Справа №705/3077/19
2/705/1871/19

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Годік Леся Сергіївна, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Умань цивільну справу за позовом Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини до ОСОБА_1 про стягнення помилково перерахованої суми коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про те, що під час нарахування заробітної плати працівникам Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини за І половину серпня 2018 року, внаслідок помилки, заробітну плату ОСОБА_2 в розмірі 18000 гривень перераховано ОСОБА_1 . Відповідач працював в Секретаріаті з 03.09.2015 по 16.08.2018.

Відповідно до наказу №455/к від 12.07.2018 про звільнення Відповідача, Управлінню планово фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Секретаріату наказано виплатити йому у зв`язку зі звільненням грошову компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки та вихідну допомогу в розмірі середньої місячної заробітної плати.

Вказані виплати були здійснені через банк 12.07.2018. Станом на 01.08.2018 заборгованості перед Відповідачем у Секретаріату не було.

Але, 15.08.2018 грошові кошти в розмірі 18000 грн. були помилково перераховані на картковий рахунок Відповідача з призначенням - заробітна плата. Помилка виникла у зв`язку з тим, що особа, якій повинні були перераховані кошти є однофамільцем Відповідача - ОСОБА_2 , а також тим, що ОСОБА_1 не був виключений з відомості про нарахування заробітної плати.

07.09.2018 за №17-2816/18-186 на ім`я Відповідача надіслана вимога про повернення помилково перерахованих та безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 18000 грн.. Проте, вказаний лист повернувся до Секретаріату у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання. Повторно вказаний лист надісланий 12.12.2018 через ТОВ «Нова Пошта». Вказане відправлення також повернуте відправнику у зв`язку неврученням.

Проте, 18.12.2018 на адресу Секретаріату надійшов лист Відповідача від 14.12.2018, який зареєстрований в Секретаріаті за №П332043.18/23, в якому він повідомляє, що обізнаний з ситуацією, що склалась, у зв`язку з чим просить надати відповідні документи. Запитувані документи надано Відповідачу у додаток до листа №28/7-П332043.18/23-156 від 17.01.2019, та отримані Відповідачем 30.01.2019.

Оскільки, помилково перераховані Відповідачу грошові кошти належали іншому працівнику ОСОБА_3 , відповідно до наказу №41 від 07.09.2018 кошти в розмірі 18 000 грн. наказано відрахувати із заробітної плати ОСОБА_4 - заступника начальника управління - начальника відділу бухгалтерського обліку Управління фінансового забезпечення Секретаріату, про що Відповідача також повідомлено. Проте, грошові кошти Відповідачем до цього часу не повернуті Секретаріату.

Просить стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, безпідставно одержані кошти в розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень та судові витрати.

Ухвалою судді справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ст. 274 ЦПК України, без повідомлення (виклику) сторін.

Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідач повідомлені належним чином.

19.11.2019р. від відповідача ОСОБА_1 на адресу суду надійшов Відзив на позовну заяву Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в якому зазначає, що основним і базовим предметом доказування у даному судовому спорі є факт перерахування йому оспорюваної суми коштів позивачем. У своїй позовній заяві позивач сам вказує, що кошти в сумі 18000 грн. 15.08.2018 були перераховані з вини заступника начальника управління - начальника відділу бухгалтерського обліку Управління фінансового забезпечення Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_4 на картковий рахунок ОСОБА_1 , як заробітну плату. Як доказ підтвердження факту перерахування йому 18000 грн. у позовній заяві позивач надає лише лист від 28.02.2019 № 20.1.0.0.0/7-190226/572 за підписом Заступника керівника департаменту по вдосконаленню бізнес-процесів і технологій ГО акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Чорної ОСОБА_5 , у якому зазначено, що грошові кошти було зараховано 15.08.2018 на картковий рахунок ОСОБА_1 відповідно до наданої відомості 180813СТ943022. Вказаний лист від 28.02.2019 не містить інформації про контрагентів правочину, суму перерахунку, номер карткового рахунку, на який було здійснено відповідне нарахування. Більше того, відсутня інформація щодо належної інформації про верифікацію особи і карткового рахунку, на який було здійснено нарахування відповідних коштів Відповідачем. Таким чином, з наданих позивачем доказів не вбачається за можливе встановити достовірність факту перерахування коштів саме на його ОСОБА_1 , рахунок. Крім того, позивачем не надано інформацію щодо наявності рахункової помилки при перерахуванні коштів в рахунок заробітної плати. Помилка мала місце в зв`язку з помилкою працівника позивача, і відповідно до практики Європейського суду відповідальність і наслідки за помилку має нести державний орган, тобто позивач, а не він. Покладення на нього відповідальності за помилку позивача буде становити непропорційне втручання у його майнове право. Крім того, усвідомлюючи власну вину, наказом Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 07.09.2018 № 41 було відраховано 18000 гривень із заробітної плати ОСОБА_4 , винної у допущенні помилки, про яку повідомляється в позовній заяві. Просить відмовити у задоволенні позову.

21.11.2019р. позивач Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини подав на адресу суду Відповідь на Відзив ОСОБА_1 в якому зазначає, що як вбачається з Відзиву, відповідач не заперечує проти доводів позовної заяви, що він працював в Секретаріаті Уповноваженого з 03.09.2015 по 12.07.2018. Той факт, що станом на дату звільнення 12.07.2018 з відповідачем проведено повний розрахунок при звільненні, а також те, що станом на 01.08.2019 заборгованості перед відповідачем у позивача не було, відповідачем також не заперечується. Отже, кошти отримані відповідачем 15.08.2018 не є заробітною платою, або розрахунком при звільнені, оскільки трудові відносини були припинені, повний розрахунок при звільнені проведений, спорів між сторонами про розмір належних до виплати коштів не було, що підтверджується й відповідачем у його Відзиві. В позовній заяві зазначено, що призначенням платежу визначено заробітна плата, оскільки вказані кошти призначалися ОСОБА_2 - Представнику Уповноваженого з дотримання прав людини в місцях несвободи та процесуальних прав Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (http://www.ombudsman.gov.ua), а не ОСОБА_1 . Щодо тверджень відповідача про недоведеність перерахування йому оспорюваної суми коштів повідомляють. 13.04.2018 між позивачем та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» укладено Договір про розрахунково - касове обслуговування підприємства/організації з видачі заробітної плати/стипендії з використанням платіжних карток № НОМЕР_2 . Відповідно до пункту 1.1. Договору Банк здійснює розрахунково - касове обслуговування клієнта (в даному випадку позивача) в частині відкриття карткових рахунків на користь фізичних осіб для виплати заробітної плати та інших виплат, розрахунково - касове обслуговування під час виплати заробітної плати та інших видів виплат, які передбачені чинним законодавством працівникам клієнта з використанням платіжних карток Міжнародних Платіжних Систем, відповідно до чинного законодавства України, нормативних актів Національного банку України, правил Міжнародних Платіжних Систем, умов і правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті банку https://рrіvаtbаnk.uа. Відповідно до пункту 2.3.1. Договору Позивач зобов`язаний не пізніше дати перерахування коштів надати в Банк відомість розподілу заробітної плати в електронному вигляді за допомогою систем дистанційного банківського обслуговування. Вказана відомість про перерахування коштів для виплати заробітної плати за серпень 2018 року була надіслана позивачем до Банку 13.08.2018. У пункті 94 відомості №180813СТ943022 зазначений відповідач - ОСОБА_1 , його ідентифікаційний код - НОМЕР_1 , сума до виплати 18 000 грн. Відповідно до пункту 2.4.1. Договору Банк зобов`язаний у разі надання відомості розподілу заробітної плати в електронному вигляді зарахувати кошти на відкриті контррахунки працівників позивача. Як убачається з відомості №180813СТ943022, вона була оброблена Банком 15.08.2018 і кошти зараховані на картковий рахунок відповідача. Вказане підтверджується також листом АО КБ «Приватбанк» від 28.02.2019 №20.1.0.0.0/7-190226/572, відповідно до якого грошові кошти було зараховано 15.08.2018 на картковий рахунок ОСОБА_1 відповідно до наданої відомості №180813СТ943022. Отже, факт перерахування коштів на картковий рахунок відповідача підтверджується: Договором №5; Відомістю №180813СТ943022, де вказано персональні дані відповідача, в тому числі і його ідентифікаційний код; Відміткою Банку на Відомості про успішну обробку Відомості, печатка Банку та підпис Головного бухгалтера Банку; Листом АО КБ «Приватбанк» від 28.02.2019 №20.1.0.0.0/7- 190226/572 з інформацією про зарахування коштів на картковий рахунок відповідача. Крім того, отримання вказаних коштів не заперечується і самим відповідачем, оскільки у Відзиві на позовну заяву він зазначив з посиланням на практику Європейського суду з прав людини, що «зараховані на банківський рахунок кошти є майном особи» та його «очікування було правомірним, оскільки я жодним чином не впливав на помилковість рішення і жодними діями не сприяв йому, що підтверджується і визнається самим позивачем». Як правильно зазначається відповідачем у Відзиві помилка була допущена працівником позивача, і полягала в тому, що станом на 15.08.2019: трудових відносин між позивачем і відповідачем не було - відповідно у відповідача не виникало права на отримання заробітної плати, трудові відносини між позивачем і відповідачем припинені 12.07.2018, повний розрахунок при звільнені проведений 12.07.2018, спорів про суми належні до виплати у зв`язку із звільненням між позивачем і відповідачем не було, інших правових підстав для отримання відповідачем від позивача коштів не було, станом на 15.08.2018 в штаті позивача працював співробітник з аналогічним прізвищем - ОСОБА_2 , якому й належали вказані кошти. Отримані відповідачем кошти не є заробітною платою. Цивільно - правових угод, відповідно до яких позивач зобов`язаний перерахувати гроші відповідачу немає і не було. Щодо фінансових збитків позивача повідомляють, що усвідомлюючи власну відповідальність за допущену технічну помилку заступник начальника управління - начальник відділу бухгалтерського обліку Управління фінансового забезпечення ОСОБА_4 надала керівнику позивача пояснювальну записку, в якій запропонувала утримати із її заробітної плати помилково перераховану суму коштів. Відповідно до наказу №41 від 07.09.2018 кошти в розмірі 18 000 грн. відраховано із заробітної плати ОСОБА_4 . Після повернення відповідачем помилково отриманих коштів на рахунок позивача, вони будуть компенсовані ОСОБА_4 у зв`язку із здійсненими нею виплатами із власної заробітної плати та відсутністю в її діях підстав для притягнення до відповідальності за допущену технічну помилку. Отже, кошти отримані відповідачем внаслідок технічної помилки, що ним і не заперечується, повинні бути повернуті позивачу для подальшого перерахування співробітнику позивача, як компенсації здійснених нею виплат. Просить задоволити вимоги позовної заяви.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Судом із досліджених доказів встановлено, що згідно Наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини № 434/к від 31.08.2015 ОСОБА_1 з 03.09.2015 прийнято на посаду провідного спеціаліста відділу контролю у сфері діяльності державних органів Управління з питань дотримання права на інформацію та права на звернення Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (а.с.6).

Згідно Наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини № 455/к від 12.07.2018 ОСОБА_1 з 16.07.2018 звільнено з Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та проведено з ним необхідні розрахунки (а.с.7,8).

Тобто, тим самим підтверджено факт закінчення перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Згідно Відомості про розподіл витрат від 13.08.2018 № 180813СТ943022, Відповіді Заступника керівника департаменту по вдосконаленню бізнес-процесів і технологій ГО акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Чорної Г.В. від 28.02.2019 № 20.1.0.0.0/7-190226/572, підтверджено факт зарахування 15.08.2018 на картковий рахунок ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 18 000 грн., як заробітну плату, хоча трудові відносини з ОСОБА_1 було припинено (а.с.72-73, 9).

Сам відповідач у Листі від 14.12.2018 (а.с.13) та у Відзиві на позовну заяву не заперечує факту отримання ним грошових коштів в сумі 18 000 грн..

Згідно Наказу Керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини № 41 від 07.09.2018 відраховано із заробітної плати заступника начальника управління -начальника відділу бухгалтерського обліку Управління фінансового забезпечення ОСОБА_4 кошти в сумі 18 000 грн., згідно її Пояснювальної від 06.08.2018 (а.с.16,74).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Верховний Суд України у справі № 6-3090цс15 виклав свою правову позицію щодо набуття майна без достатньої правової підстави наступним чином. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Враховуючи вищевикладене, а саме те, що відповідач ОСОБА_1 отримав від Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 18 000 грн. в рахунок заробітної плати, після фактичного звільнення з місця роботи, вказані кошти отримані ним без достатньої правової підстави й підлягають поверненню як безпідставно набуте майно.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав суду жодного доказу належного, допустимого та достовірного у відповідності до ст.ст. 77-79 ЦПК України щодо заперечень проти позову.

Тому, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані на нормах закону і повинні бути задоволені.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 1212 ЦК України, ст.ст. 11-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини до ОСОБА_1 про стягнення помилково перерахованої суми коштів - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, безпідставно одержані кошти в розмірі 18000 (вісімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, , судовий збір у розмірі 1921 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Леся Сергіївна Годік