У Х В А Л А

про забезпечення позову

10.12.2019 року м.Мостиська

ЄУН 448/1943/19

провадження №2/448/899/19

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Романченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 та Мостиської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання договору недійсним та зобов`язання до вчинення певних дій, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 та Мостиської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання договору недійсним та зобов`язання до вчинення певних дій.

Разом з позовною заявою позивачем ОСОБА_1 , подано до суду заяву про забезпечення позову, шляхом заборони відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Мостиської районної державної адміністрації, виконавчому комітету Мостиської міської ради та будь яким іншим фізичним і юридичним особам до вирішення справи по суті здійснювати будь які дії, спрямовані на оформлення, розгляд та затвердження паспорту прив`язки тимчасової споруди Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування зазначеної заяви вказує, що предметом даного позову є матеріально-правові вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області за №128 від 05.08.2019 року «Про продовження терміну дії договору оренди про встановлення особистого строкового сервітуту частки території для розташування, обслуговування та експлуатації тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в АДРЕСА_1 , приватному підприємцю ОСОБА_2 », визнання недійсним договору від 12.08.2019 року №5 про встановлення особистого строкового земельного сервітуту та зобов`язання усунути перешкоду користування проїздом шляхом демонтажу тимчасової споруди, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що зазначене протиправне рішення та договір, який він, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним стали підставою для незаконного здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 , оскільки остання всупереч Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території Мостиської міської ради, затвердженого Рішенням Мостиської міської ради №22 від 15.08.2017 року, порушила процедуру отримання дозвільних документів та не маючи паспорта прив`язки, який є підставою для встановлення тимчасової споруди, здійснила встановлення такої тимчасової споруди у АДРЕСА_1 , чим порушила його, позивача права як власника суміжної з тимчасовою спорудою земельною ділянкою.

Зазначає, що подання самої позовної заяви не може забезпечити йому, позивачу ОСОБА_1 захист порушених прав, адже в процесі судового розгляду даної справи, ФОП ОСОБА_2 фактично не позбавлена можливості виготовити паспорт прив`язки, тобто усунути порушення, яке зумовило протиправність оскаржуваного рішення та недійсність договору та, як наслідок, здійснення ФОП ОСОБА_2 , незаконної підприємницької діяльності та порушення його, позивача ОСОБА_1 , прав.

Покликається на те, що оскільки скасування рішення зумовлює недійсність договору, а недійсність договору спричиняє зобов`язання щодо демонтажу незаконно встановленої тимчасової споруди, а всі ці вимоги випливають з того, що відповідачкою ОСОБА_2 , не було виготовлено паспорта прив`язки, як того вимагає Порядок, вважаємо за необхідне забезпечити даний позов шляхом заборони вчинення дій.

Згідно з частиною 1 статті 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заяву про забезпечення позову приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору. При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, учасники справи в цивільному процесі, при використанні механізму забезпечення позову повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Предметом спору між сторонами у даній цивільній справі є матеріально-правові вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області за №128 від 05.08.2019 року «Про продовження терміну дії договору оренди про встановлення особистого строкового сервітуту частки території для розташування, обслуговування та експлуатації тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в АДРЕСА_1 , приватному підприємцю ОСОБА_2 », визнання недійсним договору від 12.08.2019 року №5 про встановлення особистого строкового земельного сервітуту та зобов`язання усунути перешкоду користування проїздом шляхом демонтажу тимчасової споруди, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На переконання сторони позивача, саме заборона відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Мостиської районної державної адміністрації, виконавчому комітету Мостиської міської ради та будь яким іншим фізичним та юридичним особам до вирішення справи по суті здійснювати будь які дії, спрямовані на оформлення, розгляд та затвердження паспорту прив`язки тимчасової споруди Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 забезпечить в подальшому, у випадку задоволення позову, захист його права.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, тощо.

Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти певні дії, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи дану заяву, суд бере до уваги характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів та виходить з висунутих у цій справі позовних вимог, оскільки невжиття таких заходів може призвести до утруднення чи невиконання можливого рішення суду, а також приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача ОСОБА_1 , щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

За змістом ч.7 ст.153, ч.6 ст.154 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд вирішує питання зустрічного забезпечення.

Згідно з ч.1 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Перелік випадків у яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений ч.3 ст.154 ЦПК України та є вичерпним.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом (ч.4 ст.154 ЦПК України).

Щодо відсутності пропозиції щодо зустрічного забезпечення у поданій стороною позивача заяві про забезпечення позову, то суд зазначає, що частиною 1 статті 154 ЦПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Відтак розгляд заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного позову, як вважає суд, не є порушенням наведених норм законодавства.

Враховуючи те, що обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить невідновлюваної шкоди відповідачам чи третім особам, а також відсутність обставин, визначених ч.3 ст.154 ЦПК України, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Згідно ч.6 ст.153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Заходи забезпечення позову, згідно ст.158 ЦПК України, суд може скасувати з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст.ст.149-154, 158 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 та Мостиської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання договору недійсним та зобов`язання до вчинення певних дій, - задовольнити.

Забезпечити позов шляхом заборони відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Мостиської районної державної адміністрації, виконавчому комітету Мостиської міської ради та будь яким іншим фізичним і юридичним особам до вирішення справи по суті здійснювати будь які дії, спрямовані на оформлення, розгляд та затвердження паспорту прив`язки тимчасової споруди Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 .

Міри по застосуванню зустрічного забезпечення позову судом не приймалися.

Суд роз`яснює відповідачці ОСОБА_2 , що у відповідності до положень ст.154 ЦПК України така може звернутися до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення.

Копію ухвали направити у Мостиську районну державну адміністрацію Львівської області та Мостиську міську раду Львівської області - для виконання, учасникам справи - для відома.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом і підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотання учасника справи у порядку вимог ст.158 ЦПК України.

На підставі ст.261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя (підпис) Ю.Б.Білоус

З оригіналом згідно:

Суддя Ю.Б.Білоус

Ухвала суду набрала законної сили «__» ___________ 20__ р.

Суддя Ю.Б.Білоус