ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 грудня 2019 року

м. Харків

справа № 619/758/19

провадження № 22-ц/818/5364/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругова С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева Ольга Олександрівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Вахрушевої Ольги Олександрівни про визнання договору позики недійсним, скасування рішення про реєстрацію права власності за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 серпня 2019 року, постановлене під головуванням судді Нечипоренко І.М., в залі суду в місті Дергачі Харківської області (повний текст судового рішення складено 02 вересня 2019 року), -

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Вахрушевої Ольги Олександрівни про визнання договору позики недійсним, скасування рішення про реєстрацію права власності.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на будинок. В цій частині просить ухвалити нове рішення, яким визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса ХМНО Вахрушевої Ольги Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28344619 від 19.02.2016 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що наявні підстави для скасування рішення державного реєстратора, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося без згоди позивачки та без визначення вартості предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності на момент такого набуття. Крім того апелянт зазначає, що приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою Ольгою Олександрівною надано до суду копії документів, які викликають сумніви стосовно їх достовірності, а саме: вважає, що підписи від імені ОСОБА_2 , зроблені в заявах від 24.02.2014 року, здійсненні іншою особою, що також свідчить про наявність підстав для скасування рішення державного реєстратора.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Барчук Алєся Вікторівна надала відзив на апеляційну скаргу, просила рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 серпня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 серпня 2019 року оскаржується позивачкою лише в частині вимог про скасування рішення про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. В іншій частині рішення суду не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, суд першої інстанції виходив з того, що приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. при здійсненні державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а саме: при проведенні державної реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , - були дотримані вимоги Постанови КМУ від 25.12.2015 №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 01 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, за умовами якого остання прийняла у власність від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 160 000 грн, що еквівалентно 19 500 доларів США, які зобов`язалася повернути не пізніше 01 листопада 2014 року (а.с.32).

На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 01.11.2013 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01 листопада 2013 року також було укладено договір іпотеки, предметом якого є будинок АДРЕСА_1 (а.с.101-103).

Відповідно до пункту 13 договору іпотеки, у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов`язання за цим договором та/або договором позики у встановлений іпотекодержателем строк, таку вимогу іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмету іпотеки. Цим застереженням відповідно до закону сторони домовились визначити можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем. Підписанням договору, іпотекодавець засвідчив, що він надає іпотекодержателю згоду про набуття права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за власним одноосібним письмовим рішенням іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність. Іпотекодавець підписанням договору засвідчує, що наявність будь-яких інших документів, крім договору та письмового рішення іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність, для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається. Ці документи є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

25 квітня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору позики від 01 листопада 2013 року, згідно якого ОСОБА_1 прийняла у власність від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 390 000 грн, що еквівалентно 32 500 доларів США (а.с.33).

Того ж дня, 25 квітня 2014 року між сторонами укладено договір про внесення змін до договору іпотеки від 01.11.2013 року, згідно умов якого збільшено суму основного зобов`язання (а.с.104).

16 лютого 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою Ольгою Олександрівною за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 .

Як на підставу позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на будинок, ОСОБА_1 посилалася на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося без її згоди; при цьому відповідачі не надали їй звіту про вартість предмета іпотеки. Вважає, що наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса ХМНО Вахрушевої О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28344619 від 16.02.2016 року, за яким проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною першою статті 2, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації прав підлягають, зокрема: право власності.

Відповідно до ст. 10 Закону, державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус. Державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до статті 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі Порядок), для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно пункту 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином, наведеними правовими нормами визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (частина 2 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з частиною 5 статті 24 Закону відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Матеріали справи свідчать про те, що оспорювана дія нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Вахрушевої Ольги Олександрівни щодо здійснення державної реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , була здійснена на підставі договору іпотеки від 01.11.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на забезпечення договору позики (а.с.101-103).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (ст. 7 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Відповідно до статті 35, 36 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Пунктом 13 договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01 листопада 2013 року, погоджено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Визначено, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов`язання за цим договором та/або договором позики у встановлений іпотекодержателем строк, таку вимогу іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмету іпотеки.

Цим застереженням відповідно до закону сторони домовились визначити можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем. Підписанням договору, іпотекодавець засвідчив, що він надає іпотекодержателю згоду про набуття права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за власним одноосібним письмовим рішенням іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність. Іпотекодавець підписанням договору засвідчує, що наявність будь-яких інших документів, крім договору та письмового рішення іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність, для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається. Ці документи є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

При цьому сторонами також погоджено, що право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя належить іпотекодержателю.

Сторони не заперечують, що зобов`язання за договором позики від 01.11.2013 року ОСОБА_1 належним чином не виконала.

Договори позики та іпотеки, укладені між сторонами, недійсними не визнані.

За змістом ст.526, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

16 лютого 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою Ольгою Олександрівною за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 відповідно до вимог пункту 13 Договору іпотеки від 01.11.2013 року, укладеного між сторонами.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що рішення державного реєстратора, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , - є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідачем на адресу ОСОБА_1 неодноразово направлялися листи з вимогою про усунення порушень; було здійснено обов`язкові дії, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. при здійсненні державної реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 28344619 від 16.02.2016 року, за яким проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , - також були дотримані вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Доказів наявності підстав для відмови нотаріуса ОСОБА_2 у державній реєстрації прав на підставі договору іпотеки від 01.11.2013 року, - позивачкою суду не надано.

Висновок суду першої інстанції про те, що приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. при здійсненні державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а саме: при проведенні державної реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , - були дотримані вимоги Закону, - відповідають фактичним обставинам справи.

Посилання ОСОБА_1 на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося без згоди позивачки та без визначення вартості предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності на момент такого набуття, - не приймаються до уваги, оскільки пунктом 13 договору іпотеки від 01.11.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , сторони погодили, що підписанням договору іпотекодавець засвідчив, що він надає іпотекодержателю згоду про набуття права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за власним одноосібним письмовим рішенням іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність. Іпотекодавець підписанням договору засвідчує, що наявність будь-яких інших документів, крім договору та письмового рішення іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність, для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається. Ці документи є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Доводи апелянта про те, що приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою Ольгою Олександрівною надано до суду копії документів, які викликають сумніви стосовно їх достовірності, а саме: вважає, що підписи від імені ОСОБА_2 , зроблені в заявах від 24.02.2014 року, здійсненні іншою особою, що також свідчить про наявність підстав для скасування рішення державного реєстратора, - не підтверджені належними доказами.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду в частині вимог про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права. В іншій частині рішення суду не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 серпня 2019 року в частині вимог про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 12.12.2019 року.