П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 січня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів Джуги С. Д., Кожух О. А.

з участю секретаря Юрочко А. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 грудня 2017 року, ухвалене суддею Леміш О. М., по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явив позов до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору.

Свої вимоги мотивував тим, що 25 липня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKL6GA00000037 на суму 27 463,38 доларів США строком до 24.07.2028 року.

Відповідач своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними грошима належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 09.09.2016 року у нього виникла заборгованість по кредиту в розмірі 119 021,21 доларів США. З них:

-22 103, 71 доларів США борг по кредиту;

-23 971, 67 доларів США борг по відсотках;

-6457, 78 доларів США комісія;

-66 488, 05 доларів США пеня.

В якості забезпечення виконання основного зобов'язання, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким останній поручився перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Позивач скористався своїм правом вимоги частини боргу, а тому просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитом № MKL6GA00000037 від 25.07.2008 року в розмірі 22 103, 71 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09.09.2006 року складає 588 621, 80 грн. (а.с.2-3).

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14 грудня 2017 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом № MKL6GA00000037 від 25.07.2008 року в розмірі 22 103, 71 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09.09.2006 року складає 588 621, 80 грн. Вирішено питання про судові витрати (а.с.85-86).

На це рішення відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу. Зазначають, що банк пропустив строк звернення до суду із позовом, а строк дії договору поруки припинився. Просять заочне рішення суду першої інстанції скасувати, справу призначити до розгляду в загальному порядку (а.с.122-125).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник ПАТ КБ «Приватбанк» Гриниха Т. Ю. проти скарги заперечила та просила її відхилити. Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце його проведення належним чином. Представник відповідачів - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні в апеляційній інстанції 22.11.2018 року апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити. В судове засідання 17.01.2019 року не з'явився.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали цієї справи та справи № 308/14937/13, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з таких підстав.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (стаття 554 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що 25 липня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKL6GA00000037 на суму 27 463,38 доларів США строком до 24.07.2028 року.

Відповідач своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними грошима належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 09.09.2016 року у нього виникла заборгованість по кредиту в розмірі 119 021,21 доларів США. З них:

-22 103, 71 доларів США борг по кредиту;

-23 971, 67 доларів США борг по відсотках;

-6457, 78 доларів США комісія;

-66 488, 05 доларів США пеня.

Позивач скористався своїм правом вимоги частини боргу та пред'явив позов лише в частині стягнення боргу по кредиту в розмірі 22 103, 71 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09.09.2006 року складає 588 621, 80 грн. (а.с.2-3).

В якості забезпечення виконання основного зобов'язання, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким останній поручився перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

13 вересня 2016 року банк надіслав боржнику та поручителю листа з вимогою виконання взятих на себе зобов'язань, однак така вимога ними була залишена без задоволення (а.с.9-13).

У справі також встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» вже звертався з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Цей позов було задоволено, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №MKL6GA00000037 від 25.07.2008 року в розмірі 530 080, 32 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок загальною площею 67, 40 кв.м., житловою площею 33,50 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані або проживають у цьому будинку, із зняттям їх з реєстраційного обліку у територіальному органі ДМС України.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що позивач пропустив трьохрічний строк звернення до суду із позовом до уваги не приймається, оскільки кредит було видано строком до 24 липня 2028 року. Крім того, згідно заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 листопада 2013 року банк вже звертався з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а отже строк позовної давності переривався. Далі, банк звернувся з даним позов 25 жовтня 2016 року, тобто в межах трьох років.

Не заслуговують на увагу також доводи скаржника щодо припинення договору поруки, оскільки дія договору поруки припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с.21). В даному випадку після прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором, банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто позивач змінив строк виконання зобов'язання, а отже саме з цього часу слід рахувати початок перебігу строку позовної давності. У даній справі цей строк не пропущено, оскільки із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки банк звернувся 29 серпня 2013 року, в той час як з даним позовом 25 жовтня 2016 року, тобто в межах п'яти років.

Таким чином, ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості по кредиту солідарно з боржника та поручителя в розмірі 22 103, 71 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09.09.2006 року складає 588 621, 80 грн., місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи та виходив з того, що зобов'язання належним чином не виконано.

За цих обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року.

Головуючий

Судді