П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 року місто Київ

справа № 365/315/16-ц

провадження №22-ц/824/9332/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Селянське (фермерське) господарство «Риск»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 ,

на рішення Згурівського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року, ухвалене у складі судді Хижного Р.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Риск» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Селянського (фермерського) господарства «Риск» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 1 вересня 2010 року між нею та СФГ «Риск» укладений договір оренди землі №210, згідно з умовами якого вона передала відповідачу у строкове платне користування належну їй на праві власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 3, 5158 га, що розташована на території Турівської сільської ради в селі Турівка Згурівського району Київської області. 2 липня 2012 року договір був зареєстрований у відділі Держкомзему у Згурівському районі Київської області за № 01562. Згідно з пунктом 7 договору оренди орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання зі сплати орендної плати. СФГ «Риск» не виплатило їй орендну плату за 2014 та 2015 роки у встановлений договором строк. 29 березня 2016 року вона направила на адресу відповідача вимогу про сплату орендної плати з пропозицією розірвати договір, однак відповідач відмовився розірвати договір оренди землі. Оскільки відповідач СФГ «Риск» не виконував умов договору, не сплатив у строк передбачений договором орендну плату за 2014 та 2015 роки, що є порушенням пунктів 1, 24, 27 договору оренди, позивач просила розірвати договір оренди землі, укладений між нею та СФГ «Риск», та стягнути орендну плату за 2014 та 2015 роки.

23 листопада 2016 року ОСОБА_1 подала заяву про відмову від позовних вимог про стягнення з СФГ «Риск» на її користь заборгованості з орендної плати за договором оренди землі в сумі 9 106,26 грн., інфляційних втрат у сумі 1960,48 грн., 3% річних в сумі 214,78 грн.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року прийнято відмову від позовних вимог про стягнення з СФГ «Риск» на користь ОСОБА_1 заборгованості за орендну плату за договором оренди землі у сумі 9 106,26 грн., інфляційних втрат у сумі 1960,48 грн., 3% річних в сумі 214,78 грн. та в цій частині провадження у справі закрито.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, суд дійшов до таких з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В своєму рішенні, суд першої інстанції зазначив, що відповідач здійснив у 2016 році розрахунок з ОСОБА_1 за оренду землі за період 2014 та 2015 років, разом з тим жодного доказу на підтвердження перерахування СФГ «Риск» позивачу саме орендної плати за землю за зазначений період суду не надано, а судом першої інстанції ці обставини досліджені не були.

Суд не надав правової оцінки листу відповідача ФСГ «Риск» адресованого ОСОБА_1 щодо утримання з орендної плати за 2015 рік, яка становила 4298,75 грн., 4000 грн. в рахунок оплати адвокатських послуг, які понесені відповідачем. Такий доказ свідчить про порушення прав позивача та істотне порушення умов договору, оскільки ОСОБА_1 розраховувала на отримання орендної плати у розмірі, визначеному умовами договору за використання ФСГ «Риск» її майна та отримання прибутку за використання такого майна.

Суд не надав належної оцінки встановленим обставинам, не звернув уваги на те, що орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року, тобто розрахунки повинні бути здійснені на протязі всього періоду, але кінцевою датою таких розрахунків є 31 грудня. Позивач не отримувала будь яких коштів від відповідача на виконання умов договору з 1 січня по 31 грудня 2014 року та з 1 січня по 31 грудня 2015 року, що в сукупності складає два роки, тобто є систематичною несплатою орендної плати.

При укладенні оскаржуваного договору оренди землі ОСОБА_1 розраховувала на вчасне та в повному обсязі, на умовах, визначених договором, отримання орендної плати за землю, оскільки розрахунок відповідно до умов договору здійснюється раз на рік, позивач була значною мірою позбавлена того, на що вона розраховувала.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Занудін С.М. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник СФГ «Риск» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.192), причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 7,0316 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Турівської сільської ради Згурівського району та складається із земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 3,5158 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та земельної ділянки № НОМЕР_3 площею 3,5158 га, кадастровий номер НОМЕР_4 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_5 , зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 14 вересня 2007 року за № 013.

1 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та СФГ «Риск» укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,5158 га, кадастровий номер НОМЕР_4 за № 210, який було зареєстровано відділом Держкомзему у Згурівському районі 2 липня 2012 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 01562 /а.с.10/.

Відповідно до пунктів 6,7 договору оренди, орендна плата встановлена в розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням індексів інфляції та має вноситись до 31 грудня поточного року.

Як убачається з витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 3,5158 га з кадастровим номером НОМЕР_4 , яка належить позивачу, становить: за 2014 рік у розмірі 80 978 грн. 29 коп., а за 2015 рік - 101 146 грн. 95 грн. /а.с.13,14/.

З часу укладення договору оренди і до 2014 року позивач ОСОБА_1 отримувала оренду плату своєчасно та в повному обсязі в касі СФГ «Риск». Однак за 2014 рік та 2015 рік позивач не отримала своєчасно орендну плату.

1 квітня 2016 року СФГ «Риск» надіслало поштовим переказом на адресу ОСОБА_1 орендну плату за 2014 рік, яку позивачка отримала 6 квітня 2016 року.

У квітні 2016 року позивач отримала частину орендної плати за 2015 рік у розмірі 298,75 грн., іншу частину орендної плати за 2015 рік у сумі 4 000 грн. відповідач направив ОСОБА_1 у липні 2016 року електронним грошовим переказом, проте остання відмовилась від її отримання.

1 листопада 2016 року ОСОБА_1 направила на адресу СФГ «Риск» грошові кошти у сумі 10 700 грн. як помилково отримані.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довела, що відповідач систематично не виконував умови договору оренди землі, а саме не сплачував орендну плату, а тому вважав, що підстави для розірвання договору оренди землі відсутні.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Відповідно до частини першої статті 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за її користування протягом трьох місяців підряд.

Отже, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Установлено, що позивачу ОСОБА_1 орендна плата не виплачувалась за 2014 та 2015 роки. Оренда плата за ці роки була виплачена у квітні та липні 2016 року, тобто не у строки, передбачені пунктом 7 договору, а лише після звернення позивача до відповідача та до суду із цим позовом про розірвання договору оренди у зв`язку з несплатою орендної плати /а.с. 15-16, 47, 50, 78/.

Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є самостійною та достатньою підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі ст..526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи із визначення основної мети підприємницької діяльності - отримання прибутку та визначення суті договору оренди, слідує, що смислом оренди є отримання орендарем у користування певного, відсутнього в його власності майна для використання цього майна в своїй підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, а для орендодавця - отримання плати за надання такого майна в користування.

Неотримання орендодавцем орендної плати протягом більше ніж двох років, безумовно, свідчить , що орендодавець значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору.

Отже, встановивши, що відповідачем у 2014 році, 2015 році орендна плата по договору оренди не була виплачена позивачу, що є істотним порушенням відповідачем умов договору, наявні юридичні підстави для розірвання спірного договору оренди, незважаючи на те, що заборгованість з орендної плати була виплачена в подальшому.

Посилання відповідача на те, що не проведення оплати за оренду землі відбулось з вини позивача не заслуговують на увагу, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджені.

Так, установлено, що укладеним між сторонами договором оренди не встановлено місце і порядок сплати орендної плати, однак до 2014 року позивач отримувала оренду плату у касі підприємства, з цього часу її не отримувала, місце проживання не змінювала.

Згідно з п.4 ч.2 ст.532 ЦК України, якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання зміни місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.

Відповідно до ч.1 ст.37 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора.

Матеріали справи не містять даних про вчинення дій з боку відповідача для належного виконання ним обов`язку щодо сплати орендної плати у строки, передбачені пунктом 7 договору оренди, зокрема, шляхом надіслання орендної плати за місцем проживання орендодавця або шляхом внесення належних орендодавцю грошей у депозит нотаріуса.

При цьому посилання відповідача на лист від 24 березня 2015 року, у якому СФГ «Риск» просило повідомити ОСОБА_1 спосіб сплати орендної плати не є доказом належного виконання зобов`язання відповідачем.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

СФГ «Риск» не приступило до виконання свого обов`язку зі сплати орендної плати до грудня 2014 року та до грудня 2015 року, а надіслало частину коштів поштовим переказом лише у квітні та липні 2016 року, тому є боржником, який прострочив виконання зобов`язання за договором оренди.

Відповідно до ч.1 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Матеріали справи не містять даних про те, що у строки, передбачені договором, СФГ «Риск» запропонувало, а ОСОБА_1 відмовилась приймати орендну плату за 2014-2015 року.

Отже, з боку ОСОБА_1 не відбулось прострочення кредитора.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що висновок суду першої інстанції про те, що затримання орендної плати позивачу за 2014 та 2015 року не носить систематичний характер не ґрунтується на встановлених обставинах, оскільки судом установлено, що відповідач, будучи, зобов`язаним своєчасно сплачувати орендну плату у порядку та строки, передбачені умовами договору, а саме до 31 грудня поточного року, таких платежів не здійснив у 2014 та у 2015 році, що в сукупності складає 2 роки, тобто є систематичною несплатою за оренду землі.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору оренди підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в цій частині.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі відсутні, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року - в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Риск» про розірвання договору оренди землі скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Розірвати договір оренди землі № 210 від 1 вересня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 і Селянським (фермерським) господарством «Риск», зареєстрований відділом Держкомзему у Згурівському районі, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 2 липня 2012 року 01551.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 1 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус