Дата документу 03.12.2019 Справа № 333/5334/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 333/5334/14 Головуючий у 1 інстанції Дмитрієва М.М.
Провадження №22ц/807/337/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності та припинення договору іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до ОСОБА_5 з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності та припинення договору іпотеки.

В обґрунтування позову зазначала, що 10 грудня 2013 року між нею та ОСОБА_5 було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С., реєстраційний номер №1374. Відповідно до п. 1 вказаного Договору відповідачу надано позику у вигляді грошових коштів на загальну суму 1330000 гривень зі строком повернення - до 25 квітня 2014 року. Своє зобов`язання по наданню грошових коштів позивач виконала у повному обсязі 10 грудня 2013 року (до моменту підписання вищезазначеного Договору позики), що засвідчується п. 3 вказаного Договору. У встановлений п. 1 Договору строк, ОСОБА_5 своє зобов`язання з повернення грошових коштів не виконав, однак письмово звернувся до ОСОБА_4 з проханням подовжити строк для виконання зобов`язань з повернення суми позики - до 16 травня 2014 року. В якості часткового забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним Договором, відповідачем було запропоновано передати ОСОБА_4 в іпотеку належне ОСОБА_5 на праві власності нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: будівлю холодильника літ. И, торговельні ряди №6-15, торговельні павільйони літ. К,М,Л,П,Н,О, навіси літ. С, Т, що розташовані на земельній ділянці площею 0,1414 га, кадастровий номер земельної ділянки: :03:009:0050 (лист б/н від 25.04.2014 р.).08.05.2014 року було укладено Додатковий договір до вищезазначеного Договору позики, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С., реєстраційний номер №1081, згідно до п.1 якого Відповідачу подовжено строк для повернення грошових коштів в загальній сумі 1330000 гривень - до 16 травня 2014 року. Одночасно з цим, в якості часткового забезпечення виконання основного зобов`язання відповідачем, що випливає з Договору позики, між сторонами було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С. від 08.05.2014 року за реєстраційним номером № 1083. Згідно з п. 1.2 відповідач передав позивачу в іпотеку нерухоме майно - будівлю холодильника літ. И, торговельні ряди №6-15, торговельні павільйони літ. К, М, Л, П, Н, О, навіси літ. С, Т, загальною площею 48,2 кв.м., що розташовані на земельній ділянці, площею 0,1414 га, кадастровий номер земельної ділянки: :03:009:0050 за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з повним невиконанням відповідачем у строк до 16 травня 2014 року зобов`язання по поверненню грошових коштів, позивачем направлено письмову вимогу б/н від 19 травня 2014 року про усунення відповідачем порушення зобов`язання за Договором позики із зазначенням попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання встановленої вимоги, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. Зазначену вимогу Відповідач отримав особисто 19.05.2014 року, про що свідчить відповідна відмітка про отримання, зазначена на бланку вимоги. Станом на момент пред`явлення позову заборгованість ОСОБА_5 за Договором позики не сплачена у повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, ОСОБА_4 просила суд звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С., від 08.05.2014 року за реєстраційним номером № 1083, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_5 в розмірі 933480 грн. за Договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С. 10.12.2013 року, реєстраційний номер № 1374, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; визнати за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно - торговельні ряди №6-15, торговельні павільйони літ. К,М,Л,П,Н,О, навіси літ. С, Т, будівлю холодильника літ. И, загальною площею 48,2 кв.м., що розташовані на земельній ділянці, площею 0,1414 га, кадастровий номер земельної ділянки: :03:009:0050 за адресою: АДРЕСА_1 , які належить ОСОБА_5 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2014 року; визнати припиненим Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С. від 08.05.2014 року за реєстраційним номером № 1083, у зв`язку з чим зняти обтяження - заборону відчуження нерухомого майна - торговельні ряди №6-15, торговельні павільйони літ. К, М, Л, П, Н, О, навіси літ. С, Т, будівля холодильнику літ. И, загальною площею 48,2 кв.м., що розташовані на земельній ділянці, площею 0,1414 га, кадастровий номер земельної ділянки: :03:009:0050, за адресою: АДРЕСА_1 , накладене 08 травня 2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С., зареєстроване за р. №1084 у зв`язку з посвідченням Договору іпотеки від 08.05.2014 року, зареєстрованого за р. № 1083; стягнути з ОСОБА_5 понесені судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2014 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за Договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С. 10.12.203 року за реєстровим № 1374, звернуто стягнення на предмет іпотеки: на торговельні ряди № 6-15, торговельні павільйони літ. К,М,Л,П,Н,О, навіси літ. С, Т, будівлю холодильника літ. И, загальною площею 48,2 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_5 на праві власності на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2014 року, за вартістю, встановленою за погодженням сторін в Іпотечному договорі за р.№ 1083 від 08.05.2014 року - 932240 грн.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на торговельні ряди № 6-15, торговельні павільйони літ. К,М,Л,П,Н,О, навіси літ. С, Т, будівлю холодильника літ. И, загальною площею 48,2 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_5 на праві власності на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2014 року, за вартістю, встановленою за погодженням сторін в Іпотечному договорі за р.№ 1083 від 08.05.2014 року.

Визнано припиненим Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С від 08.05.2014 року за реєстраційним номером № 1083, у зв`язку з чим знято обтяження - заборону відчуження торговельних рядів №6-15, торговельних павільйонів літ. К, М, Л, П, Н, О, навісів літ. С, Т, будівля холодильнику літ. И, загальною площею 48,2 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , накладене 08 травня 2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С., зареєстроване за р. №1084.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 3654 грн.

На зазначене рішення суду, особа яка не приймала участі у справі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги зазначає, що 10 грудня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язався відповідати за виконання ОСОБА_6 по всім зобов`язанням, які виникли у ОСОБА_6 відповідно до Договору позики від 10.12.2013 року.

15 травня 2014 року ОСОБА_1 на виконання Договору позики передав ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 1330000 грн. у якості повернення боргу, про що ОСОБА_7 складена розписка, в якій також зазначено, що вона не має претензій до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за вказаними договорами.

Таким чином, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_8 зазначає, що у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 , оскільки зобов`язання за договором позики було припинено його належним виконанням 15 травня 2014 року, у зв`язку з чим апелянт просив скасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя, та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

27 серпня 2018 року на адресу апеляційного суду в порядку ст. 360 ЦПК України від ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_9 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Так, позивач зазначає, що між нею та ОСОБА_1 ніяких домовленостей щодо поручительства за ОСОБА_5 по поверненню боргу не було, ніяких договорів поруки не укладалося, і відповідно, розписок ОСОБА_4 не писала і не підписувала. Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2014 року - без змін.

У відзиві ОСОБА_5 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач зазначає, що 15 травня 2014 року ОСОБА_1 на виконання Договору поруки, передав ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 1330000 грн. у якості повернення боргу ОСОБА_5 за Договором позики від 10.12.2013 року та Додатковим договором до нього від 08.05.2014 року. Просив задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасувати оскаржуване рішення, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 .

Також, ОСОБА_3 , особа, яка не приймала участь у справі, подав апеляційну скаргу на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2014 року. Зазначає, що майнові права на предмет спору, а саме: будівлі холодильника ЛІТ.И; торгівельні ряди з 6 по 15; торгівельні павільйони Літери К,М,Л,П,Н,О, та навіси літери С,Т належали та належать йому на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №01/01/13 від 14 січня 2013 року. ОСОБА_3 маючи намір придбати вказане майно, 14 січня 2013 року уклав з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого з часу укладання зазначеного договору є власником всіх будівельних матеріалів та обладнання, а після введення його в експлуатацію на підставі Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ОСОБА_5 зобов`язаний був передати документи про введення об`єкта до експлуатації для реєстрації права власності за ОСОБА_3 .

Таким чином, з урахуванням того, що на час укладання договору іпотеки ОСОБА_3 був єдиним законним власником спірного майна, та тієї обставини, що відповідно до ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути виключно об`єкт нерухомого майна, а спірне майно не мало такої ознаки, скаржник зазначає, що договір іпотеки є фактично нікчемним, а отже рішення суду підлягає до скасування, із прийняттям нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

15 листопада 2019 року від ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_10 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , доводи якої, на його думку не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки майно ОСОБА_5 було побудовано у 2008 році, а Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набув чинності 12 березня 2011 року, при цьому, прикінцеві положення цього Закону не передбачають, що його вимоги розповсюджуються на об`єкти, побудовані раніше. Крім цього, право власності на спірне майно визнане за ОСОБА_5 згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2014 року № 333/10148/13-ц. Зазначеним рішенням також визнано вказані об`єкти такими, що відповідають вимогам державних будівельних норм та правил, є об`єктами нерухомості, можуть безпечно експлуатуватися. Втім, ОСОБА_3 не може послатись на наявність у нього порушених майнових прав відносно спірного майна, оскільки договір купівлі-продажу від 14 січня 2013 року укладений у простій письмовій формі, що суперечить ст. 657 ЦК України, якою встановлено обов`язок нотаріального посвідчення таких договорів. Просили залишити апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2014 року - без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.ч.1-4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Так, судом першої інстанції встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що 10 грудня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С., реєстраційний номер № 1374 (т. 1 а.с. 7).

За умовами п. 1 вказаного договору ОСОБА_4 надала ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 1330000 грн. строком до 25 квітня 2014 року.

Пунктом 2 передбачено, що ОСОБА_5 зобов`язався повернути таку ж саме суму грошових коштів в повній сумі і в строк, передбачений п. 1 даного договору.

Відповідно до п. 3 договору позики грошова сума у розмірі 1330000 грн. передана ОСОБА_5 до підписання цього договору, що свідчить про виконання своїх зобов`язань ОСОБА_4 .

З листа від 25 квітня 2014 року вбачається, що ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_4 з проханням дати згоду на продовження строку виконання ним зобов`язань за Договором позики від 10 грудня 2013 року № 1374 до 16 травня 2014 року. В листі ОСОБА_5 зазначає, що у зв`язку із виникненням у нього фінансових труднощів, він не в змозі повернути грошові кошти, у строк, передбачений п. 1 Договору позики, проте має намір найближчим часом виконати свої зобов`язання. Крім цього, в якості часткового забезпечення виконання ним зобов`язань ОСОБА_5 запропоновано передати ОСОБА_4 в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: будівлю холодильнику літ. И, торговельні ряди №6-15, торговельні павільйони літ. К,М,Л,П,Н,О, навіси літ. С, Т, що розташовані на земельній ділянці площею 0,1414 га (т. 1 а.с. 13).

Листом від 28 квітня 2014 року ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_5 , що не заперечує, проти подовження строку повернення грошових коштів за Договором позики на строк до 16 травня 2014 року за умови укладання Договору іпотеки на будівлю холодильнику літ. И, торговельні ряди №6-15, торговельні павільйони літ. К,М,Л,П,Н,О, навіси літ. С, Т, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 14).

08 травня 2014 року було між сторонами укладено Додатковий договір до Договору позики, який посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С., реєстраційний номер № 1081, згідно до п. 1 якого відповідачу подовжено строк для повернення грошових коштів в загальній сумі 1330000 гривень - до 16 травня 2014 року (т. 1 а.с. 8).

В якості часткового забезпечення виконання основного зобов`язання, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С. від 08.05.2014 року за реєстраційним номером № 1083, згідно п. 1.2 якого відповідач передав позивачу в іпотеку нерухоме майно - будівлю холодильника літ. И, торговельні ряди № 6-15, торговельні павільйони літ. К, М, Л, П, Н, О, навіси літ. С, Т, загальною площею 48,2 кв.м., що розташовані на земельній ділянці, площею 0,1414 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:009:0050, за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 9-10).

Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Зазначена іпотека зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, індексний номер 21404597 від 08.05.2014 року (т. 1 а.с. 11).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 19449804 від 24.03.2014 року власником вищезазначеного нерухомого майна є ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 18).

Відповідно до п. 4.2 Договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися одним з таких способів за вибором іпотеко держателя: на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за рішенням суду; шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених даним договором застережень про задоволення вимог іпотеко держателя.

Таким чином, в укладеному іпотечному договорі сторони визначили три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодерджателя, що узгоджується з положеннями Закону.

Згідно з п. 4.3. Договору іпотеки, у разі порушення умов договору позики, та/або умов даного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги із зазначенням способу звернення стягнення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до даного договору та/або чинного законодавства України. Визначений у цьому пункті договору тридцятиденний строк починає обчислюватися з дати отримання іпотекодержателем такого повідомлення (вимоги). Сторони домовились, що повідомлення (вимога) вважається отриманим іпотекодержатевцем у випадку його отримання особисто (з відповідною відміткою про отримання на бланку повідомлення (вимоги)) або після спливу п`ятиденного терміну з дня його відправлення іпотекодержателем на адресу іпотекодавця, що підтверджується відповідним поштовим чеком або документом кур`єрської служби.

Разом з тим, обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_5 у встановлений додатковим договором строк зобов`язання по поверненню грошових коштів, ОСОБА_4 направлено письмову вимогу б/н від 19 травня 2014 року про усунення ОСОБА_5 порушення зобов`язання за Договором позики із зазначенням попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання встановленої вимоги, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. Зазначену вимогу ОСОБА_5 отримав особисто 19 травня 2014 року (т. 1 а.с. 15).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім цього, колегія також враховує пояснення ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 84-85), з яких вбачається, що вищенаведені обставини ним не заперечуються, що відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України є підставою для звільнення від доказування. Так, пояснення зводяться фактично до неможливості ОСОБА_5 виконати вимогу позивача через нестабільну економічно-політичну ситуацію в державі, яка перешкоджає йому на момент розгляду справи у суді першої інстанції повернути йому суму позики.

Також, колегія суддів звертає увагу на заяву ОСОБА_5 від 08 травня 2014 року, в якій зазначено, що він, користуючись свої правом, передбаченим ч. 2 ст. 31, ч. 1 ст. 174 ЦПК України (у редакції 2004 року) повністю визнав заявлені до нього вимоги ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 101).

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позичальник порушив кредитні зобов`язання, допустив заборгованість, та з урахуванням встановлених обставин прийняв рішення про звернення стягнення предмет іпотеки.

Проаналізував наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно п.п.1-5 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Аналізуючи доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . колегія суддів приходить до наступного.

Так, на підтвердження належного виконання зобов`язань за договором позики 15 травня 2014 року, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_8 надано до суду оригінал договору поруки від 10 грудня 213 року та оригінал розписки від 15 травня 2014 року (ат. 1 а.с. 243, 244).

Зі змісту вищевказаного договору слідує, що ОСОБА_1 зобов`язався перед ОСОБА_4 відповідати за виконання ОСОБА_5 по всім його зобов`язанням, що виникли з Договору позики від 10 грудня 2013 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . В розписці від 15 травня 2014 року зазначено, що ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1330000 грн. передав ОСОБА_4 готівкою, а ОСОБА_4 , відповідно прийняла ці грошові кошти, та не має претензій за вказаними договорами до ОСОБА_5 та ОСОБА_1

За змістом п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Так, з урахуванням вищенаведених положень, та тієї обставини, що ОСОБА_11 заперечувався факт підписання договору поруки від 10 грудня 213 року та розписки від 15 травня 2014 року, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 14 травня 2019 року було частково задоволено клопотання ОСОБА_4 про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Призначено по цій справі судово-почеркознавчу експертизу на вирішення якої було поставлено питання:

1) Чи виконаний підпис від імені ОСОБА_4 на оригіналі договору поруки від 10 грудня 2013 року, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , особисто ОСОБА_4 чи іншою особою?

2) Чи виконаний підпис від імені ОСОБА_4 на оригіналі розписки про повернення боргу за договором позики (акт прийому-передачі грошових коштів) від 15 травня 2014 року, яка укладена ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , особисто ОСОБА_4 чи іншою особою?

З висновку експерта № 2647-19 від 05 серпня 2019 року вбачається, що підпис від імені ОСОБА_4 у договорі поруки від 10 грудня 2013 року, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - виконаний не ОСОБА_12 , а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису. Підпис від імені ОСОБА_4 в розписці про повернення боргу за договором позики (акт прийому-передачі грошей) від 15 травня 2014 року, що укладена між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою з наслідуванням її підпису (т. 2 а.с. 55-63).

При цьому, колегія суддів також звертає увагу, що висновок експерта, є повним, ясним, викладеним чітко та конкретно, експертом було досліджено всі надані йому документи, та надано вичерпних відповідей на поставленні перед ним питання.

Таким чином, договір поруки від 10 грудня 213 року та розписка від 15 травня 2014 року, на яку посилається ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі, на підтвердження виконання зобов`язань перед ОСОБА_4 , спростовується висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи.

За таких обставин, судова колегія вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .

Окрім цього слід зазначити ,що ОСОБА_1 зазначаючи про виконання зобов`язання за ОСОБА_5 мав би право обрати спосіб захисту своїх прав у відповідності до ч.2 ст.556 ЦК України.

Також, не можуть бути прийняти доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , стосовно того, що саме він був єдиним законним власником майна: будівлі холодильника літ. И, торговельні ряди № 6-15, торговельні павільйони літ. К, М, Л, П, Н, О, навіси літ. С, Т, загальною площею 48,2 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, судом першої інстанції було встановлено, що станом на день укладання Договору іпотеки від 08 травня 2014 року власником вищезазначеного нерухомого майна був ОСОБА_5 .

Вказане також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який міститься у матеріалах справи (т. 1 а.с. 17). З реєстру також вбачається, що право власності на об`єкти нерухомості: торговельні ряди №6-15, торговельні павільйони літ. К,М,Л,П,Н,О навіси літ. С, Т, будівлю холодильника літ. И, що знаходяться по АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_5 рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2014 року справа № 333/10148/13-ц.

Крім цього, судом першої інстанції було встановлено, що обтяжувачі спірного нерухомого майна, крім ОСОБА_4 , відсутні. Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 08.05.2014 року (т. 1 а.с. 11, 12).

За приписами ч. 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Також, ОСОБА_3 не доведено, що спірне майно підпадає під необхідність прийняття його в експлуатацію. Крім цього, з апеляційної скарги вбачається, що скаржник взагалі не визначився, майнові права на що ним було набуто на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2013 року.

Таким чином, доводи ОСОБА_3 що спірне майно не могло бути предметом іпотеки згідно нотаріально посвідченого договору від 08 травня 2014 року не знайшли свого підтвердження, оскільки право власності на вказані об`єкти на час укладання договору іпотеки було зареєстровано за ОСОБА_5 в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 50877505, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Колегією суддів перевірено доводи скаржників, та зроблено висновок, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційні скарги не містять.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до пп. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, у тому числі, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, порядок розподілу яких визначений статтею 142 ЦПК України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" (зі змінами та доповненнями) передбачена компенсація за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові у зв`язку з явкою до суду, яка обчислюється пропорційно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати його розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять.

У відповідності до вимог ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони, тобто сам позивач та відшкодування таких витрат у разі задоволення позову за рахунок іншої сторони, законом не передбачено.

Як роз`яснено у п. 35 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення понесених нею витрат щодо участі у розгляді справи, зокрема, що пов`язані з переїздом не підлягають задоволенню.

Натомість, за приписами ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 на спростування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення експертизи, яке задоволено судом.

З рахунку на оплату № 450 від 01 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_4 було здійснено оплату за проведення судової почеркознавчої експертизи № 2647-19 по цій справі у розмірі 9043,20 грн. (т. 2 а.с. 49).

Зважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку, про залишення апеляційних скарг без задоволення, та те, що ОСОБА_4 було заявлено про компенсацію понесених нею судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_4 , та стягненню з ОСОБА_1 на її користь витрати, понесені за проведення експертизи у сумі 9043,20 грн.

Керуючись ст. ст. 133,141, 367, 374, 375, 381-384,389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2014 року у цій справі - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 понесені нею судові витрати у розмірі 9043 (дев`ять тисяч сорок три) гривні 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 11 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: