Єдиний унікальний номер 240/99/19 Номер провадження 22-ц/804/1622/19

Єдиний унікальний номер 240/99/19 Головуючий у 1 інстанції Шинкаренко А.І.
Номер провадження 22-ц/804/1622/19 Доповідач Корчиста О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
31 липня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Корчистої О.І.
суддів: Будулуци М.С., Тимченко О.О.
за участю секретаря Ситнік Д.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу №240/99/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 02 квітня 2019 року, ухвалене в приміщенні суду в смт. Олександрівка Донецької області,
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У лютому 2019 року ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якого послався на те, що 21 серпня 2018 року ОСОБА_1 уклав з відповідачем ОСОБА_2 договір позики у формі розписки, за умовами якого останній отримав грошові кошти у сумі 120000 гривень, з умовою їх повернення до 20 грудня 2018 року. У порушення взятих на себе зобов`язань відповідач, у визначений строк, кошти не повернув. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 120000 гривень, та покласти на відповідача судові витрати.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 02 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 21 серпня 2018 року у розмірі 120000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1200 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 5000 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 02 квітня 2019 року та направити справу на новий розгляд у іншому складі суддів.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування всіх фактичних обставин справи, а зібрані по справі та досліджені в ході судового розгляду справи докази не є достатніми для висновку, що він взяв у борг зазначену суму. Судом допущена суттєва неповнота судового розгляду справи, що призвело до прийняття незаконного рішення і порушення його прав. Вважає, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до прийняття неправомірного рішення.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримали та просили її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції ОСОБА_3 , який представляє інтереси позивача ОСОБА_1 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду позивач не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що 21 серпня 2018 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 у письмовій формі укладено договір позики, за умовами якого, позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 120000 гривень, які він зобов`язався повернути позивачу у строк до 20 грудня 2018 року.

На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачем була складена розписка, яка власноруч ним підписана. (а.с.5)

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі за наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої виходив з того, що відповідач отримав грошові кошти, про що виконав власноруч розписку, тобто борговий документ, що видається боржником кредитору після передання грошової суми, а також узяв на себе зобов`язання повернути грошові кошти у розмірі 120000 гривень до 20 грудня 2018 року. В установлений договором строк відповідач кошти позивачу не повернув та не довів належними та допустимими доказами наявності між сторонами інших правовідносин ніж позика.

Стягуючи з відповідача на користь позивача відшкодування судових витрат у сумі 5000 гривень суд першої інстанції виходив з того, що представництво інтересів ОСОБА_1 в суді здійснювалось адвокатом Василевичем С.О. на підставі ордеру серії АА №073860 від 16 січня 2019 року за договором про надання правової допомоги №26/12-18 від 26 грудня 2018 року та фактично сплачена сума у зазначеному розмірі підтверджена документально.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам матеріального закону, зроблені із дотриманням норм процесуального права, а також відповідають фактичним обставинам справи та наявним в матеріалах справи письмовим доказам.

Статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В статті 1049 ЦК України також зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора погодженої сторонами грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником грошових коштів в борг із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Вказані правові висновки сформульовані Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13) та постанові від 11 листопада 2015 року (справа № 6-1967цс15).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, наведені вище висновки Верховного Суду України, встановивши фактичні обставини справи, надаючи оцінку змісту укладеного між сторонами правочину, дійшов обґрунтованого висновку, що між позивачем та відповідачем 21 серпня 2018 року укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 120000 гривень.

У розглядуваній справі борговий документ (розписка ОСОБА_2 від 21 серпня 2018 року), до передачі його суду знаходився у позивача.

При цьому, ОСОБА_2 не заперечував факту власноручного написання вказаної розписки від 21 серпня 2018 року.

Докази про визнання договору позики від 21 серпня 2018 року недійсним, або удаваним суду надані не були.

Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження повернення грошових коштів, отриманих у позику.

Під час розгляду справи, судом першої інстанції досліджені всі докази, надані учасниками справи та вірно зроблено висновок про обґрунтованість позовних вимог.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи відповідача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, відповідачем не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновку суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, крім того, вони по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 367 ЦПК України не належить до повноважень суду апеляційної інстанції.

Також не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу, оскільки суд першої інстанції вірно дослідив наявні в матеріалах справи письмові докази оплати професійної правничої допомоги позивачем і такі витрати в порядку ст.133, 137 ЦПК України підлягають відшкодуванню.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення, оскільки суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 02 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: М.С. Будулуца

О.О. Тимченко

Повний текст постанови складений 01 серпня 2019 року.

Головуючий