Справа № 466/1239/19 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/2574/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представниці заінтересованої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представниці заявниці ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова в складі судді Луців-Шумської Н.Л. від 19 червня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області Вдовича М.Б.,-

в с т а н о в и л а :

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2019 року визнано неправомірними дії державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області Вдовича М.Б. щодо винесення 26.12.2018 року постанови про закінчення виконавчого провадження № 50375991. Скасовано постанову державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області Вдовича М.Б. від 26.12.2018 року про закінчення виконавчого провадження № 50375991.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та в задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою внаслідок порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що була стороною виконавчого провадження, однак не була залучена до розгляду скарги в якості зацікавленої особи. Зазначає, що скаржник, ще до 09.02.2019 дізналася про закінчення виконавчого провадження, а відтак пропустила встановлений ч.1 ст. 449 ЦПК України десятиденний строк для подання скарги на постанову державного виконавця. Вказує на те, що постанову про закінчення виконавчого провадження №50375991 від 26.12.2018 року вважає правомірною, оскільки сплачена сума в розмірі 151408,60 грн. відповідає еквіваленту в розмірі 18950 доларів США встановленому на момент ухвалення рішення Апеляційного суду Львівської області.

В судове засідання окрімпредставниці заінтересованої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представниці заявниці ОСОБА_3 - ОСОБА_4 решта учасників справи (їх представники) не з`явилися, однаксуд вважав заможливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також, зокрема, і те, що інтереси двох із учасників справи у судовому засіданні захищали представниці.

Клопотання про відкладення розгляду справи Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ з підстав захворювання державного виконавця Вдовича М.Б. колегія суддів вважала необґрунтованим та відхилила, зважаючи на відсутність доказів на підтвердження такого клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці заінтересованої особи на підтримання апеляційної скарги, представниці заявниці - в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів скарги, заперечення на скаргу, апеляційної скарги, відзиву на неї, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 18, ч.ч.3-5 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», п. 30 ч.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц та задовольняючи скаргу, - виходив з того, що на примусовому виконанні у Шевченківському відділі Державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебувало виконавче провадження №50375991 з примусового виконання виконавчого листа №2-3115/11, виданого 03.03.2014р. Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 солідарно в користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 151 408, 60 грн., що еквівалентно 18 950 доларів США та відсотків у сумі 10 572, 66 грн. 26.12.2018р. державним виконавцем Шевченківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області Вдович М.Б. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі сплатою боржниками грошових коштів, вказаних у виконавчому документі. 21.01.2019 року ОСОБА_3 звернулася в Шевченківський ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області в порядку звернення громадян про надання інформації з приводу вищевказаного виконавчого провадження. Листом начальника Шевченківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області від 31.01.2019р. їй повідомлено про закінчення виконавчого провадження №50375991 та перерахунок їй 158 122 грн. 73коп,. попередньо стягнутих з боржників. 09.02.2019р. ОСОБА_3 отримала оскаржувану постанову та незгідна з нею, зазначає, що перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. Суд погодився з поясненнями стягувачки і її представника про те, що грошове зобов`язання, щодо якого було ухвалено судове рішення, визначалося в іноземній валюті - доларах США. Суд у своєму рішенні вказав про суму коштів, яка підлягає стягненню з відповідача у зв`язку з невиконанням зобов`язання, у валюті зобов`язання - доларах США, зазначивши гривневий еквівалент на час ухвалення судового рішення. Станом на час отримання стягувачкою грошових коштів на виконання вказаного вище виконавчого листа, курс національної валюти України гривні по відношенню до долара США змінився, і ця сума не була еквівалентною 18950 доларів США. Оцінюючи всі досліджені докази, суд вважав, що скарга підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що розгляд скарги проведений та оскаржуване судове рішення ухвалено без дотримання вимог закону, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

18.02.2019 року ОСОБА_3 звернулася в суд зі скаргою, в якій просила:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Вдовича М.Б. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 50375991 від 26.12.2018 року;

- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 50375991 від 26.12.2018 року, винесену державним виконавцем Шевченківського ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області Вдовичем М.Б. та поновити виконавче провадження по виконавчому листу №2-3115/11, виданому Шевченківським районним судом м. Львова 03.03.2014 року на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 11.12.2013 року по справі №1328/4799/12.

Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням апеляційного суду Львівської області від 11 грудня 2013р. її позовні вимоги задоволено та стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 солідарно в її користь грошові кошти в сумі 151 408, 60 грн., що еквівалентно 18 950 доларів США та відсотки в сумі 10572,66 грн. На виконання вказаного вище рішення 03.03.2014р.Шевченківським районним судом м.Львова видано виконавчий лист № 2-3115/11 та Шевченківським ВДВС м.Львова здійснюється виконавче провадження за №50375991. 26.12.2018р. державним виконавцем винесено оскаржувану про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням припису суду викладеного у виконавчому документі. Згідно довідки про перерахунок попередньо стягнутих коштів від 31.01.2019р., за період з 26.11.2016 року по 27.12.2018 року на рахунок ОСОБА_3 перераховано кошти в сумі 158 122 грн. 73 коп. Однак, ця сума не є еквівалентною 18 950 доларів США, як вказано в резолютивній частині рішення Апеляційного суду Львівської області від 11.12.2013 року та у виконавчому листі. Враховуючи вищенаведене, вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням чинного законодавства України, а рішення виконано без врахування положень ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Також, із практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що - «...право на суд, захищене статтею 6 [Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод], було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" ( 980_079 ) (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" ( 980_075 ) (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V)» (цитата п. 51 Рішення ЄСПЛ Юрій Миколайович Іванов проти України від 15.10.2009 року Заява N 40450/04.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Зважаючи на наведені норми закону виконання судового рішення є однією із ключових стадій ефективного доступу до суду без якої сам факт звернення до суду і вирішення на користь особи справи було б беззмістовними.

Враховуючи вказане на державну виконавчу службу, приватного виконавця покладено важливий обов`язок практичної реалізації судового рішення, що набрало законної сили, неналежне, неповне чи несумлінне виконання якого слід вважати порушує вимоги закону, а також нівелює право особи на доступ до суду як такий. Тому, державна виконавча служба чи приватний виконавець зобов`язані вживати всіх можливих заходів щодо швидкого та ефективного виконання судового рішення із дотримання прав та інтересів учасників виконавчого провадження насамперед в інтересах виконання судового рішення, що є пріоритетним.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорено, - на примусовому виконанні у Шевченківському відділі Державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебувало виконавче провадження №50375991 з примусового виконання виконавчого листа №2-3115/11, виданого 03.03.2014р. Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 солідарно в користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 151408, 60 грн., що еквівалентно 18950 доларів США та відсотків у сумі 10572,66 грн.

26.12.2018р. державним виконавцем Шевченківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області Вдович М.Б. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі сплатою боржниками грошових коштів, вказаних у виконавчому документі.

21.01.2019 року ОСОБА_3 звернулася в Шевченківський ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області в порядку звернення громадян про надання інформації з приводу вищевказаного виконавчого провадження.

Листом начальника Шевченківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області від 31.01.2019р. їй повідомлено про закінчення виконавчого провадження № 50375991 та перерахунок їй 158 122 грн. 73коп., попередньо стягнутих з боржників.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;

2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;

3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;

4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;

7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;

9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;

14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України;

15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;

16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Згідно ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», У разі якщо кошти боржника в іноземній валюті розміщені на рахунках, внесках або на зберіганні у банку чи іншій фінансовій установі, які мають право на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх продати протягом семи робочих днів іноземну валюту в сумі, необхідній для погашення боргу.

У разі якщо такі кошти розміщені в банку або іншій фінансовій установі, які не мають права на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх перерахувати протягом семи робочих днів такі кошти до банку або іншої фінансової установи за вибором виконавця, що має таке право, для їх реалізації відповідно до частини першої цієї статті.

У разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Кошти виконавчого збору, стягнуті під час виконання рішення про стягнення коштів в іноземній валюті, відповідно до цієї статті підлягають валютообмінній фінансовій операції, а одержані після цього кошти у гривнях зараховуються до Державного бюджету України.

Витрати у зв`язку з валютообмінними фінансовими операціями та інші витрати, пов`язані з перерахуванням коштів, покладаються на боржника.

У справі, що переглядається, встановлено, що Апелдяційний суд Львівської області, ухвалюючи рішення 11 грудня 2013 року у справі, визначив суму боргу в іноземній валюті з її перерахунком у гривневий еквівалент за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом Національного банку України еквівалент у національній валюті України.

У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18).

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Львівського апеляційного суду від 25.04.2019 року, роз`яснено, що у рішенні Апеляційного суду Львівської області від 11 грудня 2013 року в частині «Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 солідарно в користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 151408,60 грн. (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста вісім грн.60 коп.), що еквівалентно 18950 доларів США та відсотки в сумі 10572, 66 грн. (десять тисяч п`ятсот сімдесят дві грн.66 коп.).» йдеться про необхідність стягнення суми грошових коштів в іноземній валюті із зазначенням гривневого еквіваленту суми на час ухвалення рішення.

Зважаючи на те, що рішення суду виконано частково, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що слід визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області Вдовича М.Б. щодо винесення 26.12.2018 року постанови про закінчення виконавчого провадження № 50375991 та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області Вдовича М.Б. від 26.12.2018 року про закінчення виконавчого провадження № 50375991.

Крім цього, доводи апелянта про те, що скаржником пропущено строк звернення до суду зі скаргою на постанову держаного виконавця слід вважати необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання скаржником постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Посилання ж апелянта на те, що ОСОБА_3 з оскаржуваною постановою ознайомилася 4.02.2019 року в судовому засіданні при розгляді іншої справи то вказане спростовується доводами скаржника про те, що така була відсутня в судовому засіданні 4.02.2019 року у іншій справі та особисто ознайомилася з оскаржуваною постановою державного виконавця 9.02.2019 року. Однак, зважаючи на те, що така постанова дійсно була долучена в судовому засіданні та у такому судовому засіданні брала участь представник заявниці, чого стягувачкою не спростовано, така дійсно могла дізнатися про винесену постанову з часу її долучення до матеріалів іншої справи та вчиняти дії щодо отримання її копії. Перевіряючи вказану обставину суд встановив, що стягувачка у стислі строки з часу долучення згаданої постанови до матеріалів іншої справи, вчинила дії щодо отримання її копії; отримала таку 9.02.2019 року та з часу отримання в межах десятиденного строку подала скаргу, а саме 18.02.2019 року. Відповідно строк на подання скарги не слід вважати пропущеним.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення скарги.

Однак, відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази щодо повідомлення заінтересованої особи боржника ОСОБА_1 про розгляд справи 19.06.2019 року та вказана особа до розгляду скарги не залучалася судом першої інстанції в порушення її процесуальних прав, - ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення скарги.

Так, слід визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження чим фактично поновити виконавче провадження.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, п.3 ч.3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2019 року - скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_3 на постанову державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області Вдовича М.Б. - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області Вдовича М.Б. щодо винесення 26.12.2018 року постанови про закінчення виконавчого провадження № 50375991.

Скасувати постанову державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області Вдовича М.Б. від 26.12.2018 року про закінчення виконавчого провадження № 50375991.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра