Головуючий суду 1 інстанції - Чехов С.І.
Доповідач -Суддя доповідач: Луганська В. М.
Справа № 418/660/19
Провадження № 22-ц/810/455/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Луганської В.М.

суддів: Коновалової В.А., Авалян Н.М.

за участю секретаря судового засідання: Сінько А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Міловського районного суду Луганської області від 01 квітня 2019 року ухваленого судом у складі судді Чехова С.І.

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 у лютому 2019 року звернувся до суду з вимогами до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що позивачем 29.05.2015 року було відкрито картковий рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк», позивач користувався картковим рахунком, 21.07.2015 року відповідачем було заблоковано картковий рахунок. Рішенням Міловського районного суду від 31.10.2017 року у справі № 418/608/17 визнано, що відповідач незаконно заблокував кошти на його рахунку, внаслідок чого позивач був обмежений у праві користування та розпорядження своїми грошовими коштами. Позивач вважає, що враховуючи, що договір про надання фінансово-кредитних послуг, укладений між сторонами для задоволення власних побутових потреб позивача, відповідачем внаслідок обмеження прав позивача щодо розпорядженнями грошовими коштами, прострочено надання послуг щодо розрахунково-касового обслуговування клієнта, то відповідач має сплати позивачу інфляційні втрати та три відсотки річних. Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 14614, 65 грн. та судові витрати.

Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 01 квітня 2019 року заявлені вимоги позивача задоволено. Суд стягнув з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 - 14614, 65 грн., вирішив питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволені заявлених вимог відмовити.

Скаржник посилається на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх фактичних обставин справи та неналежну оцінку наданих суду доказів, оскільки правовідносини, які склалися між банком і позивачем не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Кошти розміщені на банківському рахунку не можуть розглядатися як вартість послуг. Наданий розрахунок позивачем не є належним доказом.

Належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи позивач в судове засідання не з`явився.

Представник АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника скаржника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи заявлені вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, у зв`язку з блокуванням карткового рахунку має право відповідно до ч .2 ст. 625 ЦК України на отримання від банку інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Встановивши, що картковий рахунок позивача був заблокований 673 дні, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 14614, 65 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та позивачу було відкрито банківський рахунок.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 31 жовтня 2017 року встановлено, що позивачу 29.05.2015 року було відкрито банківський рахунок та видано пластикову кредитну картку № НОМЕР_1 . У липні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» в односторонньому порядку заблокував видачу коштів позивачу, що знаходяться на його банківському рахунку. Згідно виписку руху коштів по вказаній картці станом на 29.05.2017 року залишок коштів становить 51546, 39 грн. Вказаним вище рішенням суду визнано дії ПАТ КБ «Приватбанк» в частині блокування видаткових операцій по рахунку та картки неправомірними.

Позивач в позовній заяві вказав, що грошові кошти йому були повернуті банком 30 травня 2017 року. Вказану обставинну банком не спростовано.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 ЦК за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до пункту 7.1.2. статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України

Згідно до положень ст. ст. 526, 531 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконня грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України).

Згідно наданого позивачем розрахунку тривалість періоду блокування карткового рахунку становить 673 дні, інфляційні втрати становлять - 11763, 36 грн., три відсотки річних - 2 851, 29 грн.

Відповідач не надав суду належних доказів та спростування розрахунку позивача.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів судової палати вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача 14614, 65 грн.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд застосував до спірних правовідносин положення ч.5 ст.10 закону України «Про захист прав споживачів», які не регулюють правовідносини, що випливають із договору про відкриття банківського рахунку, оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону «Про захист прав споживачів».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані докази, правильно застосовані норми матеріального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, інших доводів незаконності рішення суду відповідачем наведено не було.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин та згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Міловського районного суду Луганської області від 01 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 31 липня 2019 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Коновалова

Н.М. Авалян