Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 686/5093/18

провадження № 61-43820св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України у Хмельницькій області, прокуратура Хмельницької області, Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Приступи Д. І. від 24 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області в складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Костенка А. М., Ярмолюка О. І. від 07 серпня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління державної казначейської служби України у Хмельницькій області, прокуратури Хмельницької області, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що в період з жовтня 2004 року по листопад 2017 року його безпідставно обвинувачували у вчиненні злочинів, передбачених статтями 364, 366, 382 КК України в редакції 1960 року, щодо нього було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Позивач указував, що внаслідок незаконного порушення кримінальної справи, незаконного притягнення його в якості обвинуваченого, незаконного обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, проведення обшуків по місцю його проживання та роботи, накладення арешту на належне йому майно, незаконних рішень судів різних інстанцій щодо визнання його винним у вчиненні злочинів йому завдана моральна шкода, розмір якої визначено в сумі 850 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 . 516 896 грн шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури і суду. В решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що незаконним притягненням позивача до кримінальної відповідальності, обранням запобіжного заходу, накладенням арешту на особисте майно йому було заподіяно моральної шкоди, розмір якої необхідно визначити з розрахунку мінімального розміру заробітної плати, встановленого на 2018 рік. Стягнення коштів слід провести за рахунок коштів Державного бюджету України, розпорядником яких є казначейська служба.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Хмельницької області від 07 серпня 2018 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України та Головного управління державної казначейської служби України у Хмельницькій області залишено без задоволення. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду про часткове задоволення позову, зазначив про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування, з мотивів викладених у касаційній скарзі, немає.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У вересні 2018 року Державна казначейська служба України подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 07 серпня 2018 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що підстав для стягнення з казначейської служби на користь позивача моральної шкоди немає, оскільки службою не було вчинено жодних дій або бездіяльності, які б свідчили про заподіяння моральних страждань ОСОБА_1 ; суди попередніх інстанцій помилково ототожнили казначейську службу з державою та залучили до участі у справі в якості відповідача; при ухваленні оскаржуваних судових рішень не враховано, що розмір моральної шкоди в даному випадку слід визначити, виходячи з мінімальної заробітної плати, з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, виходячи з щомісячного розміру 1 600 грн, а не 3 723 грн.

Узагальнені доводи пояснень на касаційну скаргу

У листопаді 2018 року Головне управління Національної поліції у Хмельницькій області подало до Верховного Суду пояснення на касаційну скаргу Державної казначейської служби України, у яких підтримує подану касаційну скаргу та просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Вважає, що оскаржувані судові рішення прийнято із порушенням норм матеріального і процесуального права.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У березні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу Державної казначейської служби України, у яких просить відмовити в задоволенні зазначеної касаційної скарги та залишити в силі оскаржувані судові рішення. Зазначає, що оскаржувані судові рішення прийнято у відповідності із нормами матеріального права, підстав для їх скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, немає.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 686/5093/18 з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що заступником прокурора м. Хмельницького 20 жовтня 2004 року порушено кримінальну справу № 19/4186 стосовно службових осіб колективного підприємства «Хмельницький завод продтоварів» за ознаками злочинів, передбачених частиною третьою статті 365, частиною другою статті 366 КК України.

Стосовно ОСОБА_1 кримінальна справа порушена 22 березня 2006 року, а 07 квітня 2006 року йому пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 364, частиною другою статті 366, частиною другою статті 382 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

22 травня 2006 року затверджено обвинувальний висновок та кримінальну справу спрямовано до Хмельницького міськрайонного суду для розгляду по суті.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 04 червня 2007 року справу повернуто прокурору для проведення додаткового розслідування у зв`язку із неповнотою досудового слідства.

Прокурором м. Хмельницького 31 травня 2010 року затверджено обвинувальний висновок та кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 364, частиною другою статті 366 КК України направлено для розгляду до Хмельницького міськрайонного суду.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 17 серпня 2012 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 364, частиною другою статті 366, статті 70 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій строком на 3 роки. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку на 3 роки.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2012 року вирок Хмельницького міськрайонного суду від 17 серпня 2012 року стосовно ОСОБА_1 . скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 14 жовтня 2013 року ОСОБА_1 визнано невинуватим і виправдувано за недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 364, частиною другою статті 366 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 21 січня 2014 року вирок Хмельницького міськрайонного суду від 14 жовтня 2013 року стосовно ОСОБА_1 залишено без змін, а апеляцію прокурора - без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2014 року вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій за касаційною скаргою прокурора скасовано, а кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 13 листопада 2014 року кримінальну справу стосовно ОСОБА_1 за частиною другою статті 364, частиною другою статті 366 КК України повернуто прокурору м. Хмельницького для організації проведення додаткового розслідування.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 20 січня 2015 року постанову Хмельницького міськрайонного суду від 03 листопада 2014 року скасовано, а кримінальну справу повернуто на новий судовий розгляд.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 21 червня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 364, частини другої статті 366 КК України, відповідно до частини п`ятої статті 74 КК України звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

За вироком суду, ОСОБА_1 засуджено за те, що він, обіймаючи на підставі рішення загальних зборів співвласників колективного підприємства «Хмельницький завод продтоварів» від 25 червня 1998 року (протокол № 8) посаду директора та голови правління колективного підприємства «Хмельницький завод продтоварів», будучи службовою особою, яка виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, впродовж 1998 - 2002 років вчинив зловживання службовим становищем та службове підроблення, що спричинило тяжкі наслідки.

Вироком апеляційного суду Хмельницької області від 13 квітня 2017 року частково задоволено апеляцію прокурора на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 21 червня 2016 року в частині призначеного ОСОБА_1 покарання. Визнано його винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 364 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-розпорядчими функціями строком на 2 роки та конфіскацією майна. На підставі частини п`ятої статті 74 КК України звільнено ОСОБА_1 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 49 КК України.

Крім цього, ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 13 квітня 2017 року вирок Хмельницького міськрайонного суду від 21 червня 2016 року в частині засудження ОСОБА_1 за частиною другою статті 366 КК України скасовано, а справу закрито за відсутністю в діянні складу злочину на підставі пункту 2 частини першої статті 6 КПК України 1960 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2017 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 , вирок Хмельницького міськрайонного суду від 21 червня 2016 року та вирок апеляційного суду Хмельницької області від 13 квітня 2017 року в частині визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 364 КК України скасовано, справу в цій частині закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 6 КПК України 1960 року за відсутністю події злочину.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Частинами п`ятою та шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 передбачено, що у випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Вирішуючи питання розміру моральної шкоди суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що її розмір за кожен місяць перебування ОСОБА_1 під слідством і судом необхідно визначити, приймаючи за розрахункову величину розмір мінімальної заробітної плати, який діяв на час розгляду справи в суді, встановлений законом України «Про державний бюджет на 2018 рік», 3 723 грн.

Таким чином мінімальний розмір моральної шкоди в даному випадку з урахуванням тривалості порушення прав позивача становить 516 896 грн (3 723 грн х 138 міс. 26 дн).

При цьому, судами попередніх інстанцій враховані конкретні обставини справи, що внаслідок тривалого (більше 11 років) безпідставного перебування позивача під слідством та судом відбулися вимушені зміни в його житті, пов`язані з необхідністю захисту власних прав та інтересів. У зв`язку з обранням щодо ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд останній був обмежений у можливості вільного пересування, зміни місця проживання. Накладення арешту на належне позивачу майно в рамках здійснення кримінального провадження призвело до обмеження його права власності на це майно.

За встановлених вище обставин колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо необхідності визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодування на користь ОСОБА_1 у мінімальному розмірі, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який становить 516 896 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи Державної казначейської служби України про те, що для визначення розміру відшкодування позивачеві моральної шкоди необхідно брати як розрахункову величину у розмірі 1 600 грн, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, на який посилається заявник у касаційній скарзі, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600 грн.

Однак, відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачеві не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а відтак, підстави для застосування наведеної норми до виниклих правовідносин відсутні. Крім того, вказаним Законом не вносилися зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суд апеляційної інстанції правильно застосував положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та визначив розмір відшкодування моральної шкоди із розрахунку мінімальної заробітної плати у розмірі 3 723 грн.

Відповідно до пунктів 4, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ № 845 від 03 серпня 2011 року визначена судом сума підлягає стягненню за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з відповідного рахунку органом казначейства, тому посилання Державної казначейської служби України на необґрунтоване залучення їх до участі у справі у якості відповідача є безпідставними.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень, тому підстав для їх скасування немає.

Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2018 року було зупинено виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 07 серпня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун