ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Київ

справа № 752/9575/17

провадження № 22-ц/824/15859/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 26 серпня 2019 року у складі судді Хоменко В.С., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про розстрочення виконання рішення третейського суду,

встановив:

У серпні 2019 року заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про розстрочення виконання рішення третейського суду.

Обґрунтовуючи заяву ОСОБА_1 посилається на те, що Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» було розглянуто справу № 75/16 за позовом АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та 23 січня 2017 року було прийнято рішення про стягнення з неї заборгованості у сумі 87 692,11 грн.

Постановою від 16 липня 2019 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві Лазюком Д.М. за заявою АТ «Укрсоцбанк» від 15 липня 2019 року було відкрито виконавче провадження № 59552562 на підставі виконавчого листа № 752/9575/17 виданого Голосіївським районним судом м. Києва 22 серпня 2018 року.

Заявник зазначає, що знаходиться у важкому матеріальному становищі та на даний момент у неї відсутні кошти, які можуть бути спрямовані на погашення заборгованості в повному обсязі одноразовим платежем, а тому, з метою реального виконання рішення суду, просила суд розстрочити їй виконання рішення третейського суду від 23.01.2017 року на 1 (один) рік рівними частинами.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26 серпня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначену ухвалу суду через порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення про задоволення її заяви.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник вказує, що вона офіційно не працевлаштована та не має постійного заробітку, а тому не має змоги виконати судове рішення в повному обсязі одноразовим платежем. Крім того, в неї відсутнє будь-яке нерухоме майно за рахунок якого може бути погашена заборгованість. ОСОБА_1 також зауважує, що від виконання рішення третейського суду вона не ухиляється та не відмовляється. Зазначає, що на даний час вона сплачує заборгованість частинами.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк» зазначає про те, що заявником не було надано доказів про важкий матеріальний стан та доказів щодо підтвердження хвороби її близьких родичів, зі змісту апеляційної скарги не вбачається нових обставин, на підставі яких можна б було здійснити розстрочку виконання рішення суду, а тому, банк вважає, що оскаржувана ухвала постановлена на підставі фактичних обставин справи та чинного законодавства України.

Представник АТ «Укрсоцбанк» - Молдавська О.В. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Від представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Приходько І.А. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її зайнятістю в іншому судовому засіданні в якості представника позивача.

Згідно ч.ч.1, 2, п.10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне заяву адвоката Приходько І.А. про відкладення розгляду справи відхилити, оскільки ОСОБА_1 реалізувала своє право як учасник справи шляхом подання апеляційної скарги, а участь її представника в іншому судовому засіданні не є поважною причиною для відкладення розгляду справи, при цьому скаржник не зазначила причини власної неявки, хоча може брати участь у розгляді справи особисто.

Крім того, зважаючи також на вказівки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України», щодо дотримання розумного строку для судового провадження, колегія суддів вважає, що підстави для відкладення розгляду справі відсутні, тому за обставин, що сторони належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ «Укрсоцбанк», розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадський організації «Союз інвесторів України» від 23 січня 2017 року задоволено частково позов ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 87 692,11 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва 03 липня 2017 року заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 задоволено. Видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській організації «Союз інвесторів України» від 23 січня 2017 року у справі № 75/16 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору оренди в сумі 87 692, 11 грн. та третейського збору в сумі 2 076, 92 грн.

Постановою від 16 липня 2019 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у місті Києві Лазюком Д.М. за заявою АТ «Укрсоцбанк» від 15 липня 2019 року було відкрито виконавче провадження № 59552562 на підставі виконавчого листа № 752/9575/17 виданого Голосіївським районним судом м. Києва 22.08.2018 року.

Постановляючи ухвалу про відмову у розстроченні виконання рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив із того, що заявником ОСОБА_1 не надано достатніх та переконливих доказів, які б свідчили про наявність у неї виключних обставин, через існування яких вона позбавлена можливості виконати судове рішення.

Судова колегія погоджується з таким висновком, з наступних підстав.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Європейський суд з прав людини у відповідних рішеннях наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року; рішення у справі «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року).

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може розстрочити виконання рішення.

Підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Виходячи із вимог даної норми, відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством.

Таким чином, підставою для відстрочення виконання рішення є обставини, що ускладнюють виконання рішення. У вирішенні питання про відстрочення виконання рішення враховуються відсутність вини боржника у створенні обставин, що ускладнюють виконання рішення, тимчасовість перебування боржника у такому стані, а також мають бути враховані права стягувача.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При чому, тягар доведення наявності беззаперечних підстав для застосування розстрочення виконання рішення суду лежить саме на особі, яка просить застосувати таку відстрочку.

Згідно до ч.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалення судового рішення (ч.1, ч.2 ст. 77 ЦПК України).

Належних та допустимих доказів на підтвердження підстав для застосування розстрочення виконання рішення суду відповідачем не надано.

Відсутність у ОСОБА_1 офіційного працевлаштування та постійного заробітку не є тими обставинами, які виникли та існують поза волею боржника.

Оскільки обставини, на які посилається ОСОБА_1 не є такими, що ускладнюють виконання рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Доводи, які викладені в апеляційній скарзі відповідачем, є аналогічними її обґрунтуванню у заяві про розстрочення виконання судового рішення та отримали судом першої інстанції належну правову оцінку.

Інших доводів, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду щодо необґрунтованості та безпідставності поданої заяви, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 26 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді :