ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 грудня 2019 року

м. Харків

справа № 639/2184/18

провадження № 22-ц/818/5676/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 вересня 2019 року, постановлене під головуванням судді Труханович В.В., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 26 вересня 2019 року), -

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 вересня 2019 року позов задоволено частково. Встановлено наступний порядок способу участі матері ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши час: кожна середа та п`ятниця з 18-00 год до 21-00 год.; перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10-00 год. до 18-00 год. з обов`язковим повернення дитини до місця його постійного проживання. Стягнуто з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції, вказавши в абзаці 2 його резолютивної частини, що побачення ОСОБА_1 із малолітнім сином, ОСОБА_3 відбуваються у присутності батька - ОСОБА_2 .

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що визначаючи коли та яким чином ОСОБА_1 буде спілкуватися із сином, суд не з`ясував у повній мірі, чи відповідає такий графік інтересам дитини, чи не зашкодить він психічному здоров`ю дитини, чи готова морально дитина після двох років відсутності мами до такого графіку побачень. ОСОБА_2 вважає, що зустрічі матері із сином мають відбуватися у його присутності. Більше року позивачка не бачила дитину, не вчиняла спроб побачити сина. Реакція на побачення з матір`ю негативно впливає на емоційний стан дитини, спричиняє сину сильну стресову реакцію. Відповідач вважає, що, з урахуванням інтересів дитини, правильним і справедливим рішенням буде те, що побачення з матір`ю повинні проходити у присутності батька, принаймні хоча б перші півроку від початку таких побачень. А рішення Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо визначення участі позивачки у вихованні сина не є належним доказом у справі, оскільки відповідача не було запрошено на засідання комісії з розгляду вказаного питання; висновок Департаменту є однобічним та необ`єктивним.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 вересня 2019 року оскаржується відповідачем лише в частині того, щоб побачення ОСОБА_1 із малолітнім сином, ОСОБА_3 , відбувалися у присутності батька - ОСОБА_2 . В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із рівності прав батьків щодо дитини та інтересів дитини, віку останнього. Визначаючи порядок способу участі матері ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином суд враховував, що між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки, та те, що між ними постійно виникають сварки та непорозуміння; вважав, що присутність батька при зустрічі матері з дитиною, на чому наполягав відповідач, буде суперечити інтересам малолітнього ОСОБА_4 .

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2011 року (а.с.17 т.1). Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 14 лютого 2018 року шлюб між ними розірвано (а.с.18 т.1).

Від шлюбу сторони мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16 т.1).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що з вересня 2017 року відповідач перешкоджає її спілкуванню з сином. У зв`язку з чим просила зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 та визначити такі способи її участі у вихованні дитини:

-місцем побачень малолітнього ОСОБА_3 з його матір`ю ОСОБА_1 встановити місце проживання останньої, яка зареєстрована та проживає за адресою : АДРЕСА_1 ;

-встановити систематичні побачення ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_3 щотижня в понеділок, середу, п`ятницю з 17.00 год до 21.00 год;

-встановити побачення ОСОБА_1 з сином в першу та третю п`ятницю, суботу та неділю щомісяця, з 17.00 год. п`ятниці до 09.00 год. понеділка;

-встановити побачення ОСОБА_1 з сином на три тижні протягом літнього періоду для проведення спільного відпочинку за попереднім узгодженням такого відпочинку з батьком дитини;

-встановити побачення ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_3 в дні народження родичів по лінії матері з 10.00 год. до 21.00 год. у наступні дні : ІНФОРМАЦІЯ_5. (мати); ІНФОРМАЦІЯ_6. (бабуся); ІНФОРМАЦІЯ_7. (прабабуся); ІНФОРМАЦІЯ_8. (дідусь); ІНФОРМАЦІЯ_9. сводний брат по-батькові); ІНФОРМАЦІЯ_10. (тітка); ІНФОРМАЦІЯ_11. (двоюрідна сестра);

-встановити побачення ОСОБА_1 з сином у всі святкові вихідні дні, визначені такими згідно законодавства України з 10.00 год. до 16.00 год.;

-встановити побачення ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_3 під час відпустки позивачки - на час відпустки з правом виїзду на оздоровлення, відпочинок, екскурсії та за межі країни;

-встановити безперешкодне відвідування ОСОБА_1 малолітнього сина у період хвороби дитини за місцем її фактичного находження.

Судові витрати просила покласти на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 141 СК передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 1 ст. 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно приписів ч.1, ч.2, ч.3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Закріплення права батьків та дитини на спілкування відповідає світовим стандартам захисту прав дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 9 Конвенції організації об`єднаних націй про права дитини 1989 року, яка 27 вересня 1991 року набула чинності для України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Рішення суду першої інстанції в частині факту та графіку участі матері ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відповідачем не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається. Предметом апеляційного розгляду є лише вимоги відповідача про те, що побачення ОСОБА_1 із малолітнім сином, ОСОБА_3 мають відбуватися у присутності батька - ОСОБА_2 .

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Належних та допустимих доказів неможливості спілкування матері із дитиною без присутності батька (стан здоров`я дитини або матері, аморальна поведінка позивачки, її негативний вплив на дитину, тощо), - матеріали справи не містять.

Натомість встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має постійне місце проживання, працює в ТОВ «АРТСІТІ», ТОВ «Альфа Харків Восток», має постійний дохід, позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває ( а.с. 12, 13, 45-46, 123, 124 т.1).

Між сторонами існують конфліктні стосунки, які пов`язані з вирішенням питання щодо участі обох батьків у вихованні їх малолітнього сина ОСОБА_4 , у зв`язку з чим обидві сторони зверталися до суду з різними позовами, а також і в різні правоохоронні органи ( а.с. 19-20, 23, 24, 25, 26-27, 28-29, 32-35, 36, 37, 38, 39-41, 125-126, 127, 128, 129, 130-132, 133, 134, 137-138, 154-157, 158-159, 160-161, 162-166, 168-172, 210-214, 238-240 т.1 ).

07 червня 2018 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради був наданий висновок №390 щодо визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.72 т.1). Департамент вважав за доцільне встановлення порядку участі матері, ОСОБА_1 , у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визначивши такий час: кожна середа та п`ятниця з 18-00 до 21-00 год.; перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10-00 год. до 18-00 год. При цьому встановлено, що ОСОБА_1 за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Матеріали справи не містять доказів того, що спілкування позивачки, як матері, з дитиною впливає чи може негативно вплинути на малолітнього ОСОБА_5 та суперечить інтересам дитини. Будь-яких доказів, які свідчать про необхідність присутності батька при зустрічах позивачки з сином, відповідачем суду не надано.

Посилання відповідача на те, що рішення Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо визначення участі позивачки у вихованні сина не є належним доказом у справі, оскільки відповідача не було запрошено на засідання комісії з розгляду вказаного питання, - спростовуються змістом вказаного рішення Департаменту, оскільки в ньому зазначено, що батько дитини надавав свої пояснення щодо спірного питання на співбесіді в Департаменті служб (а.с. 73 т.1).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 13.12.2019 року.