Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/397/19
Провадження № 2/376/429/2019
"18" липня 2019 р. Сквирський районний суд Київської області
ускладі: головуючого судді - Клочка В.М.,
при секретарі - Щур Л.А.,
у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Сквира розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,
У лютому 2019 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом.
У підтвердження позовних вимог вказала, що є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.12.2016 року, зареєстрованим в реєстрі за №1571, в якому зареєстрований відповідач.
Інша 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 , яка не заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 ..
ОСОБА_2 з грудня 2016 року не проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 .
Відповідач не доглядає за будинком, не сплачує комунальні послуги, власні речі відповідача в будинку відсутні.
Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача у разі його тимчасової відсутності немає.
Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.
З урахуванням наведеного, позивач просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 .
Позивач у судове засідання не з`явилася, просить суд розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом установлено, що позивач є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.12.2016 року, зареєстрованим в реєстрі за №1571, в якому зареєстрований відповідач.
Інша 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 , яка не заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 ..
ОСОБА_2 з грудня 2016 року не проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 .
Відповідач не доглядає за будинком, не сплачує комунальні послуги, власні речі відповідача в будинку відсутні.
Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача у разі його тимчасової відсутності немає.
Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.
За ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд дійшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 , згідно ст.405 ЦК України, втратив право на користування жилим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 , оскількине проживає в ньому без поважних причин з грудня 2016 року.
Керуючись ст. 150 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України,
ст.12,95,263-265,268,280-284 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_2 , 1984 року народження, таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В.М. Клочко