ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 672/254/19
Провадження № 22-ц/4820/1953/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання - Чебан О.М.,

з участю позивача,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 10 вересня 2019 року, суддя Сакенов Ю.К.,

встановив:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою, що по АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідачів перенести від меж її земельної ділянки дерева та кущі з їх кореневими системами.

В обґрунтування позову зазначила, що є власником земельних ділянок, що по АДРЕСА_1 . На суміжній земельній ділянці відповідачів ростуть дерева та кущі з порушенням державних будівельних норм, що дає тінь на земельну ділянку позивача, окрім того, дані дерева своєю кореневою системою у подальшому можуть руйнувати кам`яний паркан змурований позивачем.

Рішенням Городоцького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.09.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що посилання суду щодо втрати чинності ДБН №79-92 є необґрунтованими, адже на момент порушення діяли інші чинні ДБН № 360-92, згідно яких виявлені в акті комісії кущі та дерева розташовані з порушенням дозволених відстаней, на підтвердження чого нею долучено висновок експерта за №8-д від 02.10.2019 року. Також зазначила, що незважаючи на те, що вона як землекористувач має право зрізати гілля та коріння дерев, що проникають на її земельну ділянку, відповідач також зобов`язаний не порушувати прав інших громадян.

В судовому засіданні апелянт вимоги скарги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у письмовій заяві просив розгляд справи апеляційним судом провести без його участі, проти апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 належать земельні ділянки площами 0,25 га та 0,1699 га, що розташовані по АДРЕСА_1 . (а.с. 6-7).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є суміжними землекористувачами. Їм належить право власності на земельну ділянку площею 0,1990 га (а.с. 6-7).

13.11.2018 року комісією Сатанівської селищної ради Городоцького району було здійснене комісійне обстеження присадибної ділянки відповідачів, в ході якого виявлено, що на ній ростуть у близькій відстані до межі земельної ділянки позивача зелені насадження, а саме: яблуня - 2,60 м, глід - 0,50 м, яблуня - 0,70 м, сосна - 1,10 м, туя - 0,80 м, сосна - 1,30 м, слива - 0,80 м, сосна 1,20 м, слива - 1,40 м, 16 кущів ліщини - 1,00 м, що насаджені - через 1 метр, черешня - 2,00 м, черешня - 0,80 м, слива - 1,80 м, яблуня - 2,00 м, яблуня - 2,50 м, яблуня - 2,50 м, вишня - 1,00 м, яблуня - 2,40 м, яблуня - 2,00 м, береза - 2,00 м, дуб - 2,00 м. Комісією рекомендовано відповідачам провести вирізку дерев, що ростуть ближче трьох метрів від межі сусідньої земельної ділянки, оскільки це порушує діючі норми ДБН «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України» за №79-92.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані приписи ДБН №79-92, оскільки вони втратили чинність, окрім того, позивачка наділена правом відрізати корені й гілки дерев та кущів, які проникають з земельної ділянки відповідачів на належну їй земельну ділянку, якщо таке проникнення створює перепони у користуванні земельною ділянкою. Також зазначив, що позивачем не представлено доказів руйнування змурованого нею паркану внаслідок розростання коріння дерев.

Висновки суду є обґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 96 Земельного кодексу України передбачено, що землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Згідно з частиною першою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Разом з тим, стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 року у справі № 6-658цс15.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частинами першою та другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається із матеріалів справи, 13.11.2018 року комісією Сатанівської селищної ради Городоцького району було здійснене комісійне обстеження присадибної ділянки відповідачів, в ході якого виявлено, що на ній ростуть дерева та кущі у близькій відстані до межі земельної ділянки позивача.

Разом з тим, комісією не встановлено, що дані дерева та кущі будь-яким чином створюють перешкоди у користуванні позивачем її земельною ділянкою.

Складений 02.10.2019 року висновок експерта за №8-д (а.с. 134-135) підтвердив, що зелені насадження, виявлені згідно акту комісійного обстеження земельної ділянки відповідачів від 13.11.2019 року розташовані всупереч положень п. 5.12 ДБН України 360-92**, проте вказане не підтверджує, що зазначені недотримання відстаней зелених насаджень призводить до порушень прав позивача на користування земельною ділянкою.

З фотознімків долучених позивачем (а.с. 74, 75), на яких зображено капітальну споруду у вигляді кам`яного паркану та зелені насадження, що ростуть поряд, не вбачається, що дані зелені насадження своїм гіллям чи корінням проникають на земельну ділянку позивача чи створюють будь-які незручності останній або ж перепони у цільовому використанні її земельної ділянки.

Також позивачем не надано будь-яких інших належних допустимих доказів, які б підтвердили, що вказані зелені насадження затіняють земельну ділянку позивача чи іншим шляхом перешкоджають їй користуватись нею.

Разом з тим, ОСОБА_1 в суді першої інстанції в своїх поясненнях вказала, що наразі існуючі зелені насадження перешкод їй не створюють, проте можуть створити в майбутньому, шляхом руйнування зведеного нею паркану та затінення її земельної ділянки.

У пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем не доведено фактичне порушення її прав як землекористувача, а не ймовірне, що настане в майбутньому, обраний спосіб захисту порушених прав суміжного землевласника, як перенесення дерев і кущів, що ростуть на сусідній земельній ділянці, є крайнім та невиправданим заходом.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував щодо права на вмотивованість судового рішення, яке захищає особу від сваволі. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і фактично зводяться до переоцінки доказів у справі, оцінка яких була проведена судом у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 10 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2019 року.

Судді Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова