Справа № 127/2-2804/2004
Провадження № 4-с/127/2/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання Помазанові М.О.,

за участю: представника заявника адвоката ОСОБА_1,

заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2

Скарга мотивована тим, що в провадженні головного державного виконавця Центрального В ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_2 перебуває виконавче провадження №56821471 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи стягнення з 27.08.2004 року, тобто з моменту предявлення позову до суду, до досягнення дитиною повноліття.

Державним виконавцем здійснено нарахування заборгованості зі сплати аліментів за період з 23.07.2015 року по 01.07.2018 року, тобто за три роки, що передували даті відкриття виконавчого провадження. Розмір аліментів визначено виконавцем на підставі ч.2 ст.195 СК України з розрахунку середньої заробітної плати для даної місцевості, інформацію про яку, зі слів державного виконавця, він отримав з Головного управління статистики у Вінницькій області.

Оскільки, заявник не працює, то з 01.07.2018 року державний виконавець також здійснює нарахування аліментів із середньої заробітної плати для даної місцевості.

При цьому, заявник стверджує, що державним виконавцем не було враховано, що дохід боржника, який є базою для визначення доходу, з якого стягуються аліменти, необхідно визначати після відрахування з середньої заробітної плати, що надає Головне управління статистики у Вінницькій області, податку з доходів фізичних осіб у розмірі 18% та військовий збір у розмірі 1,5%, які разом становлять 19,5%, і вже від отриманого доходу відраховувати частку на аліменти.

Державному виконавцю двічі 31.10.2018 року та 02.01.2019 року на електронну адресу подавались заявником клопотання про здійснення перерахунку заборгованості по аліментам, зокрема, щодо відрахування від нарахованої виконавцем заборгованості по аліментам 19,5% (податок з доходів фізичних осіб та військовий збір), проте останні залишились без відповіді.

А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення заявника до суду з даною скаргою, в якій просив зобовязати головного державного виконавця Центрального В ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Микитюка М.О. здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 23.07.2015 року по 01.07.2018 року, відрахувавши від суми заборгованості 18% податку з доходів фізичних осіб та 1,5% військового збору; зобовязати головного державного виконавця Центрального В ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Микитюка М.О. нараховувати аліменти ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, після відрахування від суми середньої заробітної плати для даної місцевості, що надає Головне управління статистики у Вінницькій області, 18% податку з доходів фізичних осіб та 1,5% військового збору.

В судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у скарзі.

Заінтересована особа головний державний виконавець Центрального В ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_2 заявлені вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити у звязку з безпідставністю.

Заінтересована особа ОСОБА_4 до судового засідання не зявилась із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, виконавчого провадження, суд вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що на примусовому виконанні у головного державного виконавця Центрального В ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_2 перебуває виконавче провадження №56821471 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи стягнення з 27.08.2004 року, тобто з моменту предявлення позову до суду, до досягнення дитиною повноліття.

Державним виконавцем здійснено нарахування заборгованості зі сплати аліментів за період з 23.07.2015 року по 01.07.2018 року, тобто за три роки, що передували даті відкриття виконавчого провадження.

Станом на 31.12.2018 року заборгованість заявника зі сплати аліментів становить 16 428,65 грн. Про здійснення відповідного розрахунку зі сплати аліментів державним виконавцем в установленому законом порядку було повідомлено, як стягувача, так і боржника.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі рішення); виконання рішень, як передбачає ст.2 згаданого Закону, покладено на державну виконавчу службу.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

У свою чергу, статтею 195 Сімейного кодексу України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

В судовому засіданні встановлено, що заявник протягом періоду з 23.07.2015 року по 01.07.2018 року не працював, також заявник не працює з 01.07.2018 року по даний час, а відтак державним виконавцем правомірно здійснювались та здійснюються нарахування заявнику аліментів з розрахунку середньої заробітної плати для даної місцевості, що надає Головне управління статистики у Вінницькій області

Згідно листа Головного управління статистики у Вінницькій області від 24.10.2018 року №08-53/21-18 вбачається, що згідно Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року №5, у формах державних статистичних спостережень з праці №1-ПВ (місячна), ф.№1-ПВ (квартальна) «Звіт з праці», відображаються нарахування працівникам підприємства у відповідності до розрахунково-платіжних документів незалежно від терміну їхніх фактичних виплат. Зазначені суми наводяться до утримання прибуткового податку та внесків працівників на обовязкове державне соціальне страхування.

Номінальна заробітна плата це нарахування працівникам у грошовій і натуральній формі за відпрацьований час або виконану роботу: тарифні ставки (посадові оклади), премії, доплати, надбавки, а також інші види оплати за невідпрацьований час. ОСОБА_4 також включає обовязкові відрахування із заробітної плати працівників: податок на доходи фізичних осіб, військовий збір.

А тому, з огляду на вищевикладене, суд не вбачає правових підстав при обчисленні державним виконавцем аліментів здійснювати відрахування від суми середньої заробітної для даної місцевості, що надає Головне управління статистики у Вінницькій області, 18% податку з доходів фізичних осіб та 1,5% військового збору.

В той час, як посилання представника заявника в судовому засіданні на положення ч.1 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», яка гласить, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, суд не приймає до уваги, оскільки дана норма стосується платників аліментів, які офіційно отримують заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

З матеріалів справи вбачається, що заявником подано скаргу на бездіяльність державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Суд встановив, що державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законом, а скаржник фактично не погоджується з розміром заборгованості, визначеним державним виконавцем, приходить до висновку, що між сторонами виконавчого провадження існує спір щодо розміру заборгованості заявника зі сплати аліментів у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

У п.26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено,що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обовязків, здійснення яких є неможливим без судового втручання. Спір про право розглядається виключно у позовному провадженні. Позовне провадження це вид провадження у цивільному процесі, у якому розглядається спір про право цивільне, тобто спір, який виникає з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Отже, лише позовне провадження спрямоване на вирішення спору про право. Таким чином, при наявності такого спору заборгованість стягується на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, а не державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Предметом скарги у даній справі є оцінка законності дій державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Неправомірні дії дії, що порушують вимоги закону або інших нормативних актів, здійснюється всупереч праву. ОСОБА_4 являють собою заборонені нормами права форми поведінки суб'єктів права та порушують приписи юридичних норм.

Отже, суть протиправності зводиться до обєктивного порушення закону.

Згідно з положеннями ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобовязаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику.

Судом встановлено, що державний виконавець, дії якого оскаржуються, склав розрахунок у межах повноважень та сповістив зацікавлених осіб про вчинену виконавчу дію, що не свідчить про протиправну його поведінку або бездіяльність.

Частиною 3 статті 451 ЦПК України встановлено, що за результатами скарги суд постановляє ухвалу, якщо оскаржуванні рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволені скарги.

З наявних матеріалів справи не вбачається порушення державним виконавцем чи іншою посадовою особою державної виконавчої служби прав, свобод чи законних інтересів заявника при здійсненні дій по виконанню рішення суду, тому дії державного виконавця є законними та обґрунтованими.

А тому, з огляду на вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за необхідне в задоволенні скарги відмовити.

На підставі викладеного та керуючись Постановою Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», ст.ст.1, 18, 70, 71 Закону України «Про виконавче провадження», ст.195 СК України, ст.ст.13, 260, 261, 353, 354, 450, 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 30.01.2019 року.

Суддя: