Ухвала

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 752/21621/18

провадження № 61-13966ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги» - адвоката Дмитрієва Станіслава Олександровича, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги», ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна, про визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Каса народної допомоги», ОСОБА_2 , в якому просив суд визнати договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 01 жовтня 2018 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Каса народної допомоги» недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності.

Одночасно з позовом ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку) щодо нерухомого майна, а саме: квартири загальною площею 158,1 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний об`єкт нерухомого майна № 24.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку) щодо нерухомого майна, а саме: квартири загальною площею 158,1 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний об`єкт нерухомого майна № 24.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 червня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Каса народної допомоги» залишено без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2019 року - без змін.

У липні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ТОВ «Каса народної допомоги» - адвоката Дмитрієва С. О., в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року

№ 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4).

Крім того, пунктами 1-4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, районний суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що є підстави для забезпечення позову, оскільки обраний вид забезпечення позову буде співмірним із заявленими позовними вимогами, а не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову не порушує майнові права товариства як власника, оскільки не обмежує його право на володіння та користування майном та є тимчасовим заходом.

Таким чином, доводи касаційної скарги не можуть бути взяті до уваги, оскільки апеляційний суд при дослідженні матеріалів справи обґрунтовано, повно та всебічно перевірив доводи та докази, вірно дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали районного суду без змін.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на зміст оскаржуваних судових рішення та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги» - адвоката Дмитрієва Станіслава Олександровича, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги», ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна, про визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк