Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 548/654/16-ц

провадження № 61-18392св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О.,Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вікотек»,

відповідачі: ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Банк Форвард»,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Борис Михайлович, Публічне акціонерне товариство «Світ Електроніки»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікотек» на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 31 травня 2017 року у складі судді Миркушіної Н. С. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 20 липня 2017 року у складі колегії суддів: Абрамова П. С., Триголова В. М., Гальонкіна С. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У травні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вікотек» (далі - ТОВ «Вікотек») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» (далі - ПАТ «Банк Форвард»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Б. М., Публічне акціонерне товариство «Світ Електроніки» (далі - ПАТ «Світ Електроніки»), в якому просило визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06 квітня 2016 року № 29117602; скасувати запис про державну реєстрацію прав на нерухоме майно - нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ТОВ «Вікотек» право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що 14 червня 2006 року за ТОВ «Вікотек» зареєстроване право власності на магазин за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 та витягом про реєстрацію права власності на це нерухоме майно.

02 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», та ТОВ «Вікотек», що діє як майновий поручитель на виконання зобов`язань ПАТ «Світ Електроніки», укладено договір іпотеки № 014-12 та зареєстровано обтяження у Державному реєстрі іпотек. За умовами вказаного договору іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 15 липня 2011року № 005-3 передає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: магазин, загальною площею 248,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у п`ятиповерховому будинку на першому поверсі.

28 січня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Ніловою А. О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 18920875, яким проведено державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за ПАТ «Банк «Форвард».

Не погоджуючись із цим рішенням державного реєстратора ТОВ «Вікотек» звернулося до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування. Підставою для звернення до суду із відповідним позовом стало те, що здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за новим власником ПАТ «Банк Форвард» відбулось за відсутності документів, які є підставою для реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року у справі № 816/1777/15, яку залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Нілової А. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 січня 2015 року № 18920875, яким проведено державну реєстрацію права приватної власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ПАТ «Банк Форвард».

ТОВ «Вікотек» вказувало, що з дати набрання законної сили постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року у справі № 816/1777/15 (13 жовтня 2015 року) нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , повернулось у власність ТОВ «Вікотек», про що 23 жовтня 2015 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно вчинено відповідний запис.

Проте 22 квітня 2016 року ТОВ «Вікотек» з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що 01 квітня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б. М. посвідчений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (дійсна назва : АДРЕСА_1 , згідно з розпорядженням Хорольської міської ради Полтавської області від 18 січня 2016 року № 5-р) укладений між ПАТ «Банк Форвард» та громадянином України ОСОБА_1

ТОВ «Вікотек» зазначало, що договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 01 квітня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б. М., необхідно визнати недійсним, а рішення про державну реєстрацію прав, індексний номер 29117602 від 06 квітня 2016 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б. М., скасувати з огляду на таке.

16 листопада 2015 року з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТОВ «Вікотек» стало відомо, що 27 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б. М. вчинено нотаріальну дію та проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - магазин за адресою: АДРЕСА_1 , за ПАТ «Банк Форвард».

ТОВ «Вікотек» стверджувало, що зважаючи на те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б. М. було проведено реєстрацію права власності за іпотекодержателем з грубим порушенням процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, не надіслано іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу щодо усунення порушень у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, у листопаді 2015 року ТОВ «Вікотек» звернулося до Головного територіального управління юстиції в м. Києві з відповідною скаргою.

За результатами проведеної перевірки Головним територіальним управлінням юстиції в м. Києві встановлено, що дії нотаріуса Суперфіна Б. М., направлені на державну реєстрацію речових прав на магазин за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено з порушенням норм частин другої, третьої та п`ятої статті 3, частин другої і дев`ятої статті 15, частини першої статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також пункту 7.30 розділу 7 наказу Міністерства юстиції України Про затвердження Правил ведення нотаріального діловодства.

А тому, з огляду на те, що повторна реєстрація права власності на магазин за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ «Банк Форвард» відбулася з порушенням вимог чинного законодавства України, то на дату укладення оспорюваного правочину (01 квітня 2016 року) ПАТ «Банк Форвард» на думку позивача не був законним власником цього майна та не мав права ним розпоряджатися.

Крім того, 23 вересня 2015 року Господарським судом м. Києва постановлено ухвалу про порушення провадження у справі № 910/22788/15 про банкрутство за заявою ТОВ «Вікотек» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Після набрання законної сили постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року у справі № 816/1777/15 (13 жовтня 2015 року) та з урахуванням ухвали Господарського суду м. Києва від 23 вересня 2015 року у справі № 910/22788/15, звернення стягнення на нерухоме майно ТОВ «Вікотек», у тому числі на магазин за адресою: АДРЕСА_1, може здійснюватися виключно у порядку, встановленому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 31 травня 2017 року у задоволенні позову ТОВ «Вікотек» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оспорюваний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення укладено сторонами відповідно до вимог чинного законодавства, він відповідає наміру сторін і не порушує права третіх осіб або державних інтересів, тому підстав для визнання його недійсним немає.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що ПАТ «Банк Форвард» на момент укладення договору купівлі-продажу було єдиним законним власником з усіма належними правами на спірне майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 жовтня 2015 року № 46364559, який був чинним, у судовому порядку не оскаржений та не скасований.

Крім того, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки, він не є стороною оспорюваного договору, а тому належним способом захисту порушеного права є витребування спірного майна від добросовісного набувача у порядку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 388 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), а не визнання недійсним договору купівлі-продажу і визнання права власності.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20 липня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Вікотек» залишено без задоволення, а рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 31 травня 2017 року - без змін.

Постановляючи ухвалу про залишення без задоволення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У серпні 2016 року ТОВ «Вікотек» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 31 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 20 липня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної правової оцінки введенню стосовно заявника судової процедури розпорядження майном у справі про його банкрутство та мораторію на задоволення вимог кредиторів, що призвело до неправильної оцінки фактичних обставин справи; дійшли висновку про належне надсилання ПАТ «Банк Форвард» заявнику вимоги про усунення порушень договору кредиту без фактичного витребування, дослідження і аналізу подібної вимоги; залишили поза увагою ту обставину, що ПАТ «Банк Форвард» не міг у відповідний період надіслати заявнику вимоги про усунення порушень кредитного договору; не надали правової оцінки тій обставині, що за договором іпотеки заявник передав одне майно, а ПАТ «Банк Форвард» звернуло стягнення та відчужило на підставі договору іпотеки зовсім інше нерухоме майно; дійшли помилкового висновку про те, що факт державної реєстрації банком прав на предмет іпотеки є безспірним підтвердженням права власності, якщо рішення не було оскаржено в порядку адміністративного судочинства; дослідили та встановили неможливість застосування способу захисту, який заявник не просив застосувати, і проігнорували одну з вимог позивача, що була предметом позову у цій справі. Також при розгляді справи суд апеляційної інстанції допустив грубі порушення норм процесуального права, що унеможливили всебічний та повний розгляд справи судом, а також обмежили право учасників процесу на справедливий суд.

У вересні 2017 року від ПАТ «Банк Форвард» надійшли заперечення на зазначену касаційну скаргу ТОВ «Вікотек», у яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, та залишити в силі оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

У серпні 2018 року від ПАТ «Банк Форвард» надійшли доповнення до його заперечень.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи № 548/654/16-ц із Хорольського районного суду Полтавської області та надано учасникам справи строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 Цивільного процесуального кодексу України).

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року провадження № 61-18392ск18 призначено судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги ТОВ «Вікотек», Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 14 червня 2006 року за ТОВ «Вікотек»зареєстровано право власності на магазин за адресою: АДРЕСА_1 .

02 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Руский Стандарт» (іпотекодержатель) та ТОВ «Вікотек» (іпотекодавець), що діє як майновий поручитель за виконанням зобов`язань ПАТ «Світ Електроніки» (Позичальник), укладений договір іпотеки № 014-12, за умовами якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 15 липня 2011 року № 005-3 передає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: магазин, загальною площею 248,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в п`ятиповерховому будинку на першому поверсі.

Обтяження на підставі договору іпотеки від 02 вересня 2011 року було зареєстроване у Державному реєстрі іпотек 02 вересня 2011 року.

Відповідно до змін і доповнень до статуту Публічного акціонерного товариства «Банк Руский Стандарт», зареєстрованих 07 жовтня 2014 року, Публічне акціонерне товариство «Банк «Форвард» є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Банк Руский Стандарт».

26 січня 2015 року ПАТ «Банк Форвард» подало до Реєстраційної служби Хорольського районного управління юстиції заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права приватної власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

28 січня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Ніловою А. О., за результатами розгляду заяви із реєстраційним номером 9919572, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 18920875, яким проведено державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за ПАТ «Банк «Форвард».

Не погоджуючись із вчиненими діями, а також із рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 січня 2015 року № 18920875, ТОВ «Вікотек» оскаржило їх до суду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 травня 2017 року, в адміністративній справі № 816/1777/15 позов ТОВ «Вікотек» задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Нілової А. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 січня 2015 року № 18920875, яким проведено державну реєстрацію права приватної власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ПАТ «Банк Форвард». У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

23 вересня 2015 року Господарським судом м. Києва постановлено ухвалу про порушення провадження у справі № 910/22788/15 про банкрутство за заявою ТОВ «Вікотек» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Розпорядником майна боржника ТОВ «Вікотек» призначено арбітражного керуючого Ягічева С. О.

27 жовтня 2015 року ПАТ «Банк «Форвард» вдруге звернулося до нотаріуса, що має функції державного реєстратора прав, з повним пакетом документів, у тому числі з підтвердженням направлення та отримання вимог банку боржником та іпотекодавцем, що підтверджують перехід права власності на магазин, загальною площею 248,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

27 жовтня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Б. М. провів державну реєстрацію права власності за ПАТ «Банк Форвард» на нерухоме майно - магазин за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріали справи не містять даних про оскарження ТОВ «Вікотек» у судовому порядку державної реєстрації ПАТ «Банк Форвард» прав на нерухоме майно, здійсненої вдруге.

Розпорядженням Хорольської міської ради Полтавської області від 18 січня 2016 року № 5-р АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1.

01 квітня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б. М. посвідчено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ПАТ «Банк Форвард» та громадянином України ОСОБА_1

06 квітня 2016 року зроблено запис індексний номер 29117602, про державну реєстрацію права власності на вищезгадане нерухоме майно.

Нормативно-правове обґрунтування

За змістом статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Так, згідно зі статтями 10, 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 58, 60 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

ЦК України передбачено засади захисту права власності. Зокрема згідно зі статтею 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту. У зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтями 387, 388 ЦК України, які дають право витребувати майно в набувача.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач згідно зі статтею 10 ЦПК України 2004 року зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. При цьому юридично важливою обставиною є доведення факту добросовісності чи недобросовісності набувача майна.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 07 листопада 2012 року по справі № 6-107цс12.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до положень статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-ІV).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Вікотек», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно виходив із того, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а обставини справи не підтверджені певними засобами доказування.

Зокрема суд, правильно зазначив, що оспорюваний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення укладений сторонами відповідно до вимог чинного законодавства, він відповідає наміру сторін і не порушує права третіх осіб або державних інтересів, тому підстав для визнання його недійсним немає.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ПАТ «Банк Форвард» на момент укладення договору купівлі-продажу було єдиним законним власником з усіма належними правами на спірне майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 жовтня 2015 року № 46364559, який був чинним, у судовому порядку не оскаржений та не скасований.

Крім того, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки він не є стороною оспорюваного договору, а тому належним способом захисту порушеного права є витребування спірного майна від добросовісного набувача у порядку передбаченому пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України, а не визнання недійсним договору купівлі-продажу і визнання права власності.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив доводи апеляційної скарги дав їм правильну оцінку в результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статті 315 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки введенню стосовно заявника судової процедури розпорядження майном у справі про його банкрутство та мораторію на задоволення вимог кредиторів, що призвело до неправильної оцінки фактичних обставин справи, Верховний Суд відхиляє з огляду на те, що суди всебічно дослідили вказані обставини та дали їм правильну оцінку.

Зокрема зазначили, що реєстрація 27 жовтня 2015 року права власності ПАТ «Банк Форвард» на предмет іпотеки - нежитлове приміщення магазину по АДРЕСА_1 в реєстрі права власності після порушення провадження у справі № 910/22788/15 про банкрутство за заявою ТОВ «Вікотек» та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів у жодному випадку не припиняє дію договору іпотеки та не свідчить про незаконність реєстрації права власності на спірний об`єкт за ПАТ «Банк «Форвард».

Крім того, за вимогами статті 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» набуття ПАТ «Банк Форвард» права власності на спірний об`єкт нерухомості недійсним не визнавалося. Вказаним законом не встановлено, що правочини, які здійснені в порушення вимог зазначеного закону, є нікчемними.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх спростували. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року).

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікотек» залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 31 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:І. Ю. Гулейков
А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик