Постанова

Іменем України

06 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 676/6333/18-ц

провадження № 61-16557св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Жванецька сільська рада Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, Жванецький сільський голова,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Жванецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2019 року у складі судді Бондаря О. О. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Купельського А. В., Янчук Т. О., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Жванецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області (далі - Жванецька сільська рада), Жванецького сільського голови про визнання розпорядження недійсним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 20 листопада 2008 року він призначений на посаду сторожа дитячого садка Цвікловецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа I-II ступенів - дошкільний навчальний заклад» Кам`янець-Подільської районної ради Хмельницької області, який рішенням Жванецької сільської ради від 21 червня 2018 року перейменовано в Цвікловецький навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа I-II ступенів - дошкільний навчальний заклад» Жванецької сільради.

Розпорядженням Жванецького сільського голови від 21 серпня 2018 року

№ 147/02-08 «Про звільнення ОСОБА_1 » того ж дня його звільнено із займаної посади сторожа на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Позивач вважав, що звільнення проведено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки сільський голова не уповноважений приймати на роботу і звільняти з роботи працівників закладів освіти. Звільняючи позивача з роботи, Жванецький сільський голова перевищив свої повноваження, видавши незаконне розпорядження. Згідно із Законом України «Про загальну середню освіту» звільнити позивача з роботи міг лише керівник закладу освіти або орган, який уповноважений на припинення або ліквідацію закладу освіти.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати недійсним розпорядження Жванецького сільського голови від 21 серпня 2018 року

№ 147/02-08 «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити його на посаді сторожа дитячого садка Цвікловецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Жванецької сільради, стягнути з Цвікловецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Жванецької сільради на його користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 22 серпня 2018 року до дня поновлення на роботі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним розпорядження Жванецького сільського голови від

21 серпня 2018 року № 147/02-08 «Про звільнення ОСОБА_1 .»

Визнано ОСОБА_1 звільненим з роботи з посади сторожа Цвікловецького навчально-виховного комплексу «Загально-освітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Жванецької сільради на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП у зв`язку з ліквідацією установи.

Стягнуто зі Жванецької сільської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 14 925,14 грн з урахуванням сум податків і зборів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати.

Стягнуто зі Жванецької сільської ради на користь держави судовий збір у сумі

768,40 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що сільський голова як посадова особа органу місцевого самоврядування відповідно до статей 12, 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не має повноважень на звільнення з роботи працівника комунального навчального закладу. У зв`язку з цим зі Жванецької сільради на користь позивача підлягає стягненню середньомісячний заробіток відповідно до статті 240-1 КЗпП України.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 серпня 2019 року рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та вважав, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у вересні 2019 року, Жванецька сільська рада, посилаючись на порушення судами норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 серпня 2019 року скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що Жванецька сільська рада в особі сільського голови Криворучко Т. В., як власник Цвікловецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа I-II ступенів - дошкільний навчальний заклад» мала право розірвати трудовий договір з ОСОБА_1 , оскільки власником Цвікловецького навчально-виховного комплексу є Жванецька сільська рада. При цьому звільнення проведено за розпорядженням голови ліквідаційної комісії Цвікловецького навчально-виховного комплексу.

Висновок про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 14 925,14 грн за період з 22 серпня 2018 року (наступний день після звільнення) до 22 березня 2019 року (дата ухвалення рішення) є помилковим, оскільки Цвікловецький навчально-виховний комплекс припинений (ліквідований) 08 листопада 2018 року, про що внесено запис № 8003752 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У зв`язку з цим після 08 листопада 2018 року позивач не міг отримувати заробітну плату.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу позбавлений можливості працювати, проте позивач не зазначав, які винні дії власника призвели до позбавлення його можливості працювати.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 676/6333/18-ц з Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що наказом від 20 листопада 2008 року № 47 ОСОБА_1 призначено на посаду сторожа дитячого садка Цвікловецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад».

Рішенням Кам`янець-Подільської районної ради від 24 травня 2018 року № 13 майновий комплекс Цвікловецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Кам`янець-Подільської районної ради Хмельницької області передано до комунальної власності Жванецької сільради.

Рішенням Жванецької сільської ради від 21 червня 2018 року № 7 майно та майновий комплекс Цвікловецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Кам`янець-Подільської районної ради із спільної (комунальної) власності територіальних громад району прийнято до комунальної власності Жванецької сільської ради та учбовий заклад перейменовано на Цвікловецький навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Жванецької сільради.

Рішенням Жванецької сільської ради від 03 липня 2018 року № 4 припинено діяльність юридичної особи - Цвікловецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Жванецької сільської ради. Цим рішенням голові ліквідаційної комісії ОСОБА_2 делеговано повноваження щодо здійснення організаційно-правових заходів, пов`язаних з припиненням юридичної особи.

Розпорядженням Жванецького сільського голови від 21 серпня 2018 року № 147/02-08 «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади сторожа Цвікловецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

08 листопада 2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис № 8003752 про припинення юридичної особи - Цвікловецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Жванецької сільради.

Заробітна плата позивача в липні 2018 року становила 4 339,70 грн. (довідка Жванецької сільської ради від 18 жовтня 2018 року № 1951).

Заробітна плата позивача в червні 2018 року становила 4 082,20 грн. (довідка відділу освіти Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації від 24 січня 2019 року № 17).

З 03 вересня 2018 року до 28 лютого 2019 року позивачу як безробітному виплачено дохід у сумі 14 347,86 грн. (довідка Кам`янець-Подільського районного центру зайнятості від 21 березня 2019 року № 220819109).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положеннями частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 55 Конституції Україниправа і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про освіту»керівник закладу освіти в межах наданих йому повноважень призначає на посаду та звільняє з посади працівників.

Згідно зі статтею 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП Українитрудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зокрема змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Підставою для розірвання з працівником трудового договору у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України може бути ліквідація підприємства, установи, організації як юридичної особи.

Відповідно до статті 240-1 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 493 цього Кодексудля вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

Згідно з пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, проаналізувавши викладені вище норми закону та виходячи із встановлених у справі обставин, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову. Судом обґрунтовано визнано недійсним розпорядження Жванецького сільського голови «Про звільнення ОСОБА_1 » та визнано позивача звільненим з роботи у зв`язку з ліквідацією установи, також правильно стягнуто зі Жванецької сільської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Посилання заявника в касаційній чкарзі на те, що Жванецька сільська рада в особі сільського голови Криворучко Т. В. як власник Цвікловецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа I-II ступенів - дошкільний навчальний заклад» мала право розірвати трудовий договір з ОСОБА_1 , оскільки є власником Цвікловецького навчально-виховного комплексу, є необґрунтованим, оскільки протирічить положенням частини третьої статті 26 Закону України «Про освіту», статтям 12, 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Сільська рада не уповноважувала голову ради звільняти непедагогічних працівників школи.

Доводи заявника про те, що підстави для звільнення, вказані в розпорядженні Жванецького сільського голови від 21 серпня 2018 року № 147/02-08 «Про звільнення ОСОБА_1 » є законними, не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки має місце порушення процедури звільнення.

Посилання у касаційній скарзі, як на підставу скасування судових рішень, на неправильність висновків судів про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 14 925,14 грн за період з 22 серпня 2018 року до 22 березня 2019 року є необґрунтованим і суперечить положенням статті 240-1 КЗпП України. Тривалість розгляду судами вказаної справи була зумовлена, зокрема, великою кількістю клопотань відповідача про відкладення розгляду справи.

Посилання у касаційній скарзі на те, що позивач не зазначав, які винні дії власника призвели до позбавлення його можливості працювати не заслуговують на увагу, оскільки звільнення позивача призвело до порушення його прав.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, визначених статтею 400 ЦПК України, згідно з якою установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки такі судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те, що судом касаційної інстанції рішення не змінюється та не ухвалюється нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Жванецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від

13 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС. Ю. Бурлаков
Судді:В. М. Коротун
М. Є. Червинська