Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 757/24164/17-ц

провадження № 61-798св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року у складі судді Остапчук Т. В. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року у складі суддів: Головачова Я. В., Поливач Л. Д., Шахової О. В.,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділ майна в натурі та припинення спільної часткової власності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 серпня 2011 року він є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить по 1/4 частині вказаної квартири. Між співвласниками склалися неприязні відносини, у зв'язку із чим спільне користування майном є неможливим.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд припинити право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та виділити йому в натурі в особисту власність житлову кімнату, позначену у плані квартири під № 7, площею 13,5 кв. м із перенесенням за його рахунок (закладання існуючого та встановлення нового) вхідного отвору до кімнати з коридору в бік входу до квартири; житлову кімнату утворену шляхом проведення перепланування, що полягає у встановленні перегородки по лінії центру кімнати під № 6 і відгородженні від кімнати під № 6 площі 11,25 кв. м (конфігурації «прямокутник» з вимірами стін 4,46 м х 2,52 м з боку примикання кімнати під № 6 до кімнати під № 7), із встановленням за його рахунок вхідного отвору із вказаної кімнати до кімнати під № 7; кімнату під № 2 (вбиральня); кімнату під № 3 (ванна); кімнату, утворену шляхом перепланування, що полягає у відгородженні частини кімнати під № 1 (коридор) по лінії несучої стіни з боку входу до квартири; кімнату, утворену шляхом перепланування, що полягає у відгородженні за його рахунок від кімнати під № 4 (кухня) по лінії центру вікна площі 4,87 кв. м (конфігурації «прямокутник» з вимірами стін 3,25 м х 1,50 м з боку примикання кімнати № 4 до кімнати під № 3), з влаштуванням за його рахунок вхідного отвору з кімнати під № 1 (коридор) до утвореної кімнати.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що поділ спірної квартири в натурі є технічно неможливим, оскільки багатоквартирний будинок має один вихід.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що варіант поділу спірної квартири, запропонований позивачем, є неможливим без завдання істотної шкоди функціональному призначенню як спірного жилого приміщення, так і багатоквартирного будинку в цілому. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, про те, що запропонований варіант виділу (поділу) технічно можливий є необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню. Установивши, що виділ часток (поділ) квартири, що перебуває у спільній частковій власності, за варіантом запропонованим позивачем у позовній заяві, є неможливим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про призначення у справі будівельно-технічної експертизи на предмет з'ясування технічної можливості поділу в натурі спірної квартири. Суд вирішив питання, яке потребує спеціальних знань у галузі права, на власний розсуд.

28 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди установили, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить по 1/4 частині вказаної квартири.

Відповідно до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Згідно частини першої статті 183 ЦК України річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною.

Виходячи з аналізу змісту наведених норм слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-12цс13 від 03 квітня 2013 року).

Колегія суддів погоджується із висновками судів щодо відсутності технічної можливості виділу частки квартири АДРЕСА_1 з огляду на таке.

Згідно з технічним паспортом, виданим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, спірна квартира має загальну площу 75,7 кв. м, житлову - 53,0 кв. м та складається із трьох кімнат: 17,0 кв. м, 22,5 кв. м та 13,5 кв. м, і підсобних приміщень: коридору (8,6 кв. м), ванної кімнати (3,2 кв. м), вбиральні (1,3 кв. м), кухні (9,6 кв. м) загальною площею 22,7 кв. м.

Позивач просить виділити йому у тому числі кімнату № 2 (вбиральня), кімнату № 3 (ванна) та Ѕ частину кухні (а. с. 21).

Згідно положень ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки.» у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення - кухня, передпокій, санвузли, внутрішньоквартирні коридори, вбудовані комори, антресолі, літні приміщення тощо (пункт 2.22).

Площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 15 кв. м, в інших квартирах - не менше 17 кв. м. Мінімальна площа спальні на одну особу - 10 кв. м, на дві - 14 кв. м. Мінімальна площа кухні в однокімнатній квартирі - 7 кв. м, у дво- та більше кімнатних - 8 кв. м (пункт 2.24).

В однокімнатних квартирах допускається суміщений санвузол (ванна, умивальник, унітаз). У дво-, трикімнатних квартирах обох категорій слід передбачати роздільні санвузли (ванна з умивальником і вбиральня з унітазом та умивальником). У квартирах, де чотири і більше кімнат, повинно бути не менше двох суміщених санвузлів, кожен з яких має бути обладнаний унітазом (вбиральня з умивальником та унітазом і ванна кімната з ванною, умивальником та унітазом). Мінімальні розміри площі санвузлів: суміщений санвузол (обладнаний ванною, умивальником, унітазом, місцем для пральної машини) - 3,8 м; ванна кімната (обладнана ванною, умивальником, місцем для пральної машини) - 3,3 кв. м ; туалет (вбиральня, обладнана унітазом і умивальником) - 1,5 кв. м; туалет (вбиральня, обладнана унітазом без умивальника) - 1,2 кв. м (пункт 2. 27).

Ширина підсобних приміщень квартир повинна бути не менше: кухні - 1,8 м; передпокою - 1,5 м; коридорів, що ведуть до житлових кімнат, - 1,1 м (пункт 2.30).

Таким чином, з огляду на технічні характеристики спірної квартири в силу нормативних вимог до переобладнання приміщень багатоквартирного житлового будинку технічно неможливим є влаштування двох кухонь площею 8 кв. м та шириною 1,8 м, а також двох санвузлів з ванною кімнатою 3,3 кв. м та туалетом площею 1,5 кв. м.

Крім того, позивач просить виділити йому вбиральню та ванну кімнату, що вже наявні у квартирі, а відповідачів - зобов'язати влаштувати для себе новий санвузол.

Разом з тим, згідно із статтею 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом, у тому числі й учасники спільної часткової власності. За таких обставин покладення обов'язку щодо влаштування нового санвузла на відповідачів є порушенням принципу рівності суб'єктів права власності.

Крім того, багатоквартирний будинок по АДРЕСА_1 облаштований єдиною внутрішньобудинковою системою.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку (далі - ВСББ) - це механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення.

Розміщення ВСББ визначається технічною документацією на багатоквартирний будинок (технічним паспортом будинку, проектно-кошторисною документацією з улаштування внутрішньобудинкових систем водопостачання, водовідведення, опалення, теплопостачання, постачання гарячої води тощо).

Від належності влаштування ВСББ залежить механізм обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води багатоквартирного житлового будинку, забезпечення їх належного функціонування, технічного обслуговування та ремонту з метою надійного та безпечного надання споживачам відповідних комунальних послуг.

Таким чином, самостійний розподіл об'єктів ВСББ між співвласниками квартири у багатоквартирному будинку поза технічною документацією на багатоквартирний будинок є порушенням будівельних норм.

Дослідження наведених обставин не потребує спеціальних знань у галузі права, а тому суди обґрунтовано відхилили клопотання позивача щодо призначення у справі будівельно-технічної експертизи на предмет з'ясування технічної можливості поділу в натурі спірної квартири.

Доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не впливають на законність судових рішень у справі.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик