КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-3189/12
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/382/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Щербенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за поданням Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № 44204242 про визначення та виділення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, відшкодування збитків та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року, постановлену під головуванням судді Матійчук Г.О., -

встановила:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року у задоволенні подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № 44204242 про визначення та виділення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2017 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року скасовано, передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 у задоволенні подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № 44204242 про визначення та виділення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, та задовольнити подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем не надано висновків експертизи щодо подільності чи неподільності нерухомого майна, вартості такого майна, не визначено співмірність вимог щодо визначення частки майна боржника з розміром заборгованості.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 вересня 2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, відшкодування збитків та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 135 176 грн 25 коп., інфляційні втрати в розмірі 7 299 грн 50 коп., три відсотки річних в розмірі 11 538 грн 00 коп.

В задоволені іншої частини позовних вимоги відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року скасовано рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 вересня 2013 року в частині відмови у задоволені позовних вимог до ОСОБА_3 та постановлено нове, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму основної заборгованості 278 600 грн 00 коп., три відсотки річних - 13 595 грн 89 коп., а всього 292 195 грн 89 коп., а також стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 922 грн 00 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2014 року касаційну скаргу представника ОСОБА_3, ОСОБА_2 відхилено, рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року залишено без змін.

19 березня 2014 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-3189/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 155 553 грн 89 коп.

19 березня 2014 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-3189/12 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 295 117 грн 89 коп.

Виконавчі листи перебувають на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстицію України.

31 березня 2016 року Головний державний виконавець відділу ПВР департаменту ДВС МЮУ звернувся із поданням про визначення та виділення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа № 2-3189/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 155 553 грн 89 коп., та виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа № 2-3189/12 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 295 117 грн 89 коп.

В ході примусового виконання встановлено, що боржнику ОСОБА_2 належить майно, а саме:

- квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12 листопада 2007 року за реєстровим № 5326;

- нежитлова будівля - приміщення лазні загальною площею 182,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 5521446), на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2006 року реєстровий № 167;

- домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна 7649835) на підставі договору купівлі-продажу від 30 листопада 2007 року за реєстровим № 9773;

- домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна 7711092), на підставі договору купівлі-продажу від 31 серпня 2007 року за реєстровим № 6391;

- кочегарка, загальною площею 87,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер майна: 14896863), на підставі договору купівлі-продажу від 12 липня 2006 року за реєстровим № 6855;

- контора, загальною площею 199,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер майна 18785031), на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3 від 09 травня 2007 року, виданого згідно з рішенням виконкому Забуянської сільської ради № 14 від 26 лютого 2007 року;

- транспортний засіб CITROENBERLINGO, вантажний малотоннажний фургон-В, 2005 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_4, VIN/Номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_5 - на підставі свідоцтва НОМЕР_6 від 10 вересня 2009 року;

- транспортний засіб RANGEROVER 4.2, легковий універсал-В, 2007 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_7, VIN/Номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_8, на підставі свідоцтва НОМЕР_9 від 27 грудня 2007 року;

- транспортний засіб LAND ROVER DEFENDER, легковий універсал-В, 2007 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_10, VIN/Номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_11, на підставі свідоцтва НОМЕР_12 від 20 червня 2007 року;

- транспортний засіб ЗАЗ 110557, вантажний малотоннажний пікап-В, 2004 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_13, VIN/Номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_14, на підставі свідоцтва НОМЕР_15 від 18 січня 2011 року;

- транспортний засіб MERCEDES-BENZ CL 600, легковий купе-В, 2000 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_16 VIN/Номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_17, на підставі свідоцтва НОМЕР_18 від 07 червня 2011 року.

Виконавчий лист № 2-3189/12 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми заборгованості в розмірі 295 117 грн 89 коп. повертався стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із відсутністю майна боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

Встановлено, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 березня 2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 04 червня 2005 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис № 194.

З метою виконання рішення суду у справі № 2-3189/12 в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3, державний виконавець просив подання задовольнити, врахувавши положення ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 СК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент звернення з поданням) стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 червня 2005 року до 18 березня 2014 року.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 60 СК України передбачє презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Частиною першою ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, що спірне майно є особистою власністю одного з подружжя, а відтак презумпція спільності права власності подружжя не спростована.

Вбачається, що державним виконавцем встановлена відсутність майна боржника ОСОБА_3, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

В добровільному порядку боржник рішення суду не виконує.

Будь-яких заходів, спрямованих на виконання рішення суду від 19 лютого 2014 року боржник не вживає.

Рішення суду залишається невиконаним протягом більш ніж чотири роки.

Визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення з нього боргу. Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є рівними, або існує домовленість між ними про розподіл часток, або рішень суду про визначення часток, матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що подання державного виконавця в частині визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особою, є обґрунтованим, а тому ухвала суду в частині відмови у задоволенні цих вимог підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про визначення частки майна боржника ОСОБА_3 у розмірі Ѕ у майні, визначеному державним виконавцем у поданні.

Висновок суду першої інстанції про те, що державним виконавцем не надано висновків експертизи щодо подільності чи неподільності нерухомого майна, вартості такого майна, не визначено співмірність вимог щодо визначення частки майна боржника з розміром заборгованості, є помилковим, оскільки державний виконавець не має повноважень ініціювати проведення експертних досліджень щодо вирішення даних питань, та надавати докази з цього приводу.

В частині відмови у задоволенні подання державного виконавця про виділення частки майна боржника, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому висновки суду в цій частині є законними і обґрунтованими.

Колегія суддів визначає частку боржника в усьому майні, про яке ставить питання державний виконавець у поданні, оскільки матеріали справи не містять доказів про дійсну вартість цього майна, його стан, в тому числі технічний тощо, що позбавляє апеляційний суд визначити співмірність вартості майна борговим зобов'язанням.

Під час проведення безпосередніх виконавчих дій, боржник вправі самостійно запропонувати державному виконавцю певне рухоме чи нерухоме майно для реалізації, якого буде достатньо для погашення боргу за рішенням суду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року в частині відмови у визначенні частки майна боржника у майні скасувати.

В цій частині ухвалити нову постанову.

Подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Визначити частку майна боржника ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1) у розмірі Ѕ у майні, а саме: квартира АДРЕСА_1 нежитлова будівля - приміщення лазні загальною площею 182,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 5521446); домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна 7649835); домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна 7711092); кочегарка, загальною площею 87,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер майна: 14896863); контора, загальною площею 199,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер майна 18785031); транспортний засіб CITROEN BERLINGO, вантажний малотоннажний фургон-В, 2005 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_4, VIN/Номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_5 - на підставі свідоцтва НОМЕР_6 від 10.09.2009; транспортний засіб RANGE ROVER 4.2, легковий універсал-В, 2007 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_7, VIN/Номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_8; транспортний засіб LAND ROVER DEFENDER, легковий універсал-В, 2007 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_10, VIN/Номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_11; транспортний засіб ЗАЗ 110557, вантажний малотоннажний пікап-В, 2004 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_13, VIN/Номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_14; транспортний засіб MERCEDES-BENZ CL 600, легковий купе-В, 2000 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_16 VIN/Номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_17, яким він володіє спільно з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2, проживає за адресою: АДРЕСА_1).

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 29 січня 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко