621/3490/18
РІШЕННЯ

іменем України

30 січня 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого Бібіка О.В.

з участю секретаря Горобець Н.М.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади Зміївської міської ради Харківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

12.12.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади Зміївської міської ради Харківської області з позовною заявою з вимогами: визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом після померлої 26.05.2018 бабусі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на житловий будинок "А-1", загальною площею 52,6 кв.м, житловою площею 39,5 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами: верандою "а", тамбуром "а1", літньою кухнею "В", погрібом "Г", сараєм "Д", огорожею № 1, колонкою № 2, що розташовані за адресою: м. Зміїв Харківської області, вул. Харківська, 78.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що є єдиним онуком своєї бабусі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

24.03.1952 року ОСОБА_2 після смерті своїх батьків: батька ОСОБА_3 Євсеєвича, який помер 28.10.1943 року (повішення від 1944 року) та матері ОСОБА_4, яка померла 12.04.1947 року, отримала спадщину у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, м. Зміїв, вул. Харківська, 42.

Згідно довідки КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації» № 3065 від 03.12.2018 року зазначений житловий будинок був знесений, оскільки рішенням виконкому Зміївської міської Ради депутатів трудящих від 11.10.1958 року № 172 було надано дозвіл на перебудову старого будинку на новий.

У 1960 році за адресою: Харківська область, м. Зміїв, вул. Харківська, 42 був збудований новий дерев'яний, обкладений цеглою житловий будинок, загальною площею 52,6 кв.м., житловою 39,5 кв.м., а також надвірні будівлі: у 1962 році - літня кухня «В», у 1962 році - погріб «Г», у 1988 році - сарай «Д», у 1962 році - огорожа № 1, у 1991 році - колонка № 2.

Згідно архівних матеріалів БТІ, при впорядкуванні комунального господарства, по вказаному житловому будинку по вул. Харківська, 42 м. Зміїв з часом відбувалась зміна нумерації, а саме, з № 42 на № 44, та з № 44 на № 78, яка наявна і на даний час.

Станом на 31.12.2012 року право власності на перебудований будинок оформлено не було.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 16.05.2016 року об'єкт житлової нерухомості - житловий будинок, загальною площею 52,6 кв.м., житловою 39,5 кв.м. з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Зміїв, вул. Харківська,78 - в цілому є приватною власністю ОСОБА_2.

Згідно вказаної довідки від 16.05.2016 року підставою виникнення права власності є довідка № 1531, видана 26.04.2016 року КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації» та технічний паспорт від 14.04.2016 року, виготовлений КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації»

За життя, а саме, 28.11.2017 року, ОСОБА_2 склала заповітне розпорядження на випадок своєї смерті, згідно якого все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, у тому числі, грошові заощадження з належними виплатами та компенсаціями, вона заповіла ОСОБА_1, що вбачається із заповіту, посвідченого 28.11.2017 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5, реєстр № 166.

26.05.2018 ОСОБА_2 померла.

Вказаний заповіт ОСОБА_2 не змінювався та не скасовувався.

Відповідно до технічного паспорту від 14.04.2016 року, ОСОБА_2 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, м. Зміїв, вул. Харківська, 78, який складається з: житлового будинку «А-1», загальною площею 52,6 кв. м., житловою площею 39,5 кв. м., збудованого у 1960 році з надвірними будівлями та спорудами: верандою «а», тамбуром «аі», літньою кухнею «В», погрібом «Г», сараєм «Д», огорожею № 1, колонкою № 2.

З довідки, що видана Зміївською міською радою Харківської області за № 9399 від 04.12.2018 року, вбачається, що станом на момент смерті ОСОБА_2 разом з нею за однією адресою: Харківська область, м. Зміїв, вул. Харківська, 78, проживав та був зареєстрований лише ОСОБА_1

Вважає, що спадщину за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_2 він прийняв, що відповідає приписам ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Після звернення до нотаріуса після спливу 6 місяців з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та винесено постанову у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно - перебудований будинок.

Учасники справи у підготовче судове засідання не з'явилися.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Зміївський міський голова ОСОБА_6 направив на адресу суду лист вих. №02-19/108, в якому просить розглядати справу за відсутності представника відповідача, заперечень проти позовних вимог рада не має.

У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

З копії свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ №633534 вбачається, що 26.05.2018 року в м. Зміїв Харківської області померла ОСОБА_2. (а. с. 10).

За життя, а саме, 28.11.2017 року, ОСОБА_2 склала заповіт на випадок своєї смерті, відповідно до якого все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, у тому числі, грошові заощадження з належними виплатами та компенсаціями, вона заповіла ОСОБА_1 Заповіт посвідчено 28.11.2017 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5, реєстр № 166.(а.с. 9).

З довідки, що видана Зміївською міською радою Харківської області за № 9399 від 04.12.2018 року, вбачається, що станом на момент смерті ОСОБА_2 разом з нею за однією адресою: Харківська область, м. Зміїв, вул. Харківська, 78, проживав та був зареєстрований онук ОСОБА_1 (а. с. 11).

В Спадковому реєстрі приватним нотаріусом ОСОБА_5 22.08.2018 заведено спадкову справу після померлої 26.05.2018 ОСОБА_2, що підтверджується копією витягу №53053065. (а. с. 12).

До складу спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_2 входить житловий будинок, що розташований за адресою: м. Зміїв Харківської області, вул. Харківська, 78.

Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину від 24.03.1952 року ОСОБА_2 після смерті своїх батьків: батька ОСОБА_3 Євсеєвича, який помер 28.10.1943 року та матері ОСОБА_4, яка померла 12.04.1947 року, отримала спадщину у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, м. Зміїв, вул. Харківська, 42. (а. с. 13).

З довідки КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації» № 3065 від 03.12.2018 року вбачається, що зазначений житловий будинок був знесений, оскільки рішенням виконкому Зміївської міської Ради депутатів трудящих від 11.10.1958 року № 172 було надано дозвіл на перебудову старого будинку на новий. У 1960 році за адресою: Харківська область, м. Зміїв, вул. Харківська, 42 був збудований новий дерев'яний, обкладений цеглою житловий будинок, загальною площею 52,6 кв.м., житловою 39,5 кв.м., а також надвірні будівлі: у 1962 році - літня кухня «В», у 1962 році - погріб «Г», у 1988 році - сарай «Д», у 1962 році - огорожа № 1, у 1991 році - колонка № 2. Згідно архівних матеріалів БТІ, при впорядкуванні комунального господарства, по вказаному житловому будинку по вул. Харківська, 42 м. Зміїв з часом відбувалась зміна нумерації, а саме, з № 42 на № 44, та з № 44 на № 78, яка наявна і на даний час. Станом на 31.12.2012 року право власності на перебудований будинок оформлено не було. дійсна інвентаризаційна вартість нерухомого майна станом на 26.05.2018 становила 133542 грн. (а. с. 14).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 16.05.2016 року об'єкт житлової нерухомості - житловий будинок, загальною площею 52,6 кв.м., житловою 39,5 кв.м. з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Зміїв, вул. Харківська,78 - в цілому є приватною власністю ОСОБА_2. (а. с. 15).

З копії технічного паспорту від 14.04.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 зазначена власником житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, м. Зміїв, вул. Харківська, 78, який складається з: житлового будинку «А-1», загальною площею 52,6 кв. м., житловою площею 39,5 кв. м., збудованого у 1960 році з надвірними будівлями та спорудами: верандою «а», тамбуром «аі», літньою кухнею «В», погрібом «Г», сараєм «Д», огорожею № 1, колонкою № 2. (а. с. 16-18).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 3.1 роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення».

Тобто, до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

У зв'язку з тим, що відповідно до статті 58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, загальні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватись на приватні житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами, які збудовані до 5 серпня 1992 року.

Згідно п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 95 від 19.03.2013 року - документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцю було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутнє право власності на перебудований будинок. (а. с. 19).

Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України у постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

ОСОБА_1, який є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2, прийняв спадщину у встановленому законом порядку, позбавлений можливості оформити право власності на належний йому за правом спадкування житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: м. Зміїв, вул. Харківська, буд. 78, що входить до складу спадщини, у позасудовому порядку.

Відповідно дост. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Тому, враховуючи вищевикладене та керуючись відповідними нормами законодавства, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом є доведеними та обґрунтованими, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивач не заявляв про стягнення з відповідача судових витрат.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 81, 141, 200, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої 26.05.2018 бабусі ОСОБА_2 на житловий будинок "А-1", загальною площею 52,6 кв.м, житловою площею 39,5 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами: верандою "а", тамбуром "а1", літньою кухнею "В", погрібом "Г", сараєм "Д", огорожею № 1, колонкою № 2, що розташовані за адресою: м. Зміїв Харківської області, вул. Харківська, 78.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене повністю або частково безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 30.01.2019.

Головуючий: