Справа № 463/6066/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/306/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року в складі судді Леньо С.І. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про компенсацію вартості майна подружжя,-

встановила:

В грудні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про компенсацію вартості майна подружжя, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частки мотоцикла YIBEN YB150T17, д.н.з. НОМЕР_1 та стягнути з відповідача грошову компенсацію 1/2 вартості автомобілів Dacia Sandero, д.н.з. НОМЕР_2, Skoda Roomster, д.н.з. НОМЕР_3 та мотоцикла YIBEN YB150T17, д.н.з. НОМЕР_1 в загальному розмірі 170 165 грн. (а.с. 1-5, 96-98).

Вимоги обгрунтовувала тим, що 20.09.2003р. зареєструвала з відповідачем шлюб. Згідно інформації, яка одержана від Регіонального сервісного центру МВС України, за відповідачем зареєстровано автомобіль Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_4 та мотоцикл YIBEN YB150T17, д.н.з. НОМЕР_1. Оскільки такі за спільні кошти придбавались в період шлюбу, внаслідок чого вважаються спільною сумісною власністю, просила визнати право власності на 1/2 частку цих транспортних засобів. Крім того, в період шлюбу без згоди позивача відповідач відчужив автомобіль Dacia Sandero, д.н.з. НОМЕР_2, що мало місце 05.10.2016р., автомобіль Skoda Roomster, д.н.з. НОМЕР_3 - 29.04.2015р., автомобіль Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_5 - 21.12.2012р. та автомобіль Mercedes-Benz Vito, д.н.з. НОМЕР_6 - 19.08.2011р. Оскільки отримані кошти відповідач використав не в інтересах сім'ї, просила стягнути компенсацію вартості цих автомобілів в розмірі 1/2 частки їх вартості.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20.02.2018 року позов в частині вимоги про визнання за ОСОБА_4 права власності на Ѕ частки мотоцикла YIBEN YB150T17, д.н.з. НОМЕР_1 залишено без розгляду.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року впозові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про компенсацію вартості майна подружжя, а саме стягнення грошової компенсації 1/2 вартості автомобілів Dacia Sandero, д.н.з. НОМЕР_2, Skoda Roomster, д.н.з. НОМЕР_3, мотоцикла YIBEN YВ150Т17, д.н.з. НОМЕР_1 на загальну суму 170 165 грн. - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2

Вважає, що суд першої інстанції неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом допущено порушення норм процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, відтак апелянт вважає, що суд дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що суд першої інстанції вказуючи на те, що позивач має довести, що відповідач отримані від відчуження спільного майна кошти використав не в інтересах сім»ї, при цьому не звернув уваги на те, що сім»я фактично розпалась 02.10.2016 року, коли позивач разом з донькою переїхала від ОСОБА_5

Автомобіль Dacia Sandero, д.н.з. НОМЕР_2, відповідач відчужив 05.10.2016 року, коли сторони разом не проживали, спільного господарства не вели і позивач не могла бачити, які дії вчиняє її чоловік.

Відповідаючи на запитання щодо вартості продажу автомобіля та долі отриманих коштів, відповідач ствердив, що такі витрачені в інтересах сім»ї (оплата комунальних послуг) та відпочинок, однак де відпочивали не зміг відповісти, при цьому на той час разом сторони не проживали.

Покликаючись на інформацію, отриману з Фіскальної служби зазначає, що доводи відповідача щодо витрачання батьківських коштів на придбання автомобілів є неправдиві, оскільки він мав фінансові можливості самостійно на придбання таких.

Крім цього, його пояснення з приводу позики коштів у батьків та одночасне їх (батьків) утримання є суперечливими між собою.

Оскільки після переїзду від відповідача автомобіль залишився в користуванні відповідача, він самостійно вирішив його відчужити, однак кошти на потреби сім»ї, якої вже не існувало, не витрачав.

Звертає увагу на те, що відповідач був не проти компенсувати їй 1/2 частину вартості мотоцикла.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника відповідача ОСОБА_3 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що стороною позивача не надано суду жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що кошти, отримані внаслідок відчуження автомобіля Dacia Sandero, д.н.з. НОМЕР_2, що мало місце 05.10.2016р. та автомобіля Skoda Roomster, д.н.з. НОМЕР_3, що мало місце 24.02.2016р. використані відповідачем не в інтересах сім'ї.

Суд зазначив, що оцінка обставин справи, а саме те, що автомобілі в період шлюбу придбавались почергово, свідчить про те, що позивач не могла не знати про належність відповідачу автомобілів Dacia Sandero, д.н.з. НОМЕР_2 та Skoda Roomster, д.н.з. НОМЕР_3 та відповідно, не могла не знати про обставини їх відчуження, внаслідок чого відсутні підстави для висновку, що кошти, отримані від реалізації таких автомобілів використовувались не в інтересах сім'ї.

Інформації про джерело походження коштів, за які придбавався автомобіль DEWOO MATIZ, який 12.03.2016 р. був зареєстрований за позивачем, 18.05.2016 р. був перереєстрований на підставі договору купівлі-продажу, позивач суду не надала.

В частини вимоги про стягнення компенсації вартості мотоцикла YIBEN YВ150Т17, д.н.з. НОМЕР_1, суд зазначив, що такий транспортний засіб безспірно належить відповідачу, при цьому без попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, суд позбавлений можливості провести поділ майна подружжя у спосіб, визначений позивачем.

При цьому, суд роз'яснив, що позивач не позбавлена права на пред'явлення позову про визнання права власності на 1/2 частки спірного мотоцикла, який фактично визнається відповідачем спільним сумісним майном подружжя.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2003 р., який зареєстрований Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що складено відповідний актовий запис за № 2637, що підтверджено повторним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_7 (а.с.10).

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24.11.2017р., яке не оскаржувалося та набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано (а.с. 7).

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру у Львівській області від 07.11.2016 року №31/13 М-196/Л, яка надана на адвокатський запит, за відповідачем станом на 21.10.2016 року зареєстровано транспортні засоби - мотоцикл YIBEN YB150T17, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_4.

Крім того, за період з 01.01.2003 року та по даний час за відповідачем рахувалось ще 4 транспортних засоби - Dacia Sandero, д.н.з. НОМЕР_2, відчужений 05.10.2016 року, Skoda Roomster, д.н.з. НОМЕР_3 відчужений 29.04.2015 року, Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_5, відчужений 21.12.2012 року, Mercedes-Benz Vito, д.н.з. НОМЕР_6, відчужений 19.08.2011 року (а.с. 11).

Таким чином, відповідач ОСОБА_5, в тому числі, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_4, набував у власність та відчужував транспортні засоби.

Звертаючись з позовними вимогами ОСОБА_4, покликаючись на норми СК України та принцип рівності часток чоловіка і дружини щодо об'єкта спільної сумісної власності, зазначала, що транспортні засоби придбавались в період шлюбу за спільні кошти, тому вважаються спільною сумісною власністю, просила визнати право власності на 1/2 частку цих транспортних засобів, а оскільки кошти від реалізації таких відповідач використав не в інтересах сім'ї, просила стягнути компенсацію вартості цих транспортних засобів.

Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначав, що твердження позивача про відчуження ним автомобілів без її згоди та відома не відповідає дійсності, звертав увагу, що за ним зареєстровано лише мотоцикл та погоджувався виплатити позивачу грошову компенсацію у розмірі 1/2 вартості цього транспортного засобу.

Важливим моментом для розгляду відповідного спору є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Частиною 1 ст. 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна норма міститься у частині 3 ст. 368 ЦК України, за якою майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз»яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості під час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

Дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Розірвання шлюбу, відповідно до ст. 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу.

Проаналізувавши наявні у справі докази та відповідні їм доводи сторін, колегія суддів акцентує увагу на тому, що як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частки відчужених автомобілів Dacia Sandero, д.н.з. НОМЕР_2 та Skoda Roomster, д.н.з. НОМЕР_3, суд першої інстанції фактично вказав на відсутність доказів зі сторони позивача про те, що отримані кошти від реалізації транспортних засобів відповідач не витратив на потреби сім»ї.

Крім цього, суд зазначив, що автомобілі в період шлюбу придбавались почергово, в тому числі позивачем, тому остання не могла не знати про належність відповідачу автомобілів та обставини їх відчуження.

Поряд з цим, колегія суддів відзначає те, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції фактично встановив факт придбання спірних автомобілів та мотоцикла під час шлюбу, тим самим вказав на їх приналежність сторонам, тобто відніс їх до спільного майна подружжя.

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права їх спільної сумісної власності.

Згідно із ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені ст. 71 СК України.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України).

Відповідно до частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Зважаючи на приписи статті 71 СК України, якщо один з подружжя не вчинив дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

За умови невнесенням відповідачем на депозитний рахунок суду відповідної суми компенсації за мотоцикл, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність можливості провести поділ цього об»єкту, як майна подружжя у спосіб, визначений позивачем, навіть за відповідної згоди відповідача, крім цього відсутня можливість присудження грошової компенсації і з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, однак суд помилково не визнав ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і не залишив майно у їх спільній частковій власності, що не може вважатись виходом за межі позовних вимог.

Таким чином, оскаржуване рішення в цій частині не може вважатись законним та підлягає зміні, шляхом часткового задоволення позовних вимог та визнання за сторонами права власності по 1/2 ідеальній частці мотоцикла YIBEN YB150T17, д.н.з. НОМЕР_1.

В свою чергу, колегія суддів враховуючи усі доводи сторін та матеріали справи, погоджується з висновком районного суду про те, що позивач ОСОБА_4 не могла не знати про відчуження відповідачем автомобілів Dacia Sandero, д.н.з. НОМЕР_2 - 05.10.2016 року, Skoda Roomster, д.н.з. НОМЕР_3 - 29.04.2015р., Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_5 - 21.12.2012р., Mercedes-Benz Vito, д.н.з. НОМЕР_6 - 19.08.2011р. (компенсація за які включена в об'єм позовних вимог), яке здійснювалось відповідачем під час перебування в шлюбі, як і з тим, що позивач не надала беззаперечних доказів витрати відповідачем коштів отриманих з відповідних правочинів не в інтересах сім»ї.

Таким чином, позовна вимога в яку включена сума компенсації 1/2 вартості від відчуження зазначених автомобілів до задоволення не підлягає.

Разом з цим, не погоджуючись з оскаржуваним рішенням позивач ОСОБА_4 стверджує, що їх з відповідачем сім»я фактично розпалась 02.10.2016 року, коли вона разом з донькою переїхала від відповідача ОСОБА_5, проте доказів зазначеного суду не надала, при цьому рішення про розірвання шлюбу між сторонами ухвалено 24.11.2017р. за позовом ОСОБА_5, а із змісту рішення не вбачається встановлених обставин про дату, з якої сторони припинили спільне проживання.

Відтак, як в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи апеляційним судом, стороною позивача не надано доказів про те, що автомобіль Dacia Sandero, д.н.з. НОМЕР_2, який придбаний за час шлюбу та є спільним сумісним майном подружжя, відповідач відчужив коли сторони разом не проживали, спільного господарства не вели.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 рокув частині відмови в стягненні з відповідача грошової компенсації 1/2 частки мотоцикла YIBEN YB150T17, д.н.з. НОМЕР_1 скасувати.

Ухвали в цій частині нове рішення, яким цю позовну вимогу задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 1/2 ідеальній частині на мотоцикл YIBEN YB150T17, д.н.з. НОМЕР_1.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 січня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк