ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5196/19 Справа № 201/1648/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

16 лютого 2018 року ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг. В обґрунтування заявлених позовних вимог (з урахуванням збільшення) позивач зазначив, що він є виконавцем комунальних послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, а також опалення та підігріву води у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 . Послуги з опалення та підігріву води надаються шляхом експлуатації будинкової дахової котельні. 01 січня 2008 року між ПрАТ «НВП «Созидатель» і ОСОБА_1 укладено договір № 23 про надання послуг з опалення та гарячого водопостачання, а також договір № 23 про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території. Послуги з передачі питної води та електричної енергії надаються відповідно до додатку до договору про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території. У зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору щодо сплати за житлово-комунальні послуги, станом на 01 жовтня 2018 року заборгованість за послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території, а також послуг з опалення та гарячого водопостачання складає 61561,00 грн., Останню оплату відповідач здійснив у квітні 2017 року в розмірі 6478,26 грн. 31 жовтня 2017 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, але ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року судовий наказ було скасовано, роз`яснено, що заявлені вимоги можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 61561 грн., інфляційні витрати у розмірі 22 562,11 грн., а також три відсотки річних у розмірі 4771,40 грн. (а.с.а.с.3-7,80-81).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2018 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг - задоволенні.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» заборгованість в розмірі 61561,00 грн. за послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території та послуги з опалення та гарячого водопостачання, яка утворилася з листопада 2015 року по червень 2018 року, інфляційні витрати в розмірі 22562,11 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 4771,40 грн., а всього 88 894,51 грн. (вісімдесят вісім тисяч вісімсот дев`яносто чотири гривні 51 коп.).

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.108-119).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с. 219-135).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивач ПрАТ «НВО «Созидатель» є виконавцем комунальних послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, а також опалення та підігріву питної води у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 129,9 кв.м, що підтверджується свідоцтвом на нерухоме майно від 09 жовтня 2008 року (а.с. 9).

01 січня 2008 року між АТЗТ «НВП «Созидатель» і ОСОБА_1 було укладено договір № 23 про надання послуг з опалення та гарячого водопостачання шляхом експлуатації будинкової дахової котельні, за умовами якого АТЗТ «НВП «Созидатель» зобов`язався надавати відповідні послуги за адресою квартири АДРЕСА_2 , а відповідач зобов`язався оплачувати комунальні послуги за поточний місяць не пізніше 25-го числа такого місяця (а.с. 10-11).

Крім того, 01 січня 2008 року між АТЗТ «НВП «Созидатель» і ОСОБА_1 було укладено договір № 23 про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території, за умовами якого АТЗТ «Науково-виробниче підприємство «Созидатель» зобов`язалося надавати відповідні послуги за адресою цієї ж квартири, а відповідач зобов`язався оплачувати комунальні послуги за поточний місяць не пізніше 25-го числа такого місяця (а.с. 12-13).

Як видно із статуту ПрАТ «НВП «Созидатель», затвердженого рішенням загальних зборів від 22 січня 2011 року, ПрАТ «Науково-виробниче підприємство «Созидатель» є правонаступником АТЗТ «Науково-виробниче підприємство «Созидатель» (а.с. 20-21).

Згідно із розрахунком, наданого позивачем, у період з 01 листопада 2015 року по 01 липня 2018 року у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань утворилася заборгованість за послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території та послуги з опалення та гарячого водопостачання, яка становить 61561,00 грн. (а.с. 80).

Як видно з виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 станом на 10 липня 2018 року (а.с. 82-84), відповідач періодично сплачував за послуги, але заборгованість накопичена ще з 2015 року. Востаннє позивач сплатив 6478,26 грн., але борг при цьому складав 40079,42 грн., у зв`язку з тим, що відповідач не в повному обсязі здійснював оплату за надані позивачем послуги (а.с. 83).

Так, відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно до положень ст. ст. 156, 162 ЖК Української РСР, власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Правилами ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що власник приміщення - це фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням, зареєстроване в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пункт 5 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону передбачений обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно із ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як роз`яснив Верховний суд України у правовій позиції від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України.

Враховуючи, що відповідач є споживачем послуг, які надає йому позивач, за які в повному обсязі він не розрахувався, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір якої відповідачем не спростовано, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сума заборгованості в розмірі 61 561,00 грн. за послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території та послуги з опалення та гарячого водопостачання, яка утворилася з листопада 2015 року по червень 2018 року, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також, врахувавши положення ст. 625 ЦК України, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача й інфляційні витрати в розмірі 22562,11 грн. та 3% річних в розмірі 4771,14 грн. від простроченої суми.

Суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку, не прийнявши до уваги посилання відповідача на акт перевірки Держпродспоживслужби у Запорізькій області № 313/7-17, яким встановлено, що ПрАТ «НВО «Созидатель» застосував неправильно тарифи, і тарифи мають бути затверджені відповідним рішенням міської ради.

Оскільки, як видно з наданого відповідачем листа Держпродспоживслужби від 17 жовтня 2017 року № 603-163-9/14039, адресованого ОСОБА_2 (а.с. 66-67), посадовими особами Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області та Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області здійснено позапланову перевірку ПрАТ «НВО «Созидатель» з питань дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування тарифів на житлово-комунальні послуги по житловому будинку АДРЕСА_1 , за результати якої установлено, що відповідно до ч. 2 ст. 31 Закону України «Про житло комунальні послуги» виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житло комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснює встановлення тарифів. Повноваження щодо встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на комунальні послуги відповідно до ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів житлово-комунальні послуги» затверджений Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Згідно з абзацом 5 п. 2 цього Порядку послуги з утримань-будинків і споруд та прибудинкових територій надаються з урахування і встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг.

Відповідно до рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 16 травня 2012 року № 467 для ПрАТ «НВО «Созидатель» затверджено тариф для будинку АДРЕСА_1 у розмірі 3,29 грн./м2.

У подальшому за інформацією ПрАТ «НВО «Созидатель», підприємство двічі зверталось до виконкому Дніпровської міської ради щодо коригування тарифів.

Однак департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради (лист від 17 березня 2017 року № 3/3-1243) було відмовлено ПрАТ «НВО «Созидатель» у затвердженні тарифів на житлово-комунальні послуги на підставі того, що Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» не передбачено механізму державного регулювання ціни на послугу з управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до цього Закону (п. 1 ст. 9 та п. 5 ст. 27) управитель багатоквартирного будинку призначається за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, або ж на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок.

Кім того, з матеріалів перевірки вбачається, що у ПрАТ «НВО «Созидатель» відсутні документи (рішення, протокол, дозвіл) про обрання (визначення) його управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

Враховуючи зазначене, ПрАТ «НВО «Созидатель» є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а не управителем вищезазначеного будинку, а отже повинно надавати послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за тарифом, затвердженим органом місцевого самоврядування.

Разом з тим, у період з 01 березня 2017 року по 30 вересня 2017 року ПрАТ «НВО «Созидатель» застосовувало для багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджені наказом підприємства, у розмірах, що перевищують тариф, затверджений Дніпропетровською міською радою від 16 травня 2012 року № 467, а саме: з 01 березня 2017 року по 30 квітня 2017 року у розмірі 3,94 грн/м2; з 01 травня 2017 року по 30 червня 2017 року у розмірі 3,97 грн/м2; з 01 липня 2017 року по 30 вересня 2017 року у розмірі 4,54 грн/м2.

Таким чином, ПрАТ «НВО «Созидатель» в цей період необґрунтовано нараховано плату за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій мешканцям будинку АДРЕСА_1 у розмірі 64910,86 грн.

Що стосується перевірки з питань надання послуг з опалення та постачання гарячої води, за інформацією ПрАТ «НВО «Созидатель» житловий будинок АДРЕСА_1 не підключено до місцевої (розподільчої) теплової мережі, а обладнано автономною даховою котельнею.

Матеріалами перевірки встановлено, що ПрАТ «НВО «Созидатель» надає послуги з теплопостачання (опалення та постачання гарячої води) відповідно до ліцензії, виданої Дніпропетровською обласною державною адміністрацією.

При цьому, підпунктом 2 п. «а» ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено віднесення до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад власних (самоврядних) повноважень з встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Враховуючи зазначене, ПрАТ «НВО «Созидатель» повинно було сформувати тарифи на теплопостачання (опалення та постачання гарячої води) відповідно до вимог Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869, та подати на затвердження до органів місцевого самоврядування.

Однак, у порушення вимог чинного законодавства ПрAT «НВО «Созидатель» надавало послуги з теплопостачання (опалення та постачанні гарячої води) мешканцям будинку АДРЕСА_1 , за тарифом, затвердженим наказом підприємства.

За результатами позапланової перевірки складено акт перевірки дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Також надано припис про виконання законних вимог щодо усуненні порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін у місячний термін, яким зобов`язано ПрАТ «НВО «Созидатель» здійснити розрахунки тарифів на послуги з опалення постачання гарячої води, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для житлового будинку АДРЕСА_1 згідно з вимогами чинного законодавства та подати їх на затвердження до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, а також повернути мешканцям житлового будинку зайво нараховані кошти у розмірі 64910,86 грн. шляхом проведення перерахунку.

Щодо результатів цієї перевірки суд 1 інстанції вірно зазначив таке: відповідно до підпункту 11 п. 4 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 667, Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін: здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; здійснює державний нагляд (контроль) за достовірністю інформації, зазначеної у документах про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; надає у випадках, передбачених законодавством, висновки щодо економічного обґрунтування витрат під час формування цін (тарифів) на товари, роботи і послуги, щодо яких запроваджено державне регулювання цін (тарифів); надає органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові до виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Таким чином, до компетенції Держпродспоживслужби належить здійснення державного нагляду і контролю лише за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Згідно зі ст. 5 Закону «Про ціни і ціноутворення» Кабінет Міністрів України визначає перелік товарів, державні регульовані ціни на які затверджуються відповідними органами виконавчої влади, якщо інше не визначено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг (стаття 4 цього Закону).

За статтею 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» стандарти, нормативи, норми і правила встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів.

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством.

Інші центральні органи виконавчої влади затверджують нормативно-правові акти у сфері житлово-комунальних послуг, що видаються в межах їхніх повноважень після погодження або спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, і реєструються в установленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно зі статтею 14 вказаного Закону залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;

2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Адміністративно-правову природу мають перші два порядки і, виходячи із законодавчого формулювання, визначення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги має здійснюватись через процедуру затвердження.

Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядок формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядок розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію та Порядок встановлення роздрібних цін на природний газ для населення затверджені Постановою № 869.

Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

З власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг.

Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном.

Статтею 66 ЖК Української РСР установлено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку).

Відповідно до вимог цієї статті калькуляційною одиницею є 1 кв.м загальної площі.

Комунальні послуги це послуги, які надаються водо-, тепло-, газо-, електропостачальниками та іншими організаціями власникам (наймачам) житлових приміщень за встановлену уповноваженими державними органами плату.

Плата за комунальні послуги власниками квартир, наймачами, орендарями сплачується відповідно до затверджених цін, тарифів та показників засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Сторонами не заперечується, що рішенням виконавчого органу Дніпропетровської міської ради № 467 від 16 травня 2012 року для власників квартир в будинку АДРЕСА_1 , встановлено тариф 3,29 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири.

Такий тариф застосовувався до лютого 2017року, а з березня 2017 року позивачем тариф змінено у зв`язку із настанням загальновідомих факторів. Так, в березні-квітні 2017 року відповідачеві нарахована заборгованості з урахуванням тарифу 3,94 грн., у травні червні 2017 року з урахуванням тарифу 3,97 грн., а в червні-вересні 2017 року з урахуванням тарифу 4,44 грн.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача послуг оплачувати такі у строки, встановлені договором або законом.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ч. 2 ст. 32 Закону).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначені повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у сфері регулювання і встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги (ст. ст. 5 - 7).

Відповідно до пп. 2 ч. 1 ст. 7 Закону, ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, встановлення тарифів щодо оплати побутових, комунальних та інших послуг, які надаються підприємствами і організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади, та погодження цих питань з підприємствами, установами й організаціями, які не належать до комунальної власності.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про ціни і ціноутворення» Кабінет Міністрів України визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін/тарифів, а також по контролю за цінами/тарифами.

У Цивільному кодексі України (ст. 319) визначено, що власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, інтересам суспільства.

Водночас, ч.1 ст. 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статтями 20, 21 цього Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом; а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Чинне цивільне законодавство передбачає принцип свободи договору (ст. 3 ЦК України).

ПрAT «НВО «Созидатель» не є монополістом на ринку комунальних послуг, а тому ціни (тарифи) на послуги, які воно надає не є регульованими і відповідно не потребує затвердження їх органом місцевого самоврядування.

Відповідач, як і інші співвласники багатоквартирного будинку, можуть в будь-який час обрати іншого виконавця комунальних послуг з постачання теплової енергії та гарячої води та укласти з ним відповідні договори, розірвавши договори з ПрAT «НВО «Созидатель».

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Згідно зазначених норм закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Частиною1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 204, 205 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Між АТЗТ «НВО «Созидатель», правонаступником якого є позивач, і ОСОБА_1 01 січня 2008 року укладено два договори про надання послуг з опалення та гарячого водопостачання і про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території.

Означені договори є чинними, не розірвані, судом недійсними не визнавалися.

Отже, у споживача є обов`язок оплати спожитих послуг саме за встановленим тарифом виникає із договору, укладеного із виробником/постачальником послуг.

Відповідно до п. 2.4. цих договорів, розмір щомісячної плати за комунальні послуги на дату укладання цього Договору визначається у додатку № 1 до Договору «Перелік послуг, що надаються за Договором, та розрахунок щомісячних платежів» на підставі затверджених у встановленому законодавством порядку тарифів. У разі зміни тарифів на комунальні послуги, вони є обов`язковими для сторін з моменту їх введення у дію. Інформація про зміну тарифів доводиться до споживача одним з таких способів: у рахунках на оплату на інформаційних дошках у житлових будинках, а також в Інтернеті на сайті: www.sozidatel.dp.ua. Зміна тарифів не потребує внесення змія, до цього договору.

Відповідно до ч.ч. 7, 10 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво не допускається.

У разі зміни протягом строку дії цін/тарифів обсягу окремих складових економічно обґрунтованих витрат з причин, які не залежать від виконавця/виробника, зокрема, збільшення або зменшення податків і зборів, мінімальної заробітної плати, орендної плати та амортизаційних відрахувань, підвищення або зниження цін на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси, виконавці/виробники проводять коригування встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги і подають на затвердження до органу, уповноваженого здійснювати встановлення таких цін/тарифів. При цьому перерахунок цін/тарифів може проводитися шляхом коригування лише тих складових структури цін/тарифів, за якими відбулися цінові зміни в бік збільшення або зменшення. При коригуванні додатково враховується компенсація втрат (або вилучення необґрунтовано отриманих прибутків) від застосування не скоригованої на зміну вартості окремих витрат ціни/тарифу в період до встановлення скоригованих цін/тарифів.

Під час укладення договору і впродовж його дії тариф був визначений з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу в розмірі3,29 грн., а потім його було змінено (відкориговано) до 3,94 і до 4,44 грн. грн. у зв`язку з підвищенням мінімальної заробітної плати збільшенням тарифу на електроенергію, вартості паливно-мастильних матеріалів, що не суперечить вимогам п. 10 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Безпідставними є доводи апелянта про те, що здійснений позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим, і тарифи мають бути затверджені органом місцевого самоврядування, оскільки ціни на житлово-комунальні послуги, в даному випадку визначаються виключно за договором (домовленістю сторін) а їх коригування здійснюється відповідно до ч. 10 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яке не потребує подальшого затвердження органом місцевого самоврядування.

Апелянтом або його представником не надано суду належних і допустимих доказів того, що послуги позивача є неякісними, адже будь-який претензій позивач до ПрАТ «НВО «Созидатель» не направляв, актів, якими було б зафіксована незадовільна якість послуг не складав.

Крім цього, апелянт не спростував правильності розрахунку позивача в частині оплати за опалення та гаряче водопостачання та не надав належних та допустимих доказів.

Також колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної, що в оскарженому рішенні допущено описки, оскільки це не спростовує правильність висновків суду 1 інстанції та те, що суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущенні в рішенні описки чи арифметичні помилки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: