ПОСТАНОВА

Іменем України

24 липня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/4648/17

провадження № 22-ц/4809/902/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_5 ,

представники відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 березня 2019 року в складі головуючого судді Павелко І. Л. за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

08.07.2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості у розмірі 69 648,12 грн за кредитним договором б/н від 15.08.2014 року.

Позовні вимоги мотивовувало тим, що сторони уклали договір № б/н від 15.08.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_5 отримала кредит у розмірі 8 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Станом на 31.05.2017 року, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, за ОСОБА_5 рахується заборгованість в загальному розмірі 69 648,12 грн, в тому числі: 8 620 грн заборгованість за кредитом; 54 051,05 грн заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 184,30 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. (фіксована частина) та 3 292,77 грн (процентна складова).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.08.2014 року в загальному розмірі 18 950,46 грн, в тому числі: 8 620 грн - заборгованість за кредитом; 6 537,69 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 3292,77 грн - штраф (процентна складова).

В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по пені та комісії в розмірі 3 184,30 грн відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначила, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Звертає увагу, що до позовної заяви позивачем долучено копію Анкети-заяви від 15.08.2014 року, згідно якої ОСОБА_5 ознайомлена із зазначеними Умовами та Правилами надання банківських послуг. У заяві вказані номер та серія паспорта та ідентифікаційний код. Також до позовної заяви додано копію паспорта із зазначеною на ній датою 11.07.2008 року.

Проте, дані, які вказані в анкеті-заяві від 15.08.2014 року не відповідають дійсності, оскільки відповідно до свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_1 від 06 серпня 2013 року відповідач змінили прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_5 . На підставі свідоцтва про зміну імені, було отримано паспорт на нове прізвище - ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою від 26.02.2019 року, наданою Управлінням Державної міграційної служби в Кіровоградській області.

Крім того, відповідно до даних Кіровоградської ОДПІ з 13 серпня 2013 року у неї відсутній ідентифікаційний код.

Тому за вказаних обставин заповнювати анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на прізвище ОСОБА_5 не було підстав, а підпис від імені ОСОБА_5 не відповідає дійсному підпису.

Відзначає, що представником відповідача в суді першої інстанції неодноразово заявлялось клопотання щодо витребування у позивача оригіналу Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Натомість, представниками банку було надано лише скріншот з програмного комплексу банку з фото особи з отриманою кредитною карткою ПАТ КБ «Приват Банк».

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників відповідача ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які підтримали доводи апеляційної скарги, представника позивача Науменка В. В. , який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з таких підстав.

Суд першої інстанції у своїх висновках керувався тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 уклали договір №б/н від 15.08.2014 року, відповідно до умов якого ОСОБА_5 отримала кредит у розмірі 8 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підтвердження укладення договору та існуючої заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» надав до суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 15 серпня 2012 року, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, фотокопію паспорта ОСОБА_5 , завірену 11.07.2008 (а. с. 31, 80-81)

До суду першої інстанції банком також було надано витяги з програмного комплексу з ідентифікації клієнта, що містять фотографії особи з карткою: від 11.07.2008 - ОСОБА_5 ( а. с. 97) та від 15.08.2014 - Вариводи (без зазначення ініціалів (а. с. 98; 126-128).

За умовами кредитного договору, банк зобов`язався надати кредитні кошти позичальнику, в порядку визначеному в кредитному договорі.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку.

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

15.08.2014 року відповідач подала банку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та оформлення на її ім`я кредитної картки. Підписом на анкеті-заяві ОСОБА_5 підтвердила факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, та погодилась з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які затверджені 06 березня 2010 року, Тарифами банку (а.с. 6, 7, 8-12).

Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що з довідки банку та фотознімку відповідача з програмного комплексу вбачається, що кредитна картка почала діяти з 15 серпня 2014 року.

Відповідно до кредитного договору видано кредит в розмірі 8100 грн. зі сплатою 27,60 % на рік.

Дійсність кредитного договору у встановленому законом порядку відповідач не оспорювала.

Випискою по рахунку підтверджується, що відповідач користувалась кредитними коштами.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Відповідно до пунктів 3.1.1 та 33.1.3 Правил користування платіжною карткою карта дійсна до останнього календарного дня вказаного в картці місяця і по закінченню строку дії картки банк продовжує строк дії картки шляхом надання клієнту картки з новим строком дії, якщо від клієнта не надійшла письмова заява про закриття карткового рахунку.

3 вересня 2014 року позивачем змінено порядок нарахування відсотків за користування кредитом, зокрема до бази розрахунку включено вже нараховані відсотки та санкції за несвоєчасне виконання зобов`язань, а також процентну ставку визначено на рівні 32,40 %, з 01 квітня 2015 року - 42,00% (а. с. 4-5).

Суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджується отримання відповідачем кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Строк дії картки по листопад 2017 року включно, тому відповідач повинна сплатити проценти у межах погодженого сторонами строку кредитування то б то по травень 2017 року включно як зазначено в позовній заяві, враховуючи заборгованість за тілом кредиту 8 620,00 грн. за процентною ставкою 27,60% на рік.

Отже, за первинною відсотковою ставкою заборгованість за відсотками складає: 8 620,00 грн/100х27,60/365х1003 днів (нарахування відсотків за період з 15 серпня 2014 року по 31 травня 2017 року включно) = 6 537,69 грн. Тому з відповідача на користь банку підлягає до стягнення заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 6537,69 грн.

Крім того, суд першої інстанції врахував, що відповідач в день видачі картки № 6671454 здійснила зарахування на карту № НОМЕР_2 в сумі 200 грн., чим підтвердила факт користування карткою.

При цьому суд вважав безпідставними і відмовив у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за пенею в розмірі 4 709,53 грн у зв`язку із забороною подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги посиланням на статті 525, 526, 629, 1054 ЦК України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що Були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 1 ст.631 ЦК України).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України, нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту, тобто на суму кредиту фактично отриману позичальником. Зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг)процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на те, що за нормами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Водночас договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

При вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, суди повинні враховувати, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами).

Встановлено, що відповідно до копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 15.08.2014 року, поданої до ПАТ КБ «ПриватБанк» від імені ОСОБА_5 , остання виявила бажання на отримання кредиту, при цьому бажаний кредитний ліміт не обрано, кредитний тариф (картку) не обрано, в графі ПІБ клієнта проставлено підпис від імені ОСОБА_5 (а.с.5).

Крім того в анкеті-заяві вказано друкованими цифрами ІНПП ОСОБА_5 , а саме НОМЕР_3 , дівоче прізвище матері вказано « ОСОБА_6 », документ, який пред`явлено до ідентифікації особи вказано паспорт серія НОМЕР_4 виданий 29.05.2003 року Кіровським РВЦМВС, та додано копію вказаного паспорта (а.с.31,80-81).

Подані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача (а.с.7-30).

У спростування доводів позивача щодо укладення кредитного договору шляхом заповнення анкети-заяви від 15.08.2014 року таотримання кредитних коштів ОСОБА_5 надала суду: - довідку №1177 від 17.08.2017 року ОЖБК , згідно якої остання проживає по АДРЕСА_1 , та змінила прізвище на « ОСОБА_5 », згідно свідоцтва про зміну імені від 06.08.2013 року(а.с.47); - копію свідоцтва про зміну імені від 06.08.2013 року серія НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_5 (а.с.48); - копію паспорта серія НОМЕР_5 на імя ОСОБА_5 , виданого 08.08.2013 року Кіровським РВ у м. Кіровограді УДМС України в Кіровоградській області , зі штампом Кіровоградської ОДПІ про зняття з реєстраційного обліку картки платника податків (а.с.109).

За інформацією Кропивницької ОДПІ ГУДФС у Кіровоградській області, ОСОБА_5 17.05.2013 року за особистим повідомленням форми № 1П після пред`явлення паспорта, що було засвідчено в журналі обліку Повідомлень № 1П/ Заяв за формою № 5ДРП осіб, через свої релігійні переконання відмовилась від прийнятого реєстраційного номера облікової картки платника податків, а 31.05.2013 року до паспорта громадянина України ОСОБА_5 було внесено відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта, форму якої наведено в додатку 9 до цього Положення. Датою взяття на облік в окремому реєстрі Державного реєстру вважається дата внесення відмітки до паспорта (а.с.66-67).

Відповідно довідки ВПГПР Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області на ім`я ОСОБА_5 08.08.2013 року оформлений паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 Кіровським РВ у м. Кіровограді УДМС України в Кіровоградській області у зв`язку з зміною прізвища та на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 29.05.2003 Кіровським РВ УМВС України в Кіровоградській області (а.с.168). Паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 оформлений 29.05.2003 року Кіровським РВ УМВС України в Кіровоградській області на прізвище " ОСОБА_5 " у зв`язку з досягненням віку та на підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , виданого 1983 Кіровським РАЦСом м. Кіровограда. 05.09.2014 ОСОБА_5 оформила виїзд на постійне місце проживання до Німеччини, а паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 знищений у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 30 травня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» надано оригінал Анкети-заяви від 15.08.2014 року, складеної від імені ОСОБА_5 .

Представники відповідача в судовому засіданні не заперечили належними та допустимими доказами, що підпис на вказаній анкеті-заяві не належить ОСОБА_5 та підтвердили, що на фото з програмного комплексу зображена ОСОБА_5 з карткою.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає що вказані докази не свідчать про укладення між ОСОБА_5 та АТ КБ «ПриватБанк» в письмовій формі кредитного договору, досягнення між ними згоди щодо усіх його істотних умов, ознайомлення відповідача з долученими до позовної заяви умовами та правилами надання банківських послуг, а також отримання кредитних коштів за допомогою зазначеної картки на підставі вказаної заяви, оскільки анкета-заява від 15.08.2014 року складена від імені ОСОБА_5 , і в ній зазначені недійсні на той момент дані щодо особи клієнта: серія і номер паспорта, ідентифікаційний номер, відсутні відмітки про обрані тариф, кредитну картку та відсоткову ставку.

При цьому враховується, що ОСОБА_5 17.05.2013 року відмовилась від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і була знята з обліку ОДПІ як платник податків та обов`язкових зборів (а.с.66-67), 08.08.2013 року отримала паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_5 , замість паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 виданого 29.05.2003 року на ім`я ОСОБА_5 , з підстав зміни імені (а.с.168, 48), тому відомості щодо прізвища клієнта (позичальника), серії і номеру його паспорта, ідентифікаційного номеру (ІНН), зазначені в анкеті-заяві не знайшли свого підтвердження і є безпідставними.

Крім того, з наданої банком виписки по рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_5 (а.с. 194-213) вбачається, що кредитні правовідносини між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 існували з липня 2008 року на підставі іншого договору, про який не йдеться в позовній заяві, і кошти з кредитної карти № НОМЕР_8 , з якою на фото зображена остання, були списані банком автоматично (а.с. 206), докази про наявність розпорядження ОСОБА_5 щодо використання кредитного ліміту за цією кварткою, користування кредитними коштами, погашення кредиту у матеріалах справи відсутні.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки обставинам справи і наданим сторонами доказам, без урахування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, безпідставно дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо одержання ОСОБА_5 кредитних коштів на зазначених позивачем умовах.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за його недоведеністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 652,80 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 березня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

У відшкодування понесених судових витрат стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», , МФО 305299, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, на користь ОСОБА_5 , прож. АДРЕСА_1 , 652,80 грн сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко