Єдиний унікальний номер 741/951/18
Провадження № 2/741/120/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 25 січня 2019 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Герасимчук Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Носівської об'єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору була вона (позивач), ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв ОСОБА_3, як спадкоємець за заповітом. Вона (позивач) прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, але нотаріус відмовив їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну ОСОБА_3 частину зазначеного житлового будинку. Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно відмовив їй (позивачу) у реєстрації права власності на належну їй, як члену колишнього колгоспного двору, 1/3 частину зазначеного житлового будинку.

У судове засідання позивач та її представник - адвокат ОСОБА_4 не з'явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, справу розглянути без його участі та участі позивача.

У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 9) та копією довідки Носівської міської ради № 14-36/50 від 11 липня 2017 року (а.с. 10).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

За таких обставин ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 належало по 1/3 частині житлового будинку АДРЕСА_1, як членам колишнього колгоспного двору.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

У судовому засіданні встановлено, що 20 листопада 1980 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла ОСОБА_3, що підтверджується його копією (а.с. 8).

Зазначений заповіт є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 1 серпня 2018 року, а тому спадкоємство після її смерті здійснюється за цим заповітом.

У судовому засіданні вставновлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 1 серпня 2018 року (а.с. 39).

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, крім іншого, довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3, як спадкоємець за заповітом, після смерті ОСОБА_2 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, безпосередньо перед її смертю проживав та був зареєстрований разом із нею в АДРЕСА_1, що підтверджується копією довідки Носівської міської ради № 14-36/53 від 11 липня 2017 року (а.с. 11).

Таким чином, ОСОБА_3 визнається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2, успадкував після її смерті 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7).

У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла його дружина - ОСОБА_1, на ім'я якої 14 червня 2018 року було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а.с. 13).

Таким чином, ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_3 належні йому 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини житлового будинку, які належали ОСОБА_3, у зв'язку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 1 червня 2018 року (а.с. 25).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області з метою реєстрації за собою права власності на належну їй, як члену колишнього колгоспного двору, 1/3 частину вищезазначеного житлового будинку, але їй було відмовлено у зв'язку з тим, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується повідомленням від 6 червня 2018 року (а.с. 26).

З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а.с. 14-16).

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за її рахунок.

На підставі вищевикладеного та ст.ст. 120, 123, 524, 534, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 392, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, постановою Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1, право власності:

- на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 85,5 кв. м., житловою площею 65,6 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами, як членом колишнього колгоспного двору;

- на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 85,5 кв. м., житловою площею 65,6 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти за рахунок позивача.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв