним, оскільки позивачем в позові не вказано, що саме було порушено новим власником ОСОБА_5 , які саме права позивача, та яку конкретно вимогу закону. За доводами відповідача в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 відсутні зареєстровані особи і питання зняття з реєстрації ніким не вирішувалось.

На підставі викладеного та враховуючі, що підстав для скасування реєстрації спірної квартири за відповідачем немає, відсутні і підстави для виселення ОСОБА_5 з квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, при цьому суд також зазначає, що позивачем не було надано доказів про перешкоджання йому у користуванні квартирою та про наявність проживаючих осіб в даній квартирі. Також, суд звертає увагу, що за поясненнями представника позивача в судовому засідання позивач ОСОБА_4 тривалий час проживає за межами України і даних про те, коли той перебував в Україні суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку під час розгляду даної справи, що позивачем не надано суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог, а сукупність досліджених в судовому засіданні доказів не дає підстав встановити неправомірність укладеного договору про відступлення права вимоги, а також реєстрації права власності за ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено заявлені ним позовні вимоги, а тому не вбачає підстав для їх задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 160, 256, 259, 263,264,265,268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Толочко Яна Миколаївна про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за кредитним договором від 18.02.2019 року, про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 18.02.2019 року, визнання незаконним та скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , усунення перешкод у здійсненні права власності, позбавлення ОСОБА_5 права користування квартирою АДРЕСА_1 та виселення ОСОБА_5 з даної квартири відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: