Номер провадження: 22-ц/813/4693/19
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2019 року у складі судді Сегеди О.М.,

встановив:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2009 року був розірваний. В період шлюбу у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2009 року з відповідача на її користь на утримання доньки було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів до досягнення донькою повноліття.

Позивачка зазначає, що з 31 травня 2015 року їх донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходила на платній основі підготовку слухача підготовчого відділення Міжнародного гуманітарного університету з терміном навчання 24 неділі. 12 лютого 2015 року за індивідуальним договором №039-039-09 ПО вона сплатила 2550,00 грн.

11 липня 2015 року між позивачем та Міжнародним гуманітарним університетом було укладено індивідуальний договір №0101-1-009-к про підготовку фахівця, молодшого спеціаліста, відповідно до умов якого їх донька отримала платні послуги із здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста з 01 вересня 2015 року до 30 червня 2018 року денної форми навчання. Вартість навчання за період 2015 - 2018 роки за вказаним договором склала 29400,00 грн.

27 липня 2018 року між нею та Міжнародним гуманітарним університетом було укладено індивідуальний договір №035-1-024-3к про надання освітніх послуг ОСОБА_3 , за умовами якого строк навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2020 року, денна форма навчання з отриманням ступеню-бакалавр, вартістю навчання 25200,00 грн., з яких вона сплатила вже 6300,00 грн.

Наказом Міжнародного гуманітарного університету за №669 від 08 серпня 2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була зарахована на 3 курс денної форми навчання Міжнародного гуманітарного університету.

У зв`язку з навчанням, донька потребує матеріальної допомоги.

Позивач зазначила, що відповідач є працездатною особою та має можливість матеріально допомагати доньки.

Посилаючись на зазначені обставини та вимоги статей 182, 185, 199, 200 СК України, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на період навчання в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову до 30 червня 2020 року; 1/2 частину вартості оплати підготовки слухача підготовчого відділення Міжнародного гуманітарного університету у розмірі 1275,00 грн.; 1/2 частину вартості оплати платних освітніх послуг із здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста у Міжнародному гуманітарному університеті в розмірі 14700,00 грн.; частину вартості оплати надання освітніх послуг у Міжнародному гуманітарному університеті з отриманням ступеню-бакалавр у розмірі 12600,00 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок щомісячно до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3150 гривень 00 копійок.

В інший частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 1500 гривень 00 копійок.

Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача аліментів на період навчання повнолітньої доньки в сумі 1500,00 грн. щомісячно, суд першої інстанції виходив із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, дійшов висновку, що вказаний розмір достатній для нормального забезпечення дитини, що зумовить рівність батьків у несенні їх обов`язку по утриманню дитини, прийняв до уваги вікову категорію дитини та її потреби. Стягнувши з відповідача 1/2 частину сплачених позивачкою витрат на навчання повнолітньої доньки, грошових коштів в розмірі 3150,00 грн., суд керувався тим, що представник позивача в судовому засіданні не заперечував проти їх стягнення.

Зазначене судове рішення оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2

В скарзі з посиланням на порушення норм процесуального права та не вірного застосування норм матеріального права ставиться питання про зміну судового рішення в частині стягнутої суми аліментів, апелянт просить відмовити позивачу щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1500 гривень 00 копійок щомісячно до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом не враховано, що він не має можливості надавати допомогу на навчання дитини. Крім того, не погоджується з тим, що судом стягнуто аліменти не до закінчення навчання, а до досягнення дитиною 23 років. Посилаючись на ту обставину, що договір про надання освітніх послуг щодо навчання ОСОБА_3 укладено по 30 червня 2020 року, вважає, що суд першої інстанції вийшов за межи позовних вимог.

В обґрунтування не спроможності надавати допомогу ОСОБА_3 відповідач посилається на те, що у 2018 році його заробіток складав 4080,53 грн. в місяць, а на підставі наказу №01-3/456 від 16.10.2018 року його було звільнено та він перебуває на обліку центру зайнятості як безробітний. Крім того, у нього на утриманні знаходиться інша повнолітня донька, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зарахована до аспірантури Одеської державної академії будівництва та архітектури за державним замовленням з відривом від виробництва.

Інші сторони судове рішення не оскаржували.

На апеляційну скаргу представником ОСОБА_1 адвокатом Канікаєвим Ю.О. подано відзив, яким він заперечує проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на вірне тлумачення судом першої інстанції норм ст. 199 СК України та зазначає, що ОСОБА_3 також має можливість після 2020 року продовжити навчання в магістратурі.

Стосовно доводів апеляційної скарги про необхідність відповідача утримувати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відзиві зазначено, що вказана особа є працездатною, тому необхідність утримувати її є надуманою. Також, стосовно довідки про безробіття апелянта зазначено, що 23.01.2019 року відповідачем сплачено заборгованість по аліментах, що свідчить про наявність у нього доходу, що підтверджується даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Крім того, у відзиві ставиться питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 6500 гривень, надано до відзиву відповідні докази сплати.

На відзив ОСОБА_2 надано відповідь, яким він наполягає на задоволенні своєї апеляційної скарги. Апелянт заперечує проти доводів, викладених у відзиві щодо належності йому нерухомого майна та зазначає, що це майно належить іншій особі, яка є його однофамільцем, на підтвердження чого надано декларацію іншої особи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Одеської міської ради 09 серпня 1997 року, актовий запис №973. За час шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2009 року шлюб між сторонами розірваний, з відповідача на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після досягнення повноліття, а саме з 23 травня 2018 року виплата аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була припинена.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає разом із матір`ю та бабусею за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та реєстрацію №1428 від 17 жовтня 2018 року та знаходиться повністю на утриманні позивача (а.с.10).

З матеріалів справи вбачається, що донька сторін ОСОБА_3 , з 31 травня 2015 року проходила на платній основі підготовку слухача підготовчого відділення Міжнародного гуманітарного університету з терміном навчання 24тижня, що підтверджується індивідуальним договором №039-039-09 ПО (а.с.14).

12 лютого 2015 року позивачка за індивідуальним договором №039-039-09 ПО сплатила за навчання доньки 2550,00 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.15).

11 липня 2015 року між позивачкою та Міжнародним гуманітарним університетом було укладено індивідуальний договір №0101-1-009-к про підготовку фахівця, молодшого спеціаліста, відповідно до умов якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала платні послуги із здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста з 01 вересня 2015 року до 30 червня 2018 року денної форми навчання. Вартість навчання за період 2015 -2018 роки за вказаним договором склала 29400,00 грн., тобто по 9800,00 грн. на рік (а.с.16).

Згідно довідки Міжнародного гуманітарного університету №59 від 03 вересня 2018 року позивачка за період з 2015 року по 2018 рік сплатила за навчання доньки 29400,00 грн. (а.с.17,18).

27 липня 2018 року між позивачкою та Міжнародним гуманітарним університетом було укладено індивідуальний договір про надання освітніх послуг за №035-1-024-3к від 27 липня 2018 року, за умовами якого строк навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлювався з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2020 року, денна форма навчання з отриманням ступеню-бакалавр, вартістю навчання 25200,00 грн. (а.с.25-26).

Наказом Міжнародного гуманітарного університету за №669 від 08 серпня 2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була зарахована на 3 курс денної форми навчання Міжнародного гуманітарного університету, що підтверджується довідкою від 23 жовтня 2018 року №514/10 (а.с.28).

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 08 серпня 2018 року є студенткою денної форми навчання 3-го курсу факультету лінгвістики та перекладу Міжнародного гуманітарного університету (а.с.28).

Судом також встановлено, що позивачка здійснила часткову оплату навчання ОСОБА_3 за індивідуальним договором про надання освітніх послуг за №035-1-024-3к від 27 липня 2018 року, у розмірі 6300,00 грн., що підтверджується квитанцією від 08 серпня 2018 року (а.с.27).

Статтею 198 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року регламентовано, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно статей 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а за домовленістю між ними той із них, хто проживає окремо від дітей, може брати участь у їх утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, що також закріплено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року №6-1296цс15.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Вказані висновки суду першої інстанції відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, а саме, що відповідач працював в Комунальному закладі вищої освіти «Одеська академія неперервної освіти Одеської обласної ради» і його середньомісячна заробітна плата за десять місяців складала 4080,52 грн. на місяць, наказом №01-3/456 від 16 жовтня 2018 року відповідач був звільнений з посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, а також що інша донька відповідача - ОСОБА_4 , 1993 року народження, яка проживає разом з батьком, знаходиться на утриманні відповідача, оскільки навчається в аспірантурі Одеської державної академії будівництва та архітектури, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Одночасно, апеляційний суд зауважує, що витрати позивача по справі на правничу допомогу адвоката, заявлені у відзиві на апеляційну скаргу, підлягають задоволенню частково, лише ті, які підтверджені належними доказами, а саме, договором про надання правової допомоги по цивільній справі від 30 травня 2019 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру №061017 від 31.07.2019 року відповідно до договору на правову допомогу.

При цьому, судова колегія зазначає, що витрати позивача на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції підлягають стягненню в порядку ст. 246 ЦПК України.

Таким чином, на підставі ст. ст. 133, 137 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000 грн., які документально підтверджені, сплачені та є обґрунтовані.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 01.08.2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець