Ухвала

21 січня 2019 року

м. Київ

справа № 725/2898/18

провадження № 61-381ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 05 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та додаткових витрат,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, який продовжує навчання, до закінчення ним навчання у розмірі 1 500,00 щомісячно, а також додаткові витрати на дитину в розмірі 14 580,00 грн.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 1 200,00 грн щомісячно на період його навчання в Чернівецькому юридичному інституті Національного університету «Одеська юридична академія» на денній формі навчання на платній основі, починаючи з 04 червня 2018 року до 30 червня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину у розмірі 12 080,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судового збору.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обов'язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька, так і для матері, оскільки відповідач є працездатною особою, то зобов'язаний утримувати дитину та брати участь у додаткових витратах на неї, пов'язаних із навчанням.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 05 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 вересня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на дитину у розмірі 12 080,00 грн скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на навчання відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання судового збору.

26 грудня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 направила касаційну скаргу на зазначену постанову апеляційного суду, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 05 грудня 2018 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2018 року визначено в розмірі 1 762,00 грн.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців;

З урахуванням положень наведеної норми Закону, а також, враховуючи, що позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, який продовжує навчання, до закінчення ним навчання у розмірі 1 500,00 щомісячно та додаткові витрати на дитину в розмірі 14 580,00 грн, ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762,00 грн Х 100 = 176 200,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на те, що вона стосується питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, однак обставин, які б підтверджували зазначене не наведено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 05 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та додаткових витрат.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько