Єдиний унікальний номер 243/5814/18
Номер провадження 22-ц/804/16/19
судді Донецького апеляційного суду Біляєвої О. М.
10 грудня 2019 року
Справа № 243/5814/18
Провадження № 22-ц/804/16/19
Відповідно до частини третьої статті 35 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) викладаю окрему думку.
У червні 2018 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» (далі - ПрАТ «Концерн Стирол») про стягнення заборгованості по заробітній платі.
Позов мотивовано тим, що позивач працював машиністом навантажувача в ПрАТ «Концерн Стирол», звільнений 27 листопада 2017 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.
З січня 2017 року роботодавець не виплачував заробітну плату, заборгованість утворилась за січень 2017 року - 3 244 грн 67 коп., за лютий 2017 року - 3 000 грн 20 коп., за березень 2017 року - 3 866 грн 56 коп., за квітень 2017 року - 3 316 грн 69 коп., за травень 2017 року - 2 595 грн 01 коп., за червень 2017 року - 2 595 грн 01 коп., за липень 2017 року - 2 741 грн 90 коп., за серпень 2017 року - 2 856 грн 14 коп., за вересень 2017 року - 2 741 грн 90 коп., за листопада 2017 року - 1 640 грн 64 коп., усього 28 598 грн 72 коп.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з ПрАТ «Концерн Стирол» заборгованість по заробітній платі 28 598 грн 72 коп.
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що судом не встановлена вина відповідача у порушенні трудових прав працівника, що зумовлено існуванням обставин непереборної сили (ас. 106-113 т. 1).

У серпні 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду з підстав порушення норм процесуального і матеріального права та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд не врахував видання відповідачем у лютому 2017 року наказу «Про встановлення простою» на ПрАТ «Концерн Стирол», існуванням якого пояснюється факт помісячного нарахування оплати у 2017 році, яка відображена у формі ОК-5. Тому висновок, що позивачу не могла нараховуватися оплата у разі, коли він фактично не працював, є необґрунтованим, оскільки оплата простою входить до фонду оплати праці. Також суд залишив поза увагою клопотання про витребування виписки по картковому рахунку позивача, з якого б вбачалось, що відповідач не виплатив нараховану заробітну плату (оплату простою) за 2017 рік, яка відображена в індивідуальних відомостях про застраховану особу з Пенсійного фонду України.

Постановою Донецького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року (далі - Постанова) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а оскаржуване судове рішення скасувати. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнути на його користь з ПрАТ «Концерн Стирол» заборгованість по заробітній платі за січень 2017 року у сумі 1 701 грн 89 коп., при виплаті якої зобов`язати відповідача утримати податки та інші обов`язкові платежі.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що відповідач не довів відсутність заборгованості по заробітній платі за січень 2017 року перед ОСОБА_1 , а подані ним докази (витяги з платіжних відомостей для зарахування сум на карткові рахунки, зокрема щодо ОСОБА_1 , від 21.02.2017 - 387 грн 00 коп., від 01.03.2017 - 543 грн 00 коп., від 02.03.2017 - 248 грн 00 коп., від 13.04.2017 - 175 грн 00 коп. (ас. 158-160)) слід відхилити, оскільки з них не вбачається, яка саме заборгованість сплачена позивачеві цими платежами.

Однак не можу погодитись з таким висновком Донецького апеляційного суду з огляду на таке.

Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною третьою статті 89 ЦПК України визначено, що суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на матеріали справи, зокрема платіжні доручення: № 7050_ST від 21 лютого 2017 року, № 7078_ST від 01 березня 2017 року, № 7084_ST від 02 березня 2017 року, № 7224_ST від 13 квітня 2017 року, відповідач здійснив оплату заробітної плати за січень 2017 року (ас. 156-157).

Витягами з платіжних відомостей для зарахування сум на карткові рахунки, зокрема щодо ОСОБА_1 , підтверджується перерахування на підставі вказаних платіжних доручень: 21.02.2017 - 387 грн 00 коп., 01.03.2017 - 543 грн 00 коп., 02.03.2017 - 248 грн 00 коп., 13.04.2017 - 175 грн 00 коп. (ас. 158-160).

Згідно з уточненими індивідуальними відомостями про застраховану особу - ОСОБА_1 (дата формування виписки - 28 листопада 2019 року) останньому ПрАТ «Концерн Стирол» була нарахована заробітна плата за січень 2017 року - 1 701 грн 89 коп., з якої страхувальником сплачені страхові внески за січень 2017 року; зараховано страховий стаж - 16 днів (ас. 171-172 т. 2).

Слід також зазначити, що довідка форми ОК-5, видана Пенсійним фондом України, яка прийнята судом як доказ наявності заборгованості, передбачає отримання відомостей про суми заробітної плати для нарахування пенсії й не може бути безумовним доказом факту її невиплати.

Положення частин другої, восьмої статті 9, частини другої статті 24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначають, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що видача (перерахування) заробітної плати здійснюється лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску.

Оскільки з уточнених індивідуальних відомостей про застраховану особу - позивача ОСОБА_1 (дата формування виписки - 28 листопада 2019 року) вбачається, що страхові внески страхувальником за січень 2017 року сплачені саме з суми 1 701 грн 89 коп., зазначене свідчить про виплату вказаної суми.

З урахуванням наведених норм та оцінивши докази в сукупності, на мою думку, слід дійти висновку, що факт виплати ОСОБА_1 нарахованої заробітної плати за січень 2017 року 1 701 грн 89 коп. (після утримання податків та інших обов`язкових платежів - 1 353 грн 00 коп.) доведений відповідачем і підтверджується письмовими доказами (платіжними дорученнями, витягами з платіжних відомостей, уточненими індивідуальними відомостями про застраховану особу). Тобто відсутня заборгованість по заробітній платі за січень 2017 року 1 701 грн 89 коп.

За таких обставин відсутні правові підстави для стягнення заробітної плати за січень 2017 року 1 701 грн 89 коп.

Суддя О. М. Біляєва