ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/590/19Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С.
Провадження № 22-ц/817/1175/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 310000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи цивільну справу № 606/590/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бригідир Ігор Володимирович, на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2019 року, ухваленого суддею Ромазан Л.С., повний текст рішення складено 04 жовтня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати із ОСОБА_2 шлюб, зареєстрований 14 лютого 2013 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 33, та стягнути із нього аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, але не менше ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, на утримання однієї неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у спільному із відповідачем шлюбі.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона спільно із ОСОБА_2 не проживає, не веде спільного господарства, вони мають різні погляди на сімейні відносини, а тому вважає, що сім`я існує формально, зберегти яку неможливо. Крім того, вказала, що протягом строку, наданого судом для примирення, вона із відповідачем не примирилась. Також вказала, що відповідач у повному обсязі не виконує свого обов`язку утримувати неповнолітню дитину.

Рішенням Теребовлянського району суду Тернопільської області від 02 жовтня 2019 року вирішено:

"Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 14 лютого 2013 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №33.

Стягнути із ОСОБА_2 , проживає у АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в користь ОСОБА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 6 березня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 , проживає у АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в користь ОСОБА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , 768.40 грн. судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 , проживає у АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в користь держави 768.40 грн. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню."

Ухвалою Теребовлянського району суду Тернопільської області від 11 листопада 2019 року виправлено описку в рішенні Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2019 року, вказавши правильним - «судові витрати, які складаються із сплати позивачем ОСОБА_1 судового збору у розмірі 768.40 грн. у зв`язку із зверненням до суду із позовом про розірвання шлюбу, стягнути в її користь із відповідача ОСОБА_2 ».

Не погодившись з ухваленим рішенням, представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 2 жовтня 2019 року у справі №606/590/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в частині розміру стягуваних аліментів, де вказати про стягнення аліментів із ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. (а не 50 відсотків прожиткового мінімуму, як вирішив суд)

Посилається на те, що при ухваленні рішення суд не врахував майнового стану відповідача, який є підприємцем отримує достатні доходи, щоб платити аліменти у розмірі не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 з доводами апеляційної скарги не погодився, мотивуючи тим, що він є фізичною особою підприємцем на єдиному податку другої групи, має мінливий дохід, з яких має обов`язок сплатити податок.

Вказує, що суд першої інстанції при встановленні розміру аліментів врахував вимоги статті 182 СК України, тому просить апеляційну скаргу представника позивачки залишити без задоволення, а рішення Теребовлянського району суду без змін.

Згідно ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Бригідир І.В. оскаржує в частині розміру стягнутих аліментів, тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду не переглядається в частині розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення даним вимогам відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надає допомоги на утримання дитини, проте має постійний дохід, відтак суд визнав за необхідне визначити аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу. Визначаючи розмір аліментів в частці від заробітку, суд процитував ст.184 СК України в редакції до внесення в цю статтю змін згідно із Законом №2475-VIII від 03 липня 2018 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені у відповідності до вимог чинного законодавства й встановленим обставинам по справі, виходячи з наступного.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 14 лютого 2013 року сторони уклали шлюб.

14 лютого 2013 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №33.

Від спільного подружнього життя сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач фактично проживає без реєстрації разом із неповнолітньою дитиною у АДРЕСА_2 . Відповідач проживає у АДРЕСА_1 .

Неповнолітня дитина є здоровою.

Відповідач у судовому засіданні вказав, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець, здійснює підприємницьку діяльність, однак його доходи є непостійними та мінливими. Стан його здоров`я задовільний.

Інших дітей, за винятком ОСОБА_3 у відповідача не має.

Відповідно ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, у редакції, що діє з 08 липня 2017 року, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини:

1. При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

3. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Наведеною нормою закону встановлено два визначення мінімального розміру аліментів: мінімальний гарантований державою розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, який встановлено у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом лише у разі достатності заробітку платника аліментів.

Відповідно до частини 3 ст. 12 та частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України предбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В апеляційній скарзі представник позивачки вказує, що доходи відповідача від здійснення підприємницької дільності в середньому становлять 10000 грн. в місяць.

Проте доказів на підтвердження достатності заробітку (доходу) ОСОБА_2 для сплати ним мінімального рекомендованого розміру аліментів стороною позивачкою не подано.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 отримує доходи від здійснення підприємницької діяльності.

Крім цього, як вбачається з відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, відповідач не заперечує, що є фізичною особою - підприємцем на єдиному податку другої групи, але наголошує на тому, що дохід носить мінливий характер.

Зокрема вказує, що одного місяця може заробити 10000 грн., а на другий-значно менше вказаної суми, не беручи до уваги сплату обов`язкових податків з цих сум.

Також колегія суддів враховує, що з 08 липня 2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який був встановлений у ч. 2 ст. 182 СК України, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що відповідач має достатню фінансову можливість утримувати дитину у розмірі не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не його половини, на застосування вказаної вище правової норми не впливають, оскільки це обмеження мінімального розміру визначено законом та його зміна є поза межами дискреційних повноважень суду.

Визначення розміру аліментів як 1/4 частки заробітку (доходу) позивачкою не оскаржується.

При визначенні розміру аліментів, у відповідності до ст. 182 СК України, судом першої інстанції вірно враховано працездатність відповідача та задовільний стан його здоров`я.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд має прагнути не до зрівняння матеріального становища платника і одержувача аліментів, а також не до визначення суми утримання у пропорційному відношенні до доходу платника, а досягає тієї мети, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині або ж його зміни.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Разом з цим, колегія суддів вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 СК України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Крім того, ст.196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені).

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачці у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 в силу вимог ч.3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів) була звільнена від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції у даній справі.

У відповідності до вимог абз. 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Тернопільський апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бригідир Ігор Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Постанова складена 03 грудня 2019 року.

Головуючий Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.