Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/2016/18
Провадження по справі № 2/514/18/19
10 грудня 2019 року смт Тарутине
Тарутинський районний суд Одеської області у складі :
головуючого судді Кравченко П.А.,
за участі секретаря Чолак Я.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЗЕРНОПРОМ- КОПАРАНИ" до ОСОБА_1 про зобов`язання виконувати умови договору, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування збитків за порушення зобов`язань за договором,
Директор ТОВ "УКРЗЕРНОПРОМ- КОПАРАНИ" Кісеолар Я.В. звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить:
1.Зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , виконувати належним чином умови договору оренди землі від 01.01.2017 року, зареєстрованого в реєстрі прав на нерухоме майно 07.04.2017 за №21789950.
4.Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , суму судового збору у розмірі 5 763 грн.
В обґрунтування позову зазначив, що 01 січня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «УКРЗЕРНОПРОМ-КОПАРАНИ» укладено договір оренди землі загальною площею 3,78 га з кадастровим № НОМЕР_3 , розташованої за адресою: Рівсненська АДРЕСА_2 р АДРЕСА_1 . Договір зареєстровано в реєстрі прав на нерухоме майно 07.04.2017 за № 21789950 та укладено терміном на сім років, тобто до 01.01.2024 р.
16.07.2018 року ОСОБА_1 подано заяву позивачу з проханням достроково розірвати договір оренди вищезазначеної земельної ділянки у зв`язку з тим, що відповідач має бажання самостійно використовувати цю земельну ділянку.
17.07.2018 року позивачем надано відповідь на лист відповідача в якому зазначено, що позивач не задовольняє прохання відповідача про дострокове розірвання договору оренди землі.
У вересні 2018 року позивачем, з метою підготовки земельної ділянки до сільськогосподарських робіт з посіву озимої пшениці, проведено її обстеження. В результаті обстеження встановлено, що на земельній ділянці вже проведені сільськогосподарські роботи.
При усному зверненні позивача до ОСОБА_1 , щодо надання пояснень з приводу проведення на орендованій позивачем земельній ділянці сільськогосподарських робіт, відповідач пояснив, що такі роботи проведені ним, земельна ділянка використовується ним у власних цілях, Договір відповідач вважає розірваним, і він не допустить позивача до земельної ділянки для проведення сільськогосподарських робіт.
Таким чином відповідач чинить перешкоди та не допускає позивача до використання земельною ділянкою. Відповідач ОСОБА_1 провів сільськогосподарські роботи на орендованій позивачем земельній ділянці, що унеможливило реалізацію позивачем права користування земельною ділянкою, а саме проведення на ній сільськогосподарських робіт з посіву озимої пшениці.
В наслідок порушення відповідачем умов Договору, позивачу завдано збитки за 2019 рік у розмірі 66 449,00 грн. Сума розміру збитків обґрунтовується позивачем тим, що у вересні 2018 року позивачем проведені роботи з посіву озимої пшениці на масиві земель до яких входила земельна ділянка, яка належить відповідачу, що підтверджується картою полів Масив №35. Оскільки ОСОБА_1 незаконного не допускала позивача до своєї земельної ділянки та провела на ній сільськогосподарські роботи, що унеможливили її використання позивачем відповідно до умов Договору. Позивач не мав змоги засіяти її озимою пшеницею і надалі не зможе це зробити, оскільки посівний період для цієї культури вже минув. Здійснити посів інших культур з більш пізнім часом посіву є неможливим оскільки така земельна ділянка вже незаконно засіяна відповідачем, у випадку належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, не створенням перешкод позивачу в користуванні земельною ділянкою, позивач засіяв би озимою пшеницею земельну ділянку належну відповідачу та отримав у 2019 році з неї врожаї. Розмір завданих збитків становить 66 449,00 грн., виходячи з наступного розрахунку: 66 449,00 грн. =(3,78( розмір в га земельної ділянки відповідача) х 5,93 (середній врожай озимої пшениці в тоннах отриманий позивачем у 2018 році з одного гектару землі) х 6000,00 (вартість продажу однієї тонни озимої пшениці позивачем у 2018 році) 68 043,40 (витрати понесені позивачем в грн. на весь цикл вирощування зерна озимої пшениці врожаю 2018 року на ділянці 3,78 га).
Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з вказаною позовною заявою.
Ухвалою суду від 21 січня 2019 року розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява від директора ТОВ «Укрзернопром-Копарани» Кісеолар Я.В., відповідно до якої просить розглянути справу за його відсутності. На позовних вимогах наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, до суду повернулись поштові конверти з відміткою «адресат отказался от получения».
Частина 9 статті 130 ЦПК України регламентує, що у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.
Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих правових норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
ОСОБА_1 звернулась із заявою до ТОВ «Укрзернопром-Копарани» про розірвання договору оренди землі для самостійного користування (а.с.8).
Директором ТОВ «Укрзернопром-Копарани» №70 від 17.07.2018 року, надана відповідь на заяву від 16.07.2018 року ОСОБА_1 , та повідомлено, що ТОВ «УЗП-Копарани» є орендарем земельної ділянки площею 3,78 га на підставі договору оренди землі від 01.01.2017 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 84797973, номер запису б/н. Відповідно до пп. 3.1 Договору, він укладений строком на 7 років з дати державної реєстрації права оренди. Термін дії договору закінчується 10.04.2024 р. Підприємство не збирається розривати чинний договір оренди землі достроково. Крім того, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не передбачено ні діючим законодавством, ні договором. На протязі строку дії договору оренди землі ТОВ «УЗП-Копарани» належним чином виконує обов`язки орендаря, своєчасно та у повному обсязі виплачує орендну плату, у зв`язку з чим підстави для дострокового розірвання договору відсутні. (а.с.9)
Суму збитків позивач підтверджує, картою полів Масив №35 (10), звітом про збирання врожаю сільськогосподарських культур на 1 листопада 2018 року (а.с.11), договором купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №169-03/09/2018 від 03 вересня 2018 р.(а.с.12), розрахунком витрат на повний цикл вирощування озимої пшениці на земельній ділянці площею 3,78 га. (а.с.13).
Згідно до ч. ч. 1, 9 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини пов`язані з орендою землі, регулюються законом.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ч. 4 ст. 124 ЗК України).
Законом України «Про оренду землі» визначається порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.
В силу ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 14 цього Закону договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
За змістом ч. 8 ст. 93 ЗК України та ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.
Відповідно до статтею 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.
Пунктом «в» частини першої статті 96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Відповідно до статей 1, 13, 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі» та пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати.
Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об`єднаннями та організаціями.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.
Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» передбачені випадки за настанням яких припиняється договір оренди землі. Вкзаний перелік не є вичерпним, оскільки ч.2 цієї ж статті передбачено, що договір оренди припиняється і в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 31 Закону України „Про оренду землі розірвання договором оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Аналізуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, є обґрунтованими та підтвердженні відповідними доказами.
Разом з тим, суд вважає необхідним зазначити, що діючим законодавством не встановлено такого способу захисту порушеного права як зобов`язання виконувати умови договору оренди землі.
Статтями 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів ( вільне волевиявлення учасника правочину)
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно укладеного договору оренди землі встановлено відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.
Щодо вимог позивача про стягнення суми завданих збитків в розмірі 66 449,00 грн., суд вважає необхідне зазначити наступне.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами ст. 1166 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності їх вини.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Відшкодування збитків є однією із підстав цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки ч. 1 вказаної статті зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Необхідною умовою доведення наявності упущеної вигоди є встановлення, насамперед, самих збитків та причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника й збитками потерпілої сторони. При цьому потрібно довести, що протиправна дія або бездіяльність особи, яка порушила право, є причиною, а збитки, що виникли у потерпілої особи є слідством такої протиправної поведінки.
Збитки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються лише тоді, коли особа могла реально отримати вигоду, якби не протиправна поведінка відповідача.
Отже, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної виголи) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (ст. 58, 60 ЦПК України).
Відповідно до п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 2013 року, збитки відшкодовуються власникам землі та землекористувачам. Неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.
Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, що створили ці комісії.
Позивач на підтвердження своїх вимог, посилається на карту полів Масив №35, звіт про збирання врожаю сільськогосподарських культур на 1 листопада 2018 року, договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №169-03/09/2018 від 03 вересня 2018 р., розрахунок витрат на повний цикл вирощування озимої пшениці на земельній ділянці площею 3,78 га.
Частиною 1 ст.80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Враховуючи те, що позивачем не надано доказів на підтвердження звернення до Тарутинської райдержадміністрації із заявою про встановлення розміру неодержаних доходів (втрачену вигоду), а також, відсутність акту визначення розміру неодержаних доходів, у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельної ділянки, відсутність методики розрахунку завданих збитків та джерела походження відомостей, які визначають суму збитків, суд не може вважати надані докази достатніми. У зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають .
Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За положеннями частин 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Разом з тим, витрати позивача на правничу допомогу документально не підтверджені та не доведені, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача слід стягнути судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1921,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 990, 1187, 1191 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, ЦПК України, суд,
Позовні вимоги позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЗЕРНОПРОМ- КОПАРАНИ" до ОСОБА_1 про зобов`язання виконувати умови договору, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування збитків за порушення зобов`язань за договором- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ТОВ «УКРЗЕРНОПРОМ-КОПАРАНИ» судові витрати у розмірі пропорційного розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1921 гривня 00 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Одеського апеляційного суду через Тарутинський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 10 грудня 2019 року.
Суддя П.А. Кравченко