Номер провадження: 22-ц/813/5514/19
Номер справи місцевого суду: 495/2794/19
Головуючий у першій інстанції Боярський О.О.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Тетяна Юріївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ухвалу Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 квітня 2019 року про забезпечення позову, постановлену у складі судді Боярського О.О.,

встановив:

У квітні 2019 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю. про переведення прав та обов`язків покупця за договором, визнання договору частково недійсним, скасування реєстрації та визнання права власності, згідно якого просила суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 21 березня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю. 21.03.2019 року, серія та номер: 390, у частині зазначення покупця ОСОБА_2 ; перевести на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу, посвідченого 21 березня 2019 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю. 21.03.2019 року, серія та номер: 390, укладеного ОСОБА_3 , як продавцем, з однієї сторони, та ОСОБА_2 , як покупцем, з другої сторони; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 30806083; визнати за громадянкою України ОСОБА_1 право власності на приміщення 8, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,5 кв.м.

Разом з позовом до суду було подано заву про забезпечення позову, у якій позивач фізична особа - підприємець ОСОБА_1 просила в порядку забезпечення накласти арешт на нежитлове приміщення 8 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,5 кв.м., та, за необхідності, якщо суд прийде до такого висновку, застосувати заходи зустрічного забезпечення, шляхом надання гарантії банку, поруки, або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів.

Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 квітня 2019 року заяву про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт у вигляді заборони відчуження нежитлового приміщення 8 (реєстраційний номер майна: 103) загальною площею 76,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Застосовано зустрічне забезпечення позову.

Визначено позивачу розмір зустрічного забезпечення у сумі 10000 грн. та зобов`язано ОСОБА_1 сплатити вказану суму на депозитний рахунок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (отримувач: ТУ ДСА України в Одеській області, код отримувача , банк отримувача: Державна казначейська служба України, МФО: 820172, номер рахунку: 5435) у строк, що не перевищує десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову та зобов`язано позивача у вказаний строк надати до суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

Роз`яснено учасникам судового процесу, що якщо позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не виконає вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у десятиденний термін з дня постановлення ухвали про зустрічне забезпечення, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

В задоволенні інших вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких просять ухвалу про застосування заходів забезпечення позову від 03.04.2019 року скасувати, та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. В обґрунтування апеляційних скарг апелянти посилаються на неправильне застосування судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

Основні доводи апеляційних скарг зводяться до того, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про наявність фактичних обставин, що невжиття заявлених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Крім того, позивачем не доведено з посиланням на належні та допустимі докази, що відповідач ОСОБА_2 , яка придбала спірне приміщення, має наміри його відчуження, чи здійснює будь-які дії з продажу цього майна.

Також зазначено, що судом першої інстанції застосовано неспівмірний захід зустрічного забезпечення позову - у вигляді зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суму у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп., яка є не співмірною із ринковою вартістю арештованого судом приміщення, загальною ціною та сутністю самого позову.

Позивач ОСОБА_1 через представника адвоката Савицьку О.М. подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому доводів апеляційної скарги не визнає, та просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зазначено, що суд першої інстанції, повно встановив фактичні обставини справи, вірно застосував норми процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Томчук М.В. апеляційні скарги підтримав, просив їх задовольнити, ухвалу про забезпечення позову від 03.04.2019 року скасувати, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Савицька О.М. заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, просила суд відмовити у їх задоволенні, оскаржувану ухвалу про забезпечення позову залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, доводів апеляційних скарг та заперечень викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Відповідно до частини першої статті 154 ЦПК України метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Згідно частини четвертої статті 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина п`ята статті 154 ЦПК України).

Звертаючись до суду із позовом, ФОП ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 21 березня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю. 21.03.2019 року, серія та номер: 390, у частині зазначення покупця - ОСОБА_2 ; перевести на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу, посвідченого 21 березня 2019 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю. 21.03.2019 року, серія та номер: 390, укладеного ОСОБА_3 , як продавцем, з однієї сторони, та ОСОБА_2 , як покупцем, з другої сторони; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 30806083; визнати за громадянкою України ОСОБА_1 право власності на приміщення 8, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,5 кв.м.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту у вигляді заборони відчуження нежитлового приміщення 8 (реєстраційний номер майна: 103) загальною площею 76,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , застосувавши при цьому зустрічне забезпечення позову в розмірі 10000 (десять тисяч) грн.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заході, пославшись лише на загальні норми процесуального права та доводи заявника.

Так, суд не мотивував, яким чином ймовірне рішення суду про задоволення позовних вимог впливатиме на права та обов`язки ОСОБА_1 щодо вказаного приміщення.

Крім того, позивачем до заяви про забезпечення позову не надано доказів, які б свідчили про наявність фактичних обставин, що невжиття заявлених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, в той час як відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги чи заперечення.

Матеріали справи також не містять будь - яких належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 , яка придбала спірне приміщення 21 березня 2019 року, станом на 03 квітня 2019 року, має наміри його відчуження, чи здійснює будь-які дії з продажу цього майна, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою правовою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №752/6255/18.

При цьому, судом першої інстанції також застосовано неспівмірний захід зустрічного забезпечення позову - у вигляді зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суму у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп., яка є не співмірною із ринковою вартістю арештованого судом приміщення, загальною ціною та сутністю самого позову.

Таким чином обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із предметом спору.

Згідно зі статтями 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність доказів щодо наявності підстав, викладених в ст. 149 ЦПК України та достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборон може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, заходи зустрічного забезпечення також не можуть бути застосовані, оскільки їх самостійне, окреме від заходів забезпечення позову застосування не передбачене законом.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи, що при вирішенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового судового рішення, оскаржувана ухвала на підставі ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.04.2019 року про забезпечення позову скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 01.08.2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

О.С.Комлева

Ю.І.Кравець