Справа № 497/1442/19
Провадження № 2/497/884/19
12.12.2019 року Болградський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Раца В.А.
секретаря Божевої І.Д.
розглянувши у порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності,
23.09.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в якості продавців та ОСОБА_1 в якості покупця, який зареєстровано на Бессарабський товарній біржі 28 січня 2002 року, реєстраційний № 04-02; визнати за нею право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літера «А» загальною площею 197 кв.м. та житловою площею 82,3 кв.м., сараю літ. «Б», гаража літ. «В», навіса літ. «Г» та надвірних споруд №№1-3.
Свої вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного будинку, цей договір був зареєстрований на Бессарабській товарній біржі 28.01.2002 року, але не посвідчений нотаріально. Позивачка звернулася до державного реєстратора для реєстрації своїх прав, але їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений відповідно до діючого, на момент укладення договору, законодавства, тому вона вимушена звернутися до суду з цім позовом.
Позивач ОСОБА_1 до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до суду не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили, із заявою про перенесення слухання справи до суду не зверталися, відзиву на позов не надали, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 28 січня 2002 року на Бессарабській товарній біржі між позивачкою ОСОБА_1 з одного боку та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з іншого боку, був укладений договір купівлі продажу нерухомості за реєстраційним № 04-02, житлового будинку за АДРЕСА_1 (а.с.7).
При укладанні вищезазначеного договору були дотримані всі вимоги, пред`явлені до договору купівлі - продажу житлового будинку і сторони не оспорювали будь-які пункти цього договору, сторонами також була обумовлена продажна вартість житлового будинку. По всім пунктам договору сторонами була досягнута згода.
На виконання умов договору позивачем була сплачена відповідачу обумовлена вартість будинку. Таким чином, при укладанні вищезазначеного договору купівлі - продажу будинку були дотримані всі вимоги пред`явлені до цього договору.
Договір купівлі-продажу нерухомого майна №04-02 будинку АДРЕСА_1 був зареєстрований в КП «Болградське бюро технічної інвентаризації» в 2002 року за №206 (а.с.14).
Втім, мешкаючи у вищезазначеному житловому будинку позивачка весь цей час, з дати придбання, не має можливості у повній мірі здійснювати свої повноваження по володінню, користуванню і розпорядженню житловим будинком, оскільки договір купівлі - продажу будинку, укладений на Бессарабській товарній біржі, не є правовстановлюючим документом, який має юридичне значення, з приводу чого вона змушена звернутись до суду про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 дійсним та про визнання за нею права власності на вищезазначений будинок.
У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.
У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного КодексуУкраїни від 16 січня 2003 року № 435-ІV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Оскільки договір купівлі-продажу сторонами було укладено у 2002 році, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.
Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст.48 цього Кодексу.
Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі порушує особисті або майнові права неповнолітніх дітей.
По недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.
У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст.ст. 3, 15, 17 Закону України "Про товарні біржі".
Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації.
Відповідно до п. 9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржою, віднесено до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.
Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності позивача на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 № 121, суд приходить до висновку, що позивачка на законних підставах набула право власності на придбане майно і не в змозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від неї, в зв`язку з чим вважає, що право власності позивачки підлягає захисту відповідно до ст.16 ЦК України, а тому задовольняє позов.
Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.
Керуючись 12, 81, 259, 280, 263-265 ЦПК України, ст. ст.47, 227 ЦК УРСР, Законом України "Про товарну біржу", ст. ст. 16, 328 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності - задовольнити.
Визнати договір купівлі - продажу нерухомого майна №04-02, укладений 28 січня 2002 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований Бессарабською Товарною біржою житлового будинку за АДРЕСА_1 - дійсним.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому по АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца