Номер провадження: 22-ц/813/33/19
Номер справи місцевого суду: 523/9217/18
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2018 року про повернення зустрічної позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дітей,

встановив:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одесиперебуває позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дітей.

02 листопада 2018 року до Суворовського районного суду м. Одесинадійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, орган опіки та піклування Служби у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської області, про визначення місця проживання дітей.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2018 року відмовлено в прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, орган опіки та піклування Служби у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської області, про визначення місця проживання дітей, подану в рамках розгляду цивільної справи №523/9217/18, визнано її неподаною та повернуто.

Роз'яснено ОСОБА_3 його процесуальне право на звернення до суду за правилами визначеної ЦПК України підсудності з позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дітей, в загальному порядку згідно положень ст.ст.175-177 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2018 року, та постановлення нової, якою направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття зустрічного позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 30.01.2019 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У зв'язку цим, судове засідання не проводиться.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв'язку з цим датою ухвалення цього рішення є 30.01.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені вимоги в зустрічному позові та первісному мають різний предмет спору, їх об'єднання може привести і призведе до затягування розгляду справи, ускладнить розгляд первісного позову про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.07.2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дітей.

В свою чергу 02.11.2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, орган опіки та піклування Служби у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської області, про визначення місця проживання дітей.

Відповідно до ч.2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку первісний позов і зустрічний позов не є взаємопов'язаними, оскільки позови мають різні предмети і різні підстави спору, а тому спільний їх розгляд може призвести до затягування розгляду первісного позову про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, що є недопустимим.

Так, у відповідно п.1 Постанови №11 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення при здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950) (далі - Конвенція) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа «Скопелліті проти Італії» від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25 березня 1999 року).

За змістом п. 3 вказаної Постанови розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс Проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші). Оцінюючи поведінку заявника, а також осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу, слід звернути увагу на те, що невиконання ними процесуальних обов'язків, наприклад, ненадання чи надання з порушенням строку, передбаченого ЦПК, доказів у справі; неодноразові неявки в судове засідання без поважних причин, якщо це призвело до порушення розумного строку судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей подана до суду первісним позивачем більше ніж пів року тому назад, її розгляд сумісно із зустрічним позовом, на що потрібен значний час, лише ускладнить і продовжить строк розгляду первісного позову, що є недопустимим.

З підстав викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для прийняття зустрічного позову по даній справі. Разом з тим, відмова у прийнятті зустрічного позову не перешкоджає позивачу звернутися до суду з таким позовом на загальних підставах.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвала у справі постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра