Єдиний унікальний номер 243/3494/14 Номер провадження 22-ц/804/62/19
Номер провадження 22-ц/804/62/19 Доповідач Канурна О.Д.
Справа № 243/3494/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Будулуци М.С., Гапонова А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 серпня 2018 року у цивільній справі № 243/3494/18 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, (суддя першої інстанції Мінаєв Ігор Миколайович),-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування заяви позивач зазначила, що вона з відповідачем ОСОБА_1 з 18.01.2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_4. Дитина проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Позивач просила суд. стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Суд ухвалив стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 аліменти у розмірі ? частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 серпня 2014 року і до повноліття дитини.

У квітні 2018 року ОСОБА_1 подав до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області заяву про перегляд заочного рішення від 15 серпня 2014 року.

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2018 року заяву про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 15 серпня 2014 року по цивільній справі № 2/243/1550/2014, 243/3494/14 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 39-40).

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2018 року залучено до участі у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 (а.с. 108).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини від всіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 06 серпня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на положення ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р.: «держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини». Також вказує положення ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного Кодексу України щодо обов'язку батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стосовно розміру аліментів зазначає, що за змістом ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить частково скасувати судове рішення від 14.08.2018 року в частині стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку) та ухвалити нове рішення, яким змінити розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 аліментів з 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку) до 1/8 частини всіх видів доходу (заробітку), в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 14 січня 2019 справу призначено до розгляду в порядку письмового позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 2 статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 має трьох дітей, а саме: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка з відповідачем ОСОБА_1 з 18.01.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача ОСОБА_1 щодо того, що ним сплачуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, є безпідставними, оскільки відповідачем не надано копію рішення суду про стягнення аліментів на утримання цієї дитини.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.

В матеріалах справи мається ухвала Ленінського районного суду м. Донецька про відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів; справа слуханням призначена на 23 червня 2014 року (а.с. 55) . Але відповідно до протоколу судового засідання від 23 червня 2014 року, справа слуханням відкладена до 09 год. 15 хв. 2014 року у зв'язку з неявкою сторін (а.с. 56). Дані про розгляд вказаної цивільної справи відсутні як в матеріалах справи, так і в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач працевлаштований, має постійний дохід, але добровільно матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_4 у достатньому розмірі не надає.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи відповідача щодо перебування на його утриманні дружини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження перебування матері дитини у відпустці по догляду за дитиною, є безпідставними, оскільки довідка Комунальної медичної установи «Міська лікарня № 3» № 05.6-42181 про те, що ОСОБА_8 дійсно працює у КМУ «Міська лікарня № 3» на посаді сестри-господині терапевтичного відділення № 2 з 28.07.2003 року і з 20.06.2016 року по 12.04.2019 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку видана лише 11.09.2018 року, тобто після винесення рішення Слов'янським міськрайонним судом Донецької області від 14 серпня 2018 року (а.с. 159).

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадків.

Як вбачається із частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 8 статті 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Поважної причини, з яких вказана вище довідка КМУ «Міська лікарня № 3» не була надана до суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції не надано.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції проігнорував та взагалі не дав ніякої правової оцінки тому факту, що відповідач у зв'язку з проведенням АТО втратив все належне йому майно, є безпідставними, оскільки частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 серпня 2018 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 серпня 2018 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 29 січня 2019 року.

Судді: