Постанова

Іменем України

28 січня 2019 року

м. Київ

справа № 553/1263/17

провадження № 61-32420св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 10 серпня 2017 року у складі судді

Чистик І. О. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Абрамова П. С., Мартєва С. Ю., Хіль Л. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У травні 2017 року Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі - Управління) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення переплати пенсії.

Позовна заява мотивована тим, що Управлінням, після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, пенсійну справу ОСОБА_4 було приведено у відповідність чинному законодавству.

З 01 квітня 2015 року виплату пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» ОСОБА_4 припинено згідно норм пенсійного законодавства.

Внаслідок індивідуального перерахунку та у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 призначена пенсія за віком згідно Закону України «Про державну службу», та одночасно з цим вона працює на посаді, що дає право на призначення пенсії згідно вищезазначеного закону, за період з 01 квітня 2015 року по 30 квітня 2015 року виникла переплата пенсії в сумі 2 902,61 грн.

На письмове звернення позивача від 07 лютого 2017 року відповідач в добровільному порядку борг не погашає.

Управління просило суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь переплачену пенсію в розмірі 2 902,61 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Ленінського районного суду міста Полтави від 10 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що судовим рішенням, яке набрало законної сили і є чинним, встановлено право ОСОБА_4 на отримання вищевказаного виду пенсії.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2017 року апеляційну скаргу Управління відхилено.

Рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 10 серпня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу Управління, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що переплата пенсії ОСОБА_4 не пов'язано зі зловживанням з її боку або рахунковою помилкою з боку позивача.

Короткий зміст вимог та наведених у касаційній скарзі доводів:

20 вересня 2017 року Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області через засоби поштового зв?язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам наведеним у позовні й заяві, при цьому заявник зазначає, що ОСОБА_4 отримала зайві кошти, які їй не належать.

Доводи інших учасників справи:

18 листопада 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу Управління відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи:

ОСОБА_4 працює завідуючою Третьої державної нотаріальної контори міста Полтави, тобто на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

З 2007 року відповідно до її заяви перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Полтави та отримувала пенсію на загальних підставах.

Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Полтави виплачувало їй пенсію з 14 жовтня 2009 року по 01 квітня 2015 року, як прирівняного до державного службовця на підставі статті 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат».

Постановою Ленінського районного суду міста Полтави від 03 лютого

2016 року у справі № 553/4432/15-а (провадження № 2-а/553/15/2016), яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_4 до УПФУ Ленінського району місті Полтави про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії встановлено, що згідно спільного листа за підписами Заступника Міністра юстиції України, Заступника Міністра праці та соціальної політики України, Заступника Голови правління Пенсійного фонду України від 16 серпня

2015 року № 02-540-6, № 31-26-2951, № 10229/02-30, згідно з яким відповідно до статті 26 Закону України «Про державну службу» службовцям, які обіймають посади, віднесені до категорій посад державних службовців, присвоюються ранги державних службовців, категорії посад державних службовців.

Кабінетом Міністрів України акт про віднесення посад державних нотаріусів до категорії посад державних службовців не видавався. Встановлення працівникам державних нотаріальних контор надбавок за ранги державних службовців зазначеним актом не передбачено. У зв'язку з цим, судом визнано дії Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в місті Полтаві щодо припинення виплати ОСОБА_4 пенсії, починаючи з 01 травня

2015 року до 31 грудня 2015 року - протиправними. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в місті Полтаві виплатити ОСОБА_4 пенсію в розмірі 2 902,61 грн, що становить 85 % від призначеної 14 жовтня 2009 року пенсії в розмірі 3 414,83 грн, починаючи з 01 травня

2015 року до 31 грудня 2015 року.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини:

Частинами першою, другою статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Статтею 1215 ЦК України визначено випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 листопада 2018 року у цивільній справі № 495/6560/15-ц.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів встановили, що судовим рішенням, яке набрали законної сили і є чинним, встановлено право ОСОБА_4 на отримання вищевказаного виду пенсії, переплата пенсії ОСОБА_4 не пов'язано зі зловживанням з її боку або рахунковою помилкою з боку позивача, а тому дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки відсутня така ознака як недобросовісність з боку відповідача у набутті спірних коштів.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та встановленими фактичними обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 10 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська