Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 405/4995/15-ц

провадження № 61-8382св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - прокурор м. Кіровограда в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Кіровоградській області,

відповідачі: Кіровоградська міська рада, ОСОБА_1,

третя особа - Державна інспекція сільського господарства в Кіровоградській області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 січня 2016 року у складі судді Циганаш І. А. та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 липня 2016 року у складі суддів: Франко В. А., Сукач Т. О., Чельник О. І.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року прокурор м. Кіровограда в інтересах держави звернувся до суду позовом до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсними пунктів 28-30 рішення міської ради, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та зобов'язання повернути їх.

Зазначав, що рішенням Кіровоградської міської ради від 16 вересня 2008 року № 1302 надано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам м. Кіровограда у власність по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та для ведення садівництва за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі. Зокрема, ОСОБА_1 надано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1000,0 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 1200,0 кв. м для ведення садівництва в районі АДРЕСА_1.

Пунктом 28 вказаного рішення затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2200,00 кв. м по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) і для ведення садівництва. Пунктами 29, 30 зазначеного рішення передано ОСОБА_1 у власність земельні ділянки по АДРЕСА_1 площею 1000,00 кв. м (землі одно- та двоповерхової житлової забудови) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови та площею 1200,00 кв. м (рілля) для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 отримала державні акти на право власності на земельні ділянки: серії НОМЕР_2 від 30 серпня 2010 року щодо земельної ділянки площею 1000,0 кв. м для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); серії НОМЕР_1 від 30 серпня 2010 року щодо земельної ділянки площею 1200,0 кв. м для ведення садівництва.

Пункти 28-30 рішення Кіровоградської міської ради від 16 вересня 2008 року № 1302 є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки Управлінням містобудування та архітектури погоджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок по АДРЕСА_1 в м. Кіровограді за умови внесення змін до містобудівної документації (генерального плану м. Кіровограда). Враховуючи, що вимоги висновку не виконані, висновок вважається нечинним.

Крім того, згідно Генерального плану м. Кіровограда, затвердженого рішенням Кіровоградської міської ради від 12 вересня 2000 року № 627, землі в районі АДРЕСА_1, в тому числі спірні земельні ділянки, віднесено до території зелених насаджень загального користування. Зміни до містобудівної документації (генерального плану м. Кіровограда) щодо вищезазначених земельних територій не вносились. Будь-яких рішень про зміни функціонального призначення спірної земельної ділянки, зміни цільового призначення земельної ділянки Кіровоградською міською радою не приймалось. Таким чином, земельні ділянки в районі АДРЕСА_1, що передані у власність ОСОБА_1, відносяться до земель загального користування населеного пункту, а тому не можуть бути передані у приватну власність. Землі зелених насаджень загального користування згідно містобудівної документації (генерального плану м. Кіровограда) не призначені для будівництва на них будівель і споруд, їх передача для потреб містобудування, а також для ведення садівництва, суперечить вищезазначеним нормам чинного законодавства.

Крім того, проект землеустрою щодо відведення у земельної ділянки в районі АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 не відповідає вимогам частини дев'ятої статті 118 ЗК України. Висновок Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Кіровоградській області від 03 серпня 2009 року № 2239-07/06 відкликаний Держуправлінням 25 вересня 2009 року, отже, такий висновок відсутній.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_2 та № НОМЕР_5 видано на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке визнається недійсним, і яке, відповідно, не створює юридичних наслідків, державні акти, видані на підставі цього рішення, також є недійсними та підлягають скасуванню.

Окрім того, зазначив, що прокурором не пропущено строк звернення з позовом до суду з тих підстав, що за результатами опрацювання даних публічної кадастрової карти України з метою проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням та застосуванням земельного законодавства Кіровоградською міською радою відповідно до вимог статті 21 Закону України «Про прокуратуру» прокурором міста винесено постанову про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів від 02 вересня 2014 року. В подальшому, під час проведення перевірки виявлено порушення вимог земельного законодавства при передачі міською радою у власність земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_3-НОМЕР_4, до складу яких входять і земельні ділянки, що є предметом спору, що і стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Таким чином, прокурор про порушення вимог закону при передачі спірних земельних ділянок у власність дізнався лише у 2014 році при проведенні вищезазначеної перевірки в порядку прокурорського нагляду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що прийняття оскаржуваного рішення, видача державних актів на право власності на земельні ділянки та передача ОСОБА_1 земельних ділянок у власність по АДРЕСА_1 здійснювались в 2009-2010 роках, а план зонування території м. Кіровограда затверджений рішенням ради 17 вересня 2013 року. На час прийняття міською радою оспорюваних рішень, рішення щодо розроблення та затвердження детального плану територій м. Кіровограда міською радою не приймалися. Таким чином, у зв'язку з не прийняттям детального плану території та не визначенням червоних ліній (які є підставою для розмежування земель загального користування), а також, враховуючи, що територія вул. Чорноморська в м. Кіровограді не визначена як зелені насадження загального користування, очевидним є висновок, що рішення Кіровоградської міської ради № 2469 від 03 вересня 2009 року, а відтак і рішення від 16 вересня 2008 року № 1302 приймались відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, відповідно до рішення міської ради від 28 жовтня 2015 року № 4725 «Про внесення змін до Плану зонування території міста Кіровограда, затвердженого рішенням Кіровоградської міської ради від 17 вересня 2013 року № 2456», внесено зміни до Плану зонування території м. Кіровограда, затвердженого рішенням Кіровоградської міської ради від 17 вересня 2013 року № 2456, а саме: земельні ділянки в районі АДРЕСА_1, визначені як рекреаційна зона активного відпочинку, вирішено віднести до зони садибної житлової забудови. Під час прийняття рішення Кіровоградської міської ради № 2469 від 03 вересня 2009 року «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність по АДРЕСА_1» на засіданні сесії міської ради був та приймав участь прокурор міста, що підтверджується витягом з протоколу № 65 чотирнадцятої сесії Кіровоградської міської ради V скликання від 03 вересня 2009 року. Таким чином, про вищевказане рішення позивач дізнався 03 вересня 2009 року та з даного моменту мав можливість скористатись своїм правом оскарження даного рішення через суд. Приймаючи до уваги те, що трирічний строк на час звернення до суду вже минув, слід керуватися тим, що позовна давність до зазначених вимог повинна застосовуватися.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 19 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що прокурор м. Кіровограда звернувся до суду з позовом 08 липня 2015 року, а згідно наданих в суд апеляційної інстанції копій двох договорів купівлі-продажу від 22 липня 2015 року, ОСОБА_1 дві спірні земельні ділянки площею відповідно 0,1200 га та 0,1000 га продала ОСОБА_2 Рішення суду першої інстанції ухвалено 05 січня 2016 року. Згідно із частиною першою статті 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки по суті справа вирішується судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності і обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення в межах, встановлених статтею 303 ЦПК України. Тому у апеляційного суду немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого статтею 37 ЦПК України. Порушення судом норм матеріального і процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, пред'явленого до неналежного відповідача.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заступник прокурора Кіровоградської області просить скасувати судові рішення та задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен з позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Позивач правильно визначився зі складом сторін, позов пред'явлений до ОСОБА_1 та Кіровоградської міської ради, яких стосуються оспорювані рішення ради та державні акти на земельну ділянку. Таким чином, позов можливо розглянути по суті.

13 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, в редакції яка діяла на час розгляду справи, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суди установили, що рішенням Кіровоградської міської ради від 16 вересня 2008 року № 1302 надано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам м. Кіровограда у власність по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та для ведення садівництва за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі. Зокрема, ОСОБА_1 надано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1000,0 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 1200,0 кв. м для ведення садівництва в районі АДРЕСА_1.

Пунктом 28 вказаного рішення затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2200,00 кв. м по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) і для ведення садівництва. Пунктами 29, 30 зазначеного рішення передано ОСОБА_1 у власність земельні ділянки по АДРЕСА_1 площею 1000,00 кв. м (землі одно- та двоповерхової житлової забудови) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови та площею 1200,00 кв. м (рілля) для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 отримала державні акти на право власності на земельні ділянки: серії НОМЕР_2 від 30 серпня 2010 року щодо земельної ділянки площею 1000,0 кв. м для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); серії НОМЕР_1 від 30 серпня 2010 року щодо земельної ділянки площею 1200,0 кв. м для ведення садівництва.

Згідно договорів купівлі-продажу від 22 липня 2015 року ОСОБА_1 відчужила спірні земельні ділянки ОСОБА_2, який зареєстрував право власності на землю у встановленому законом порядку.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 130 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час розгляду справи, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Згідно статей 33, 36, 119 ЦПК України в редакції, яка діяла на час розгляду справи, на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов'язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень статті 33 ЦПК України. Якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (стаття 33 ЦПК в редакції, яка діяла на час розгляду справи). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Проте зазначених вимог закону суд першої інстанції не врахував та розглянув справу щодо оспорення правовстановлюючих документів на земельні ділянки попереднього землевласника, у якого спірні об'єкти нерухомості придбав ОСОБА_2, без залучення останнього набувача земельних ділянок до участі у справі.

Не можна погодитися із висновком апеляційного суду щодо процесуального статусу ОСОБА_2 як єдиного належного відповідача, оскільки у справі оспорюється порядок надання земельної ділянки Кіровоградською міською радою у власність ОСОБА_1, тому при вирішенні справи підлягають встановленню обставини щодо правомірності дій Кіровоградської міської ради та ОСОБА_1, тобто вказані особи є належними співвідповідачами у справі.

ОСОБА_2 є останнім набувачем цієї землі, із власності якого спірні земельні ділянки витребовуються за цим позовом, тобто він має відповідати за позовом, а тому судове рішення у справі стосується його прав та обов'язків.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до статті 304 ЦПК України в редакції, яка діяла на час розгляду справи, суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими главою І «Апеляційне провадження» розділу V ЦПК України. У зв'язку з цим, зокрема, в апеляційній інстанції не вирішується питання про залучення до участі у справі осіб, яких не залучив суд першої інстанції (крім правонаступників), оскільки на стадії апеляційного провадження справа вже є розглянутою судом першої інстанції відносно тих осіб, склад яких сформовано у першій інстанції. Лише в цих межах апеляційний суд може перевіряти законність рішення суду першої інстанції.

З урахуванням того, що порушення норм процесуального права, допущені місцевим судом, неможливо усунути в межах апеляційного провадження справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик