Справа № 703/2726/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі

головуючого судді Кирилюк Н.А.

з секретарем судового засідання Римським Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 703/2726/18

за участю

позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

її представника ОСОБА_2 ,

представника відповідачів за первісним позовом та позивача за зустрічним ОСОБА_3 ,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_6 , третя особа: служба у справах дітей Смілянської райдержадміністрації, про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , Смілянська районна державна нотаріальна контора та Балаклеївська сільська рада Смілянського району Черкаської області, про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_6 , про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначила, що їй на підставі договору дарування належить будинковолодіння АДРЕСА_1 .

В цьому будинку зареєстровані, але не проживають відповідачі по справі, їх особисті речі в будинку відсутні.

Оскільки вони не користуються будинком без поважних причин, вважає, що їх належить визнати такими, що втратили право користування.

В ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги, просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_2 , так як в позовній заяві попередньої редакції малась описка.

ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Обґрунтовуючи свою заяву вказала, що будинковолодіння АДРЕСА_2 було набуте батьками її чоловіка ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час перебування у законному шлюбі, відповідно вони були власниками по 1/2 частини кожний. Від цього шлюбу вони мали двох дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_7 помер в 1973 році. ОСОБА_4 стверджує, що після нього спадщину прийняв його син ОСОБА_9 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Дружина та дочка відмовились від прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер. Спадщину після нього прийняла його законна дружина ОСОБА_4 Інші спадкоємці дочка і мати відмовились від прийняття спадщини.

А тому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного будинковолодіння.

Ухвалою суду від 10 квітня 2019 року справи були об`єднані в одне провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала свій позов в повному обсязі, просила відмовити у задоволенні зустрічного. Зазначила, що відповідачі за її позовом будинок залишили самовільно. Про те, що вони там не проживають, вона дізналась згодом від сусідів.

Ії представник висловив аналогічну позицію.

ОСОБА_4 підтримала свій позов та просила відмовити у первісному.

ОСОБА_5 також просила відмовити в позові ОСОБА_1 як необґрунтованому. Позов ОСОБА_4 просила задоволити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_5 та ОСОБА_4 просив задоволити зустрічний позов. Зазначив, що ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем після смерті свого чоловіка. Оскільки він успадкував 1/2 частину спірного будинку після свого батька, вважає що за нею належить визнати право власності на цю частину. А тому, її не можна визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Просив також врахувати, що будинок ОСОБА_5 та ОСОБА_4 залишили з власної волі у зв`язку з його незадовільним станом і неможливістю там проживати.

Представники третіх осіб на розгляд справи не з`явились, в направлених на адресу суду заявах просила розглядати справу у відсутності їх представників.

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно з договором дарування, посвідченим 16 червня 2016 року нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Черкаської області Новіковим І.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 2257, ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 . Право власності на будинок, що належить дарителю, підтверджувалось інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 3).

В цей же день ОСОБА_1 зареєструвала право власності на це будинковолодіння, що підтверджується інформаційною довідкою (а.с. 4)

Відповідно до довідки виконкому Балаклеївської сільської ради Смілянського району від 07 серпня 2018 року в будинку АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 5), однак з 28 серпня 2016 року в ньому не проживають, їх особисті речі в будинку відсутні, що підтверджується також актами від 30 жовтня 2016 року, 17 червня 2017 року, 07 серпня 2018 року та 19 березня 2019 (а.с. 6 8, 88), а також довідкою сільради від 05 березня 2019 року (а.с. 65).

ОСОБА_4 стверджує, що вона набула права власності на 1/2 частину вказаного будинковолодіння в порядку спадкування після свого чоловіка ОСОБА_9 , який в свою чергу успадкував його після батька ОСОБА_7 .

На підтвердження викладених обставин приєднала до зустрічної позовної заяви свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 118), у відповідності з яким вона 04 травня 1991 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 , та свідоцтво про смерть НОМЕР_2 , згідно з яким ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Смілі.

У відповідності із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу ( ст. 1258 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Як встановлено з повідомлення державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори від 11 вересня 2019 року із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_9 ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась.

Суд зазначає, що ОСОБА_4 не надала доказів на підтвердження того, що вона на час смерті ОСОБА_9 проживала разом з ним, відповідно прийняла спадщину.

Крім того, ОСОБА_4 не надала суду доказів, з яких можливо б було встановити, що ОСОБА_9 є сином ОСОБА_7 , що спірний будинок було придбано ОСОБА_7 за час шлюбу з ОСОБА_8 , та що ОСОБА_9 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_10 . При цьому суд враховує, що з повідомлення нотаріуса встановлено, що із заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_7 ніхто не звертався. Матеріали справи не містять доказів про прийняття спадщини ОСОБА_9 після ОСОБА_7 шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном на підставі ст. 549 ЦК України 1963 року.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності з ч. 1 ст. 79, ч.1 ст. 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності з ч. 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду.

Оскільки ОСОБА_4 не довела викладених у своїй заяві обставин, в задоволенні її позову належить відмовити в повному обсязі.

Первісний позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом.

Аналогічні норми містяться і в ст. 319 ЦК України, відповідно до частини 1 якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності з паспортами, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані по АДРЕСА_2 , відповідно, з 25 липня 1991 року та 23 листопада 2007 року.

Судом встановлено, що вони набули права користування наведеним житлом як члени сім`ї попереднього власника.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України, статті 319, частин першої, другої статті 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені статтями 156, 157 ЖК Української РСР.

Право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім`ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім`ї на користування цим будинком.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Суд також враховує, що відповідачі за первісним позовом визнали, що у спірному будинку вони не проживають і залишили його з власної волі.

Враховуючи наведене, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить визнати такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_2 .

В той же час судом встановлено, що ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Згідно частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є, зокрема, місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Відповідно до частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Оскільки малолітній ОСОБА_6 не досяг десяти років, він не може самостійно обирати місце проживання, тому непроживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення його права користування цим приміщенням.

Суд зазначає, що стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією. Крім того, з огляду на частину шосту статті 29 ЦК України, фізична особа може мати кілька місць проживання.

На підставі викладеного ОСОБА_6 на час виникнення спірних правовідносин внаслідок його малолітнього віку був позбавлений об`єктивної можливості вільно обирати собі місце проживання та користуватися спірним будинком.

Твердження позивача за первісним позовом про те, що дитина від народження не проживала у будинку, не є підставою для позбавлення її права користування житлом.

На підставі наведеного, керуючись ст. 5, 7,12, 81, 89, 247, 263, 265, ЦПК України, суд

вирішив:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що діє в інтресах малолітньої дитини - ОСОБА_6 , третя особа - служба у справах дітей Смілянської райдержадміністрації, про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задоволити частково.

Визнати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В частині визнання ОСОБА_6 таким, що втратив правом користуватися жилим приміщенням, - відмовити.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_5 , Смілянська районна державна нотаріальна контора, Балаклеївська сільська рада Смілянського району Черкаської області "про визнання права власності на спадкове майно" в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подано протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Повний текст судового рішення складаний 12 грудня 2019 року.

Головуючий: Н. А. Кирилюк