Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 754/11107/16-ц

провадження № 61-21514св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н.О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31 січня 2017 року у складі судді Лісовської О. В. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Панченка М. М., Волошиної В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), про захист прав споживачів, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів.

Зазначала, що у травні 2015 року банк відкрив їй рахунок № НОМЕР_1, валюта - гривня, тип рахунку Карта Універсальна GOLD, доступний залишок в сумі 175 312,45 грн.

15 червня 2015 року, маючи намір зняти власні грошові кошти з рахунку, вона з'ясувала, що банк в односторонньому порядку, без належного повідомлення заблокував її рахунок та припинив видачу грошових коштів, з тих підстав, що у банка виникла підозра щодо використання її рахунку-карти третіми особами, а тому грошові кошти безстроково заблоковані й розблоковані бути не можуть.

10 серпня 2016 року вона повторно звернулася до банку із скаргою та заявою-вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні її грошовими коштами, а також про розблокування рахунку. Листом від 15 серпня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 банком було відмовлено.

Посилаючись на те, що з 26 червня 2015 року і до теперішнього часу рахунок заблоковано, у зв'язку з чим вона позбавлена можливості вільно користуватися та розпоряджатися власними грошовими коштами, просила стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 175 312,45 грн, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 (карта Універсальна GOLD), 3 % річних у розмірі 6 193,41 грн та індекс інфляції у розмірі 12 833,05 грн; зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_2 грошовими коштами, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 (карта Універсальна GOLD), шляхом розблокування зазначених рахунку та карти в межах фактичного залишку коштів.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 31 січня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 175 312,45 грн, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 (карта Універсальна GOLD), 3 % річних у розмірі 6 193,41 грн та індекс інфляції у розмірі 12 833,05 грн.

Зобов'язано АТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_2 грошовими коштами, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 (карта Універсальна GOLD), шляхом розблокування зазначених рахунку та карти в межах фактичного залишку коштів.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1 943,39 грн.

Рішення районного суду мотивовано тим, що відмова у поверненні грошових коштів, що належать позивачу, та блокування рахунку понад строки, встановлені частиною першою статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банк порушує положення статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31 січня 2017 року в частині вимог про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_2 грошовими коштами, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 (карта Універсальна GOLD), шляхом розблокування зазначених рахунку та карти в межах фактичного залишку коштів скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у позові.

В решті рішення районного суду залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками районного суду про те, що блокування рахунків позивачки з червня 2015 року та недотримання банком положень Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення» є неправомірним, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з банку грошових кошів у сумі 175 312,45 грн, що знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_1, а також 3 % річних, у розмірі 6 193,41 грн та індекс інфляції в сумі 12 833,05 грн.

Однак апеляційний суд не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_2 грошовими коштами, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 (карта Універсальна GOLD), шляхом розблокування зазначених рахунку та карти в межах фактичного залишку коштів, оскільки таке стягнення містить ознаки подвійного.

У травні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року та рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31 січня 2017 року, ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що АТ КБ «ПриватБанк» діяв відповідно до положень статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», оскільки дії позивача можуть свідчити про незаконне використання спеціального платіжного засобу.

У липні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав до суду заперечення на касаційну скаргу в якому просив залишити оскаржувані рішення без змін, оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження використання позивачем розрахункового рахунку АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання прибутку від здійснення підприємницької діяльності.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що у травні 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» відкрив ОСОБА_2 рахунок № НОМЕР_1, валюта UAH, тип рахунку Карта Універсальна GOLD.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБак» від 19 вересня 2016 року доступний залишок на рахунку № НОМЕР_1 становить 175 312,45 грн.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 18 січня 2017 року картковий рахунок № НОМЕР_1, починаючи з 24 червня 2015 року, заблокований на витратні операції.

26 червня 2015 року ОСОБА_2 отримала лист в якому банк, керуючись положеннями статті 64 Закону України «Про баки і банківську діяльність», з метою уточнення характеру господарської діяльності і суті операцій що проводяться, просив надати інформацію і відповідні документи, на підставі яких здійснювались операції за рахунком № НОМЕР_1 за період з 01 січня 2015 року по 24 червня 2015 року.

10 серпня 2016 року ОСОБА_2 повторно у письмовій формі звернулася до банку із скаргою та заявою-вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні її грошовими коштами, що перебувають на рахунку, а також про розблокування рахунку, проте 15 серпня 2016 року банк відмовив у задоволенні заяви у зв'язку з відсутністю документального підтвердження походження грошових коштів на рахунку позивачки.

Відповідно до статті 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі статтею 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Таким чином дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо зупинення фінансових операцій за рахунком клієнта мають, зокрема, відповідати усім вимогам спеціального Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банки є суб'єктами первинного фінансового моніторингу.

Частинами першою-третьою статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» передбачено, що суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочі дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум.

Частиною п'ятою статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що у разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки: ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов'язаний негайно скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб'єкту первинного фінансового моніторингу; є мотивовані підозри, - спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб'єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції). Строк зупинення відповідних фінансових (фінансової) операцій (операції) продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів.

Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб'єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій-п'ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

Пунктом 91 постанови Правління Національного банку України від 26 червня 2015 року № 417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» передбачено, що банк зобов'язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов'язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною другою статті 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено, що АТ КБ «ПриватБанк» належним чином не обґрунтувало правомірність блокування карткового рахунку, відкритого на ім'я позивача.

Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи)не надало суду належних і допустимих доказів звернення із заявою до правоохоронних органів про незаконні, на думку відповідача, дії клієнта, не довело порушення позивачем вимог законодавства, за наслідками порушення яких було заблоковано його карткові рахунки. Рахунок було заблоковано без повідомлення і згоди позивача. На час ухвалення апеляційним судом оскаржуваного судового рішення рахунок позивача було заблоковано майже два роки.

На підставі вказаного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції з висновком якого в цій частині погодився і апеляційний суд, установивши, що дії відповідача щодо обмеження права користування і розпорядження картковим рахунком шляхом їх блокування не відповідають вимогам законодавства, зокрема, вимогам Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», обґрунтовано стягнув з відповідача грошові кошти у сумі 175 312,45 грн, що знаходилися на картковому рахунку № НОМЕР_1, а також 3 % річних, у розмірі 6 193,41 грн, та індекс інфляції, в сумі 12 833,05 грн.

Доводи касаційної скарги про те, що банк діяв відповідно до умов договору та вимог законодавства, які регулюють зупинення фінансових операцій, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму та надають банку право зупинити операції за рахунком і обмежити клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку у разі використання рахунку відкритого фізичній особі для проведення операцій, є безпідставними, оскільки таке право банку має бути реалізовано у строки та порядку, встановленому Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині що не скасована апеляційним судом та рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31 січня 2017 року в частині, що не скасована судом апеляційної інстанції та рішення Апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило