КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/1085/2019 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення власникові перешкод у користуванні нерухомим майном, -

у с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року позивач пред'явив позов до відповідачів, який в подальшому зменшив, подавши відповідну письмову заяву та просив суд вселити його в квартиру АДРЕСА_1. Зазначав, що йому на праві власності належить вказана вище квартира, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Однак, в порушення його прав як власника цього об'єкта нерухомого майна відповідачі чинять йому перешкоди у вселенні до належної йому на праві власності квартири.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що 19 березня 2010 року між первісним кредитор - ОСОБА_7 та відповідачами був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. та зареєстрований нею в реєстрі за № 492, за умовами якого ОСОБА_7 надає відповідачам валютні цінності в натурі та на суму 11 400 доларів США, які останні в свою чергу зобов'язуються повернути частинами не пізніше 19 березня 2013 року. У забезпечення виконання відповідачами зобов'язань за договором позики між ОСОБА_7 та відповідачами був укладений іпотечний договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений 19 березня 2010 року приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. за реєстровим № 494. Однак боржники належним чином не виконували свої зобов'язання за договором позики. 27 травня 2016 року між ОСОБА_7 та позивачем - ОСОБА_2 був укладений договір відступлення права вимоги (цесії), та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. за реєстровим № 715. 09 серпня 2016 року позивач, засобами поштового зв'язку направив боржникам письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов'язань з поверненню боргу за договором позики з попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі її невиконання. Однак, вказана вимога була проігнорована відповідачами. 24 жовтня 2016 року приватний нотаріус КМНО Стрельченко О.В. на виконання вимог п. 2 ч. 1 ст. 10 та ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прийняла рішення зареєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2. Зазначає, що висновок суду про те, що ним надано письмові докази, які не відповідають вимогам процесуального закону, не відповідає дійсності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного належного доказу, а позивачем надані копії договорів не завірені належним чином.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, суд апеляційної інстанції уважає таке рішення суду законним та обґрунтованим, відповідним установленим обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, висновків якого аргументи апеляційної скарги не спростовують з наступних підстав.

Установлено, що 24 жовтня 2016 року приватний нотаріус КМНО Стрельченко О.В. на виконання вимог п. 2 ч. 1 ст. 10 та ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прийняла рішення зареєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

До 24.10.2016 року власниками даної квартири були відповідачі у справі.

Звернувшись з даним позовом до суду, ОСОБА_2 зазначав, що відповідачі чинять йому перешкоди у вселенні до належної йому на праві власності квартири.

При цьому на підтвердження позову додав лише копії договору позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. та зареєстрований нею в реєстрі за № 492, іпотечного договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений 19 березня 2010 року приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. за реєстровим № 494, договір відступлення права вимоги (цесії), посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. за реєстровим № 715, письмові вимоги про усунення порушення виконання зобов'язань з поверненню боргу за договором позики з попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі її невиконання, реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 за позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Звернувшись з даним позовом, ОСОБА_2 будь-яких доказів, на підставі яких суд міг би встановити наявність перешкод з боку відповідачів у вселенні до квартири АДРЕСА_1, не надав та на наявність таких не вказав, унаслідок чого відсутні правові підстави вважати, що права ОСОБА_2 порушені відповідачами.

На підставі викладеного рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави до скасування якого відсутні, висновків якого аргументи апеляційної скарги не спростовують.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-384, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук