Справа № 352/969/19
Провадження № 22-ц/4808/1542/19
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог - орган опіки та піклування Ямницької сільської ради об`єднаної територіальної громади про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, з апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Тисменицького районного суду від 08 жовтня 2019 року, постановлену суддею Струтинським Р.Р.,

Короткий зміст позовних вимог

04 жовтня 2019 року представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову, у якій просив тимчасово обмежити у праві ОСОБА_4 без згоди батька вивозити дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за межі України.

Заяву обґрунтовано тим, що відповідачка часто їздить за кордон, і у позивача є підозра, що вона має можливість виїхати за межі України на постійне місце проживання з дітьми, що зробить неможливим виконання рішення суду про встановлення батькові графіку зустрічей з дітьми.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Тисменицького районного суду від 08 жовтня 2019 року заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задоволено. Тимчасово обмежено право ОСОБА_4 без згоди батька ОСОБА_2 вивозити неповнолітніх синів ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України до закінчення розгляду даної справи по суті.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що одним із видів забезпечення позову, передбачених ч.1 ст. 150 ЦПК України, є заборона вчиняти певні дії, а тому вважає обґрунтованою заяву про забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження права ОСОБА_4 без дозволу батька вивозити неповнолітніх дітей за межі України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

На ухвалу суду від 08 жовтня 2019 року ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити представнику позивача у забезпеченні позову.

Зазначає, що ухвала є незаконною, порушує норми матеріального права, її права та права неповнолітніх дітей. Не має наміру виїжджати за кордон на постійне місце проживання та вивозити дітей.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначені умови, за яких виїзд дитини здійснюється без згоди другого з батьків. Заявник у заяві про забезпечення позову не надав жодних документів, які б підтверджували його обґрунтоване припущення, що вона планує і має встановлену законом можливість вивезти дітей за кордон на постійне місце проживання, а також, що вчиняла дії, спрямовані на вивезення дітей за кордон без його згоди. Суд не дав належної оцінки невідповідності заяви про забезпечення позову процесуальним нормам, обґрунтував ухвалу про забезпечення позову виключно правовими нормами ч.2 ст.149 ЦПК України та ч.1 ст.150 ЦПК України та ніяким чином не обґрунтував фактичну необхідність застосовувати щодо неї та дітей такий вид забезпечення позову.

Законодавством визначені певні обмеження щодо перетину кордону неповнолітніми, і за відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон дане питання вирішується в судовому порядку в кожному випадку необхідності виїзду дитини за кордон. Тобто фактично суд в провадженні щодо усунення перешкод у спілкуванні з дітьми вирішив іншу, не заявлену позовну вимогу про заборону дітям виїзду за кордон.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а і інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи, що у ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження, у порядку, передбаченому ст.ст. 151-153 ЦПК України, застосовувати такий захід забезпечення позову як тимчасове обмеження у виїзді за межі України у зв`язку з порушенням у суді цивільної справи, суд застосував зазначений спосіб забезпечення позову з порушенням норм ЦПК України, виходячи за межі своїх процесуальних повноважень.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, просив відмовити у її задоволенні та залишити ухвалу про забезпечення позову без змін.

Зазначає, що наразі відсутній дієвий механізм повернення дітей, в разі якщо один з батьків вирішить зловживати даним правом та не поверне дітей в Україну. Саме тому просили суд забезпечити позов даним способом, оскільки мати дітей і на даний час чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми та сама часто виїжджає за кордон. Крім цього, позивачу відомо про той факт, що ОСОБА_4 можливо одружена з громадянином Словаччини. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 законодавець дозволив без згоди другого з батьків вивозити дітей за кордон, проте відсутній дієвий механізм повернення дітей в разі, якщо один з батьків вирішить зловживати даним правом та не поверне дітей в Україну.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивач 16 травня 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача, третя особа орган опіки та піклування Ямницької сільської ради об`єднаної територіальної громади про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми.

04 жовтня 2019 року представник позивача адвокат Дяків Д.І. подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив забезпечити позов шляхом тимчасового обмеження у праві ОСОБА_4 без згоди батька вивозити синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за межі України, оскільки відповідач часто їздить за кордон і має можливість виїхати разом з дітьми за межі України на постійне місце проживання.

Рішенням Ямницької сільської ради від 05 жовтня 2018 року надано право ОСОБА_2 спілкуватися та брати участь у вихованні синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в неділю з 10.00 до 19.00 години, святкові дні та канікули за взаємною домовленістю між батьками (а.с. 8).

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, яка вимоги скарги підтримала, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом вимог цивільного процесуального закону, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до змісту позовної заяви предметом позову є спір щодо усунення позивачу ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Подаючи заяву про забезпечення позову, заявник вважав, що є обґрунтована підозра вважати, що відповідач у справі ОСОБА_4 має можливість виїхати за межі України на постійне проживання з дітьми, що зробить неможливим виконання рішення суду про встановлення батькові графіку зустрічей з дітьми.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 6-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України; 3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб; 4) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання, передбачені частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України, під час пред`явлення таких документів або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав: довідки, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, про наявність заборгованості із сплати аліментів (у разі коли сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці); документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (у разі коли сума заборгованості по аліментах становить понад три місяці, але не більше чотирьох місяців).

Вказана постанова чітко регулює порядок перетинання кордону неповнолітніми та без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється за рішенням суду.

Інших підстав, зазначених у Постанові Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», які б надавали право ОСОБА_4 вивезти дітей за кордон без згоди батька, заявником подано не було, і на такі обставини, звертаючись з даною заявою про забезпечення позову він не посилався, а тому у суду першої інстанції не було законних підстав для накладення обмеження ОСОБА_4 без згоди батька вивозити неповнолітніх синів за межі України до закінчення розгляду справи по суті.

Колегія суддів вважає, що забезпечення позову у виді тимчасового обмеження у праві ОСОБА_4 без згоди батька вивозити дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за межі України застосовано без реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та не виправдовує мети забезпечення позову у даній справі, а тому ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати та відмовити у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Тисменицького районного суду від 08 жовтня 2019 року скасувати.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження у праві ОСОБА_4 без згоди батька вивозити синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України до закінчення розгляду справи відмовити.

Постанова оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлено 13 грудня 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта