ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3326/17 Номер провадження 22-ц/814/16/19Головуючий у 1-й інстанції Даценко В.М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - судді-доповідача Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Філоненко О.В.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 18.08.2010 року було укладено договір б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 4000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідачка не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання, за нею утворилась заборгованість станом на 31.10.2017 р. у сумі 94078,76 грн., з яких, заборгованість за кредитом становить 2947,04 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 81301,20 грн., заборгованість за пенею та комісією - 4874,39 грн., а також штраф в розмірі 500 грн. (фіксована складова), штраф в розмірі 4456,13 грн. (процентна складова). У зв'язку з чим просили стягнути суму заборгованості та судові витрати.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 липня 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.08.2010 року в сумі 89122,63 грн., яка складається з 2947,04 грн. тіло кредиту; 81301,20 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 4874,39 грн. заборгованості за пенею та комісією.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

З рішенням суду першої інстанції не погодилася відповідачка ОСОБА_3, оскарживши його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, недоведеність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, прохає скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову банку в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що розрахунок заборгованості не відповідає положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; Умови та Правила надбання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою вона не підписувала, тому вони не підтверджують існування боргу.

Крім цього, зазначає, що розрахунок заборгованості починається з 16.02.2011 р., заборгованість виникла з 2012 року, як і нарахування штрафних санкцій, тому позивач пропустив строк позовної давності до основної вимоги та до вимог про стягнення неустойки.

Згідно Анкети-Заяви сума кредитного ліміту становить 300 грн., тоді як заборгованість по розрахунку позивачем зазначена у сумі 2947,04 грн. При цьому, рішення банку про зміну кредитного ліміту в матеріалах справи відсутнє.

Судом не встановлено момент виникнення заборгованості та період нарахування процентів та штрафів, та не взято до уваги п.п. 2.1.1.12.6.4 та 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил.

Вважає, що сума нарахованих процентів за користування кредитом у розмірі 81301,20 грн. та заборгованість за пенею та комісією у розмірі 4874,39 грн. за своєю правовою природою є неустойкою, яка у 29 разів перевищує суму заборгованості за кредитом, яка може бути зменшена судом за наявності певних обставин. Такими обставинами, як вказує відповідачка, є її перебування у важких життєвих умовах та тяжкому матеріальному стані, оскільки 12.09.2017 р. помер її чоловік, вона одна виховує чотирьох неповнолітніх дітей, перенесла складну операцію та потребує постійного лікування.

Відзив на апеляційну скаргу позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду не подав.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, що відповідає ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що 18.08.2010 року між сторонами по справі укладено кредитний договір б/н, за умовами якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачці кредит в сумі 4000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник зобов'язувався забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та Тарифами банку, які викладені на сайті ПриватБанку, складає між ним та банком договір.

За умовами вказаного кредитного договору, позичальник зобов'язувався забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом (п.п. 1.1.2.5, 1.1.2.6, 2.1.1.5.5., 2.1.1.5.6., 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг). Погашення процентів по кредитній картці «Універсальна» проводиться до 25-го числа місяця, наступного за звітним.

Пунктом 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору, передбачено сплату штрафу за порушення строків сплати будь-якого з грошових зобов'язань у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Згідно п. 1.1.5.1 сторони несуть відповідальність за належне виконання своїх зобов'язань у відповідності з законодавством України та умовами договору.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, тому за нею утворилась заборгованість у сумі 94078,76 грн., яка згідно з наданим банком розрахунком станом на 31.10.2017 р. складається з: 2947,04 грн. - тіло кредиту, 81301,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4874,39 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штрафу (фіксована частина), 4456,13 грн. штрафу (процентна складова).

При цьому, суд першої інстанції, проаналізувавши положення ст. 549 ЦК України, ст. 61 Конституції України та судову практику Верховного Суду України прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог про стягнення штрафів у сумі 500 грн. (фіксована частина) та 4456,13 грн. (процентна складова), оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-відповідальності за одне і те саме порушення.

У зв'язку з чим стягнув з відповідачки ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 89122,63 грн., яка складається з 2947,04 грн. тіло кредиту; 81301,20 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 4874,39 грн. заборгованості за пенею й комісією, та відмовив у задоволенні позову про стягнення штрафів.

Колегія суддів не може погодитися з висновками місцевого суду, з огляду на наступне.

За змістом статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг підписана ОСОБА_3 18.08.2010 р., тоді як довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» «55 днів пільгового періоду» датована 16.02.2011 року та стосується договору № SAMND3363 (а.с. 7-8). Розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 18.08.2010 р. здійснено за період з 16.02.2011 р. по 31.10.2017 р. (а.с.5-6).

Інформації про номер картки, яка була видана та отримана ОСОБА_3, розмір кредитного ліміту та строку дії картки позивачем суду першої інстанції надано не було.

На вказані розбіжності та обставини місцевий суд при розгляді справи увагу не звернув. У зв'язку з чим апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_3 було направлено запит до ПАТ КБ «Приватбанк», на який суду надано ті ж самі Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послу за підписом ОСОБА_3 від 18.08.2010 р., довідку про умови кредитування до договору № SAMND3363 від 16.02.2011 р.

З наданої ПАТ КБ «Приватбанк» фотокартки неможливо встановити, яку саме картку та з яким номером отримала від банку ОСОБА_3 18.08.2010 р. та 16.02.2011 р.

Разом з тим, згідно наданої позивачем довідки вбачається, що ОСОБА_3 було видано кредитну картку № НОМЕР_1, дата відкриття 16.02.2011 р. з терміном дії до 11/14, а також кредитну картку № НОМЕР_2, дата відкриття 14.04.2011 р., з терміном дії до 10/14 (а.с. 146).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_3, на картку НОМЕР_1 з датою відкриття 16.02.2011 р., встановлено кредитний ліміт 300 грн., розмір якого в подальшому неодноразово змінювався. Так, 23.10.2011 р. кредитний ліміт знижено до 270 грн., 25.11.2011 р. - збільшено до 500 грн., 05.03.2012 р. - збільшено до 2000 грн., 06.03.2012 р. - встановлено на рівні 2000 грн., 30.04.2012 р. - збільшено до 2500 грн.. 12.07.2012 р. - збільшено до 4000 грн., 24.05.2013 р. - зменшено до 3650 грн., 30.05.2013 р. знижено до 3320 грн., 17.06.2013 р. - знижено до 3120 грн. 19.09.2013 р. кредитний ліміт знижено до 2950 грн. (а.с. 143-150).

В суді апеляційної інстанції представник відповідачки адвокат ОСОБА_2 підтвердила, що ОСОБА_3 отримала кредитну картку відповідно до Анкети-заяви від 18.08.2010 року з кредитним лімітом 300 грн. та користувалася нею.

Згідно наданого банком розрахунку (а.с. 5-6), останній платіж за кредитним договором здійснено 16.12.2014 р. у сумі 4,24 грн., після закінчення строку дії картки.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Як пояснила в апеляційному суді представник відповідачки адвокат ОСОБА_2, останній платіж ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором здійснила між 2013 та 2014 роками. Після чого в неї залишилося приблизно 2000 грн. боргу, а кредитна картка разом з гаманцем була викрадена в м. Києві під час поїздки у транспорті. У зв'язку з чим вона звернулася до відділення ПриватБанку в м. Києві для поновлення карткового рахунку, проте їй відмовили, пояснивши, що необхідно звернутися у те відділення банку, де видавалася картка. Оскільки картку вона отримувала в м. Каховка, а працювала в цей час у м. Києві, потім була вагітна, погано себе почувала, знаходилася з маленькими дітьми, а в подальшому помер її чоловік, вона до банку більше не зверталася, інших кредитних карток не отримувала.

Згідно наданих до апеляційної скарги копій свідоцтв про народження, ОСОБА_3 має чотирьох малолітніх дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 Остання дитина народилася 31.07.2014 року. ЇЇ чоловік ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 р. (а.с. 75-78).

Стороною позивача пояснення представника відповідачки не спростовані.

Належних, допустимих та достатніх доказів, які б достеменно підтверджували, що саме ОСОБА_3 або уповноважена нею особа здійснила платіж 16.12.2014 р. у сумі 4,24 грн. після закінчення строку дії картки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 18.08.2010 р., та щодо якого саме щомісячного платежу та яким саме шляхом, позивачем не надані в місцевому, ні в апеляційному судах.

З огляду на зазначене, керуючись лише наданим банком розрахунком, без підтвердження квитанціями, касовими ордерами та іншими документами, що засвідчують здійснення платежу від 16.12.2014 року у зазначеній сумі та, відповідно, визнання ОСОБА_3 боргу, застосування ст. 264 ЦК України неможливе.

У суді апеляційної інстанції представником відповідачки адвокатом ОСОБА_2 було зроблено заяву в інтересах ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що в суді першої інстанції відповідачка не мала змоги це зробити, оскільки справа розглянута судом першої інстанції у її відсутність.

Колегія суддів приходить до висновку про задоволення вказаної заяви, зробленою адвокатом ОСОБА_2 в інтересах відповідачки ОСОБА_3 в апеляційному суді, оскільки дана справа була розглянута судом першої інстанції у відсутність відповідачки, яка у зв'язку з цим не мала можливості подати таку заяву до ухвалення місцевим судом рішення, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду України у постанові від 17.04.2018 по справі № 200/11343/14-ц.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності(ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України).

Відповідно до Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

У разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно і ін.).

Враховуючи те, що строк дії кредитної картки встановлено до 11-го місяця 2014 р., ПАТ КБ «ПриватБанк» мав право звернутися до суду з позовом до ОСОБА_3 протягом наступних трьох років, тобто з 01.12.2014 р. по 01.12.2017 р., тоді як з позовом звернувся 13.12.2017 р. з пропуском строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

Оскільки позивач пропустив строк позовної давності до основної вимоги, то відповідно до ст. 258 ЦК України, ним пропущена і спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3,4, ст.ст. 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 липня 2018 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Чумак О.В.

Судді: Дряниця Ю.В.

Пилипчук Л.І.