Справа № 589/4933/18
Провадження № 2/589/734/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Курбанової А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко В.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шосткинської міської ради Сумської області про встановлення факту смерті особи, факту належності померлій особі на праві власності майна та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до Шосткинської міської ради Сумської області, в якій просить суд встановити факт смерті ОСОБА_2 , належності їй на праві власності 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право власності на вказане майно. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кінт-Фонсегрів Французької Республіки померла її мати - ОСОБА_4 , однак, будучи спадкоємицєю останньої, позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права після її смерті, оскільки не надалось можливим отримати свідоцтво про смерть останньої в органах РАЦС України з тієї причини, що у свідоцтві про смерть ОСОБА_3 , виданому Французькою Республікою, зазначено дівоче прізвище померлої « ОСОБА_3 », що не відповідає прізвищу померлої, зазначеному в паспорті - « ОСОБА_6 ».

Позивач та її представник в підготовче судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце його проведення повідомлені належним чином.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надіславши заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує, тобто фактично його визнав.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищенаведені законодавчі вимоги, суд вважає за необхідне зупинитися на наступному.

На підставі копії свідоцтва про народження позивача встановлено, що її батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_3 /а.с. 7/.

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 20.07.1964р. вбачається, що ОСОБА_7 , 1937 р.н., та ОСОБА_3 , 1944 р.н., 20 липня 1964 року уклали шлюб, та дошлюбне прізвище останньої - « ОСОБА_3 » /а.с. 8/.

Із копії паспорта ОСОБА_3 , серії НОМЕР_2 , вбачається, що остання народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Бєлово Кемеровської області, вона є громадянкою України /а.с. 9/.

10.06.2015 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , було госпіталізовано до клініки « Саррюс Тентюр`є » та у довідці про госпіталізацію, крім іншого, зазначено дівоче прізвище ОСОБА_3 - « ОСОБА_3 » /а.с. 18 (зворотній бік)/

Також в матеріалах справи містяться й інші документи, з яких вбачається, що ОСОБА_3 (дівоче прізвище - « ОСОБА_3 »), ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , проходила тривале лікування у клініках Французької Республіки.

Відповідно до свідоцтва про смерть № 26 від 18.10.2016р., виданого мерією Кінт-Фонсегріва Французької Республіки, ІНФОРМАЦІЯ_5 року о першій годині сорок п`ять хвилин ранку за адресою: АДРЕСА_4 померла вдова ОСОБА_7 - ОСОБА_12 , яка народилася в м. Бєлово ІНФОРМАЦІЯ_8 , та проживала за адресою: АДРЕСА_2 .с. 11/.

Свідоцтво про смерть апостильоване 21.10.2016 року /а.с. 9/

Суд звертає увагу на те, що оформлення документів для їх можливого використання як за кордоном так і на території України є проставлення апостиля, запровадженого Гаазькою Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, до якої приєдналися більше ніж 90 країн (Австрія, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії, Данія, Італія, Іспанія, Греція, Німеччина, Португалія, Південна Корея, США, Франція, Швейцарія, Швеція та інші).

Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року.

Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ.

Відповідно до статей 2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції.

Аналіз вищевказаних документів в сукупності дає суду підстави вважати, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Кінт-Фонсегрів (Верхня Гаронна) Французької Республіки, будь-яких сумнівів з цього приводу у суду не виникає.

Через зазначення у свідоцтві про смерть № 26 від 18.10.2016р., виданого мерією Кінт-Фонсегріва Французької Республіки, дівочого прізвища померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_3 - « ОСОБА_3 », за доводами позову позивачу відмовлено у внесенні актового запису про смерть цієї особи до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

За приписами ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що встановлення факту смерті ОСОБА_3 необхідне позивачу для оформлення своїх спадкових прав, суд вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині.

Вирішуючи позовні вимоги щодо встановлення факту належності за життя ОСОБА_3 на праві власності 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та визнання за позивачем права власності на вказане майно в порядку спадкування за законом, слід зазначити наступне.

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.02.1994 року, виданого житлово-комунальним відділенням ОП "Шосткинський завод хімічних реактивів", ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_13 в порядку приватизації державного житлового фонду набули на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1 1/3 частини кожний /а.с. 23, 24/.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набутого права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями ст.. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що померлою ОСОБА_3 у встановленому законом порядку було набуто право власності на 1/ 3 частки вказаної квартири в порядку приватизації державного житлового фонду.

Також, ОСОБА_3 успадкувала 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті свого чоловіка ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , з яким постійно проживала на час його смерті, а тому прийняла спадщину в силу приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України /а.с. 20-22/, однак за життя не зареєструвала належним чином своє право власності на вказану частину.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту належності 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 на праві власності ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_5 , підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на вищевказане спадкове майно.

За життя ОСОБА_3 заповіту не складала. Позивач є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про її народження /а.с. 7/, а відтак, в силу приписів ст. 1261 ЦК України, - її спадкоємцем першої черги за законом.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання позивач з 20.08.2013 р. проживає в квартирі АДРЕСА_3 а.с. 28, зворотний бік/. З 01.01.2015 року до 31.12.2017 року вона працювала на підприємстві "Баті Пентюр" у Французькій Республіці /а.с. 26, зворотній бік/. В свою чергу, з наявного в матеріалах справи листування та медичної документації вбачається, що з 2015 року і до дня своєї смерті спадкодавець також проживала по АДРЕСА_5 разом із позивачем /а.с. 14-19/. Саме ця адреса вказана в свідоцтві про смерть, як місце проживання померлої ОСОБА_3 /а.с. 10-11/.

З відповіді Шосткинської міської державної нотаріальної контори на запит вбачається, що після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась. Даних про спадкоємців не має.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що позивач станом на день ухвалення рішення є єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

У даному випадку у позивача відсутня можливість належним чином оформити свої спадкові права після смерті матері, отже таке її право має бути захищено в судовому порядку.

На підставі викладеного, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав інших осіб, а відтак у суду є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами по справі, враховуючи ті обставини, що звернення ОСОБА_1 до суду з позовом у даній справі не було зумовлене неправомірними діями відповідача, суд вважає за правомірне судові витрати віднести на рахунок позивача згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 16, 321, 1223, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 13, 81, 141, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кінт-Фонсегрів (Верхня Гаронна) Французької Республіки.

Встановити факт належності 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,1 кв.м., - на праві власності ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає в квартирі АДРЕСА_3 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,1 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 22.07.2019р.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова