Постанова

Іменем України

06 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 462/4118/18

провадження № 61-18697св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи- Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство «Сигнівка»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року у складі колегії суддів Левика Я. А., Струс Л. Б., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи - Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство «Сигнівка» (далі - ЛКП «Сигнівка»), про виселення.

Позовна заява обґрунтована тим, що будинок АДРЕСА_1 є власністю територіальної громади м. Львова. ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

06 червня 2018 року комісією ЛКП «Сигнівка» складено акт про те, що у житловому приміщенні № 1 фактично проживає без законних підстав ОСОБА_1 . Наглядовою радою з питань розподілу і утримання житла в гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій при виконкомі Львівської міської ради 26 грудня 2017 року прийнято рішення, яким ОСОБА_2 відмовлено в складанні інвентаризаційного акта володіння жилим приміщенням № 1, а ОСОБА_3 погоджено покращити житлові умови шляхом надання жилої кімнати АДРЕСА_1 .

Проте, вказане рішення не виконано, оскільки приміщення № 1 самовільно зайнято ОСОБА_1 . Крім цього, вказує, що згідно відповіді Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» (далі - ДП «ЛДЗ «Лорта»), представлена ОСОБА_1 копія витягу з протоколу № 18 від 13 січня 2000 року про закріплення кімнати АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , є сфальсифікованою, оскільки такого протоколу на підприємстві немає та на ньому підпис особи, який був прийнятий на посаду заступника директора ДП «ЛДЗ «Лорта» з загальних питань лише 27 квітня 2000 року. Попередження позивача про добровільне виселення із займаного житлового приміщення відповідачем не виконано.

Просила виселити ОСОБА_1 із самовільно зайнятої жилого приміщення АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу з 2013 року відомо, що спірним житлом самовільно користується відповідач, а тому позивач звернувся до суду із позовом про виселення відповідача з пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 вересня 2018 року скасовано позов задоволено.

Виселено ОСОБА_1 із самовільно зайнятої жилого приміщення АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки після отримання нового житла та після набуття його у власність, жодних передбачених законом підстав у відповідача для проживання у попередньому (спірному житловому приміщенні № 1) - немає. Так з 24 травня 2016 року, ордеру на проживання у такому нею не отримано, договір найму на зайняття такого з нею не укладався, будь-яких інших рішень уповноважених органів чи посадових осіб, що надавали б право на зайняття спірного жилого приміщення матеріали справи не містять, у власності відповідача таке не перебуває.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 462/4118/18 та витребувано її з Залізничного районного суду м. Львова.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що у спірне житлове приміщення ОСОБА_1 вселилась на законних підставах, отримувала субсидію та сплачувала комунальні послуги.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що копії розпорядження № 613 від 15 жовтня 2013 року, ЛКП «Сигнівка» зобов`язано прийняти на баланс будівлі гуртожитків, розташованих на

АДРЕСА_1 перебуває у власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради. Балансоутримувачем вказаного будинку є ЛКП «Сигнівка».

Згідно із Витягу з протоколу № 4 наглядової ради з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій при виконкомі від 26 грудня 2017 року, вирішено відмовити ОСОБА_2 щодо складання інвентаризаційного акту володіння жилим приміщенням АДРЕСА_1 та погодити покращити житлові умови сім`ї ОСОБА_4 шляхом надання кімнати АДРЕСА_1 .

Згідно довідки ЛКП «Сигнівка» від 06 червня 2018 року ОСОБА_1 , 1959 року народження, зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , але займає квартиру № 1 в цьому будинку, в якій ніхто не зареєстрований.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданої ЛКП «Сигнівка» від 06 червня 2018 року, у квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 69 кв. м, зареєстровані ОСОБА_1 - основний квартиронаймач, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

ЛКП «Сигнівка» неодноразово попереджало відповідача про добровільно виселення із квартири АДРЕСА_1 , однак дані попередження відповідачем не виконані.

Із акту комісії ЛКП «Сигнівка» вбачається, що приміщення квартири АДРЕСА_1 самовільно зайняте.

ОСОБА_1 була зареєстрована з 1987 року у гуртожитку на АДРЕСА_1 та проживала у кімнаті №1 . Однак, у зв`язку із наданням ОСОБА_1 квартири № 5 з 24 травня 2016 року вона знята з реєстрації в гуртожитку та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 .

Указана квартира відповідачці була надана у зв`язку з роботою на ДП «ЛДЗ «Лорта».

Відповідно до свідоцтва про право власності на житлове приміщення в гуртожитку від 29 серпня 2019 року та матеріалів на підставі, яких було видано Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради наказ № 345-Ж-3 від 29 серпня 2016 року квартира загальною площею 58,8 кв. м, як майно комунальної власності, за заявою відповідача, 29 серпня 2016 року передано у власність відповідача та перебуває у її власності і на даний час.

ОСОБА_1 протягом тривалого часу (з 8 жовтня 1987 року), будучи працівником ДП «ЛДЗ «Лорта», користувалась спірним житлом (квартирою №1 ) та оплачувала комунальні послуги за користування таким, будучи зареєстрованою, як така, що проживає у гуртожитку на АДРЕСА_1 .

З 2012 року гуртожиток АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності та належить територіальній громаді м. Львова.

ОСОБА_1 , як колишньому працівнику ДП «ЛЗД «Лорта», надано для проживання фактично взамін приміщення, яке вона до цього займала первинно нежитлове приміщення, якому згодом було надано статус житлового, - квартиру № 5 у згаданому гуртожитку та з 24 травня 2016 року вона самостійно знята з первинної реєстрації у гуртожитку № 35 та зареєстрована у квартирі № 5 та така квартира, згодом, як вказано вище, передана їй у власність.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За приписами частини першої статті 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється за договором найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення.

Згідно з частиною четвертою статті 9 та статтею 109 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

За змістом частини третьої статті 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50), п.п. 40, 41 вказаного рішення Європейського суду від 02 грудня 2010 року.

Установивши, що ОСОБА_1 було надано для проживання квартиру АДРЕСА_1 та з 24 травня 2016 року вона самостійно знята з первинної реєстрації у гуртожитку № 35 та зареєстрована у квартирі № 5 та така квартира, згодом, як вказано вище, передана їй у власність, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 самовільно зайняла приміщення № 1, оскільки після отримання нового житла та після набуття його у власність, жодних передбачених законом підстав у відповідача для проживання у попередньому немає.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки суд правильно застосував норми матеріального права та не порушив норми процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська