ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3922/19 Справа № 204/6459/18 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Єлізаренко І.А.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс",

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" про захист прав споживачів, шляхом визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2018 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" про захист прав споживачів, шляхом визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" про захист прав споживачів, шляхом визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» у відмові безоплатного проїзду ОСОБА_1 , як ветерану органів внутрішніх справ.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» на користь ОСОБА_1 вартість проїзду в сумі 07 грн. 00 коп. і в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 300 грн. 00 коп., а всього 307 грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» - відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» в дохід держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" просить рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2018 року по справі №204/6459/18 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити у повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2018 року просить рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є ветераном органів внутрішніх справ, що підтверджується відповідним посвідченням Серії № 034913, виданим 18.01.2006 року управлінням МВС України в Дніпропетровській області (а.с.4).

Відповідно до п. 11 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України надаються такі пільги: безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту (за винятком таксі) за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських маршрутів у межах України.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 14 липня 2018 року, близько 11 години ранку, у місті Дніпрі водій автобуса марки «Богдан», державний номерний знак НОМЕР_1 , на маршруті загального користування №87«Б», при пред`явленні йому (водієві) посвідчення ветерана органів внутрішніх справ, яке надає позивачу право на безкоштовний проїзд, відмовив останньому у пільговому проїзді, внаслідок чого він був вимушений оплатити проїзд, що підтверджується виданим йому проїзним квитком серії ДОЗВ № 037703 на суму 07 грн. 00 коп.

ТОВ «Автотранссервіс» є автомобільним перевізником, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування в м. Дніпрі.

Також, представником відповідача було надано лист директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» на адресу начальника управління «Укртрансбезпеки» в Дніпропетровській області від 21.08.2018 року за № 173/1, в якому зазначено, що відповідач розглянув заяву ОСОБА_1 про роботу маршруту № 87-Б в частині перевезення пільгової категорії пасажирів і повідомив, що з водійським складом проведено додатковий інструктаж по правилам перевезення пасажирів і надання пільгового проїзду відповідній категорії громадян. В цьому ж листі зазначено, що водій автобусу НОМЕР_1 ОСОБА_2 - суворо попереджений (а.с.20).

Крім того, з наданого позивачем проїзного квитку серії ДОЗВ № 037703 на суму 07 грн. 00 коп. вбачається, що транспорт, який обслуговував позивача є транспортом саме відповідача, де (на обороті квитка) вказана інформація про перевізника, яким зазначено - Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 30548889 (а.с.5).

Згідно з нормами ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт», пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Аналогічні вимоги викладені в п. 145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176, згідно яких, окрім іншого, автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечити дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів, здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

За змістом п. 2 ст. 49 Закону, договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону забезпечення організації пасажирських перевезень покладається: на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласні маршрути), - на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

За змістом ст. 29 Закону, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

В той же час, всупереч вимог вищевказаних нормативно-правових актів, відповідач в особі свого водія на автобусному маршруті № 87-Б не забезпечив прав позивача на безоплатний проїзд у автомобільному транспорті загального користування, а тому суд першої інстанції,правомірно стягнув матеріальну шкоду в сумі 7 грн. вартості проїзду.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 37 Закону України «Про захист прав споживачів», за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. В силу абзацу 2 ч. 3 вказаної статті, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивач дійсно зазнав моральну шкоду, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, яка полягала в порушенні наданих йому державою пільг та з урахуванням тяжкості спричинених йому моральних страждань, вимог розумності і справедливості необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 300,00 грн.

Доводи апелянта про те, що позивач повинен був надати належні та допустимі докази в підтвердження здійснення ним проїзду 14 липня 2018 року у міському автобусному маршруті загального користування№87Б, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідно до п. 6 Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року №5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", до заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція - замовлення, квитанція - зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер). Питання відсутності дати на проїзному квитку не суперечить пункту 6 зазначеної постанови та більш того питання оформлення розрахункового документу належить виконавцю послуги.

А тому, проїзний квиток серії ДОЗВ № 037703 є доказом здійснення ОСОБА_1 поїздки саме 14 липня 2018 року (а.с.5).

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

І.А.Єлізаренко