Справа № 466/5076/18 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/883/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Куцика І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення зі згаданого відповідача в порядку регресу на користь позивача 16 477 грн. 86 коп. виплаченого страхового відшкодування.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 05 листопада 2015 року о 10 год. 30 хв. на автошляху Старобільськ-Луганськ з вини відповідача ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1 , трапилася дорожньо-транспортна пригода (ДТП). Вина відповідача у скоєнні ДТП стверджується постановою Старобільського районного суду Луганської області від 11 листопада 2015 року. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 . Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження №87/15 від 23.11.2015 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Skoda Octavia» становить 19 011 грн. 23 коп. Зазначена шкода відповідачем потерпілій особі відшкодованою не була і на дату ДТП відповідач не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 16 477 грн. 86 коп., з яких 15 857 грн. 86 коп. - виплата страхового відшкодування, а 620 грн. - виплата за послуги аварійного комісара, здійснило МТСБУ, однак відповідач відмовляється копенсовувати позивачу понесені останнім витрати, які позивач і просить стягнути з відповідача у відповідності до статті 1191 ЦК України, якою встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (а.с. 1-2).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 59-62).

Дане рішення оскаржив позивач.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає помилковим висновок суду про те, що відповідач, як учасник бойових дій, у відповідності до п.13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, оскільки автомобіль марки «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1 , яким відповідач керував під час ДТП, не належить відповідачу, а на дату ДТП перебував на балансі військової частини НОМЕР_3 .
Покликається на те, що у матеріалах справи є відсутнім технічний талон, який видається на транспортний засіб зареєстрований підрозділом військової інспекції безпеки дорожнього руху, а відтак вважає, що відсутні підстави вважати, що автомобіль марки «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1 , на час ДТП належав військовій частині НОМЕР_3 .
Так само, як є відсутніми дані про те, на якій саме правовій підставі відповідач керував згаданим автомобілем на момент ДТП (а.с. 64).

Апелянт, будучи своєчасно (20.05.2019 року) належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи 22.07.2019 року (а.с. 80, 83), явку свого представника в судове засідання не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи (зокрема постановою Старобільського районного суду Луганської області від 11 листопада 2015 року; а.с. 5) та визнається позивачем (апелянтом) та обставина, що страховий випадок 05 листопада 2015 року мав місце за участю автомобіля марки «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_1 , як військовослужбовець начальник відділу 3го спецвідділу СВВСП.

Наявним у матеріалах справи оригіналом довідки від 15 листопада 2018 року за підписом командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_3 стверджується, що автомобіль марки «ВАЗ 21099», військовий номерний знак НОМЕР_1 ,в період з 24.05.2015 року по 30.06.2016 року (відповідно, і станом на день ДТП 05.11.2015 року) перебував на балансі в військовій частині НОМЕР_3 та використовувався, як автомобіль отриманий в якості волонтерської допомоги виключно для використання в зоні проведення АТО (а.с. 47).

Частиною 1 статті 51 ЦПК України встановлено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження залучити до участі у справі співвідповідача.

Вище згадану довідку від 15 листопада 2018 року про перебування автомобіля марки «ВАЗ 21099», військовий номерний знак НОМЕР_1 ,в період з 24.05.2015 року по 30.06.2016 року (відповідно, і станом на день ДТП 05.11.2015 року) на балансі в військовій частині НОМЕР_3 було подано відповідачем до суду 19 листопада 2018 року разом з Відзивом на позовну заяву (а.с. 44-48), а підготовче провадження у справі було закрито ухвалою суду від 17 грудня 2018 року (а.с. 54-55).

Відтак, у позивача було достатньо часу (майже місяць) для подачі до суду клопотання (з урахуванням обставин, які наведені відповідачем у Відзиві на позовну заяву та обґрунтовані вище згаданою довідкою з військової частини НОМЕР_3 ) про залучення до участі у справі в якості співвідповідача згаданої військової частини НОМЕР_3 для витребування від такої технічного талону на автомобіль марки «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1 (про який йдеться у доводах апеляційної скарги) з метою з`ясування та перевірки наведеного у довідці військової частини НОМЕР_3 від 15 листопада 2018 року про перебування автомобіля учасника ДТП на балансі саме згаданої військової частини (оскільки станом на час розгляду даної справи судом такий технічний талон просто не міг перебувати «на руках» у відповідача), однак такого клопотання до суду подано не було.
Так само, як не було подано до суду доказів на спростування наведеного у довідці військової частини НОМЕР_3 від 15 листопада 2018 року про перебування автомобіля учасника ДТП на балансі саме згаданої військової частини.
За вище наведених обставин у суду були відсутніми правові підстави для задоволення позовних вимог до відповідача, як учасника бойових дій, який (будучи мешканцем Львівської області) перебував в районі проведення антитерористичної операції (АТО) в Луганській області в якості військовослужбовця, що само по собі ставить під сумнів використання ним автомобіля, який би належав йому на праві приватної власності.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2018 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.