Справа № 367/7/17
Провадження №2/367/1167/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

14 червня 2019 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді - Карабаза Н.Ф.,

при секретарі - Стародубець О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Бучанської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В позовній заяві позивачка зазначає, що 12.12.2008 року уклала з відповідачем шлюб від якого мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 11.04.2011 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області шлюб між ними розірвано. З 2010 року проживають за різними адресами, дочка залишилась проживати з нею, а відповідач переїхав проживати до Кіровоградської області. З 2010 року відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, не піклується про моральний та фізичний стан дочки, не займається її вихованням та утриманням. Зазначає, що в грудні 2016 року звернулась до органу опіки та піклування Бучанської міської ради із заявою щодо позбавлення батьківських прав відповідача. Дочка є інвалідом та потребує значних коштів, необхідних для її лікування, тому вважає, що необхідно стягнути з відповідача аліменти в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку із наведеним просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісяця, починаючи стягувати від дати подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В подальшому позивачем подано уточнюючу позовну заяву, в якій вона зазначила, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07.06.2011 року було стягнено аліменти з відповідача на її користь. Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, не спілкується з дитиною, не приймає участі у її вихованні, зловживає спиртними напоями, схильний до агресії. Відповідач може платити аліменти так як працює, але не офіційно та аліменти більше нікому не сплачує. Тому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; змінити та збільшити розмір стягуваних аліментів з відповідача на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини на тверду грошову суму в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи стягувати від дати подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, подала заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, подав заяву про слухання справи за його відсутності, з позбавленням його батьківських прав не погоджується, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Бучанської міської ради не з`явився, подав заяву про слухання справи за його відсутності, також повідомив про те, що орган опіки та піклування Бучанської міської ради не вважає за доцільне позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а готовий сприяти налагодженню стосунків між батьком та донькою.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає задоволення, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .

Згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11.04.2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12.07.2013 року стягнено із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки №5392 від 28.11.2016 року відділу реєстрації місця проживання Бучанської міської ради, ОСОБА_1 проживає разом із дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із іншими членами сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно посвідчення серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 одержує державну соціальну допомогу, яка призначена дитині-інваліду ОСОБА_3 .

Згідно висновку органу опіки та піклування Бучанської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 №П-6134 від 22.05.2017 року, орган опіки та піклування Бучанської міської ради не вважає за доцільне позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а готовий сприяти налагодженню стосунків між батьком та донькою.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування та ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 5 Сімейного кодексу України передбачено, держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію

мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого

2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Враховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 , який не бере участі у вихованні доньки, батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Крім того, як зазначено у висновку органу опіки та піклування Бучанської міської ради, ОСОБА_2 повідомив про те, що має бажання спілкуватися з донькою, брати участь у її вихованні та розвитку, проте позивачка ОСОБА_1 чинить йому у цьому перешкоди.

Вирішуючи питання щодо збільшення розміру аліментів на утримання дитини, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом даної норми права рішення суду, що набрало законної сили, може бути переглянуто у судовому порядку у разі виникнення істотних юридичних обставин. Під юридичними обставинами у цій нормі мається на увазі: зміни матеріального стану; зміни сімейного стану; погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.

У встановленому законом порядку, належними та допустимим доказами позивачка не довела факт покращення матеріального стану платника аліментів, зміни сімейного стану; погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів з часу призначення аліментів за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і піклується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною інвалідом та піклування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Отже зазначена позивачкою обставина не є підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки ст. 88 СК України передбачена охорона інтересів того із батьків дитини, хто щоденно опікується дитиною-інвалідом, але з цих підстав вимоги не заявлялися.

Посилання позивачки у підтвердження заявлених вимог на те, що дитина потребує значних коштів, необхідних для її лікування, не є підставою в розумінні вимог ст. 192 СК України для збільшення розміру стягнутих судовим рішенням аліментів, оскільки участь батька у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) передбачена ст. 185 СК України, є самостійною вимогою, яку позивачка не заявляла.

Враховуючи, що у встановленому законом порядку, належними та допустимим доказами, позивачкою не доведені підстави для збільшення розміру стягнутих за судовим рішенням з відповідача аліментів, зважаючи на те, що відповідач заперечує проти позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав визначених ст. 192 СК України для зміни розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 76, 81, 83, 89, 247, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза