РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/17290/17

Провадження № 22-ц/4815/90/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів:Бондаренко Н. В., Боймиструка С. В.,

секретар судового засідання - Брикса Ю. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідач - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2018 року у складі судді Панас О.В., проголошене о 15 год. 10 хв. в м. Рівне, повний текст якого складений 17 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 26 939,00 грн., яка складається: 20 000 грн. франшиза; 2 639 грн. пошкоджений телефон з наушниками; 4 300 грн. послуги евакуатора, моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. та судовий збір у розмірі 640,00грн. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 28 червня 2016 р. по трасі Київ-Чоп (на Будапешт через Львів, Мукачеве, Ужгород) відбулося зіткнення двох транспортних засобів: автомобіля VOLKSWAGEN POLO, державний номерний знак НОМЕР_1, під його керуванням, і автомобіля ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, що підтверджується Довідкою № 94611592. Згідно Постанови Рівненського міського суду від 23.11.2016р. судом встановлено, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася у зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 Правил дорожнього руху та визнано останнього винним. В результаті зазначеної ДТП автомобіль «VOLKSWAGEN POLO», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить позивачу на правах приватної власності, отримав механічні ушкодження, чим були спричинені матеріальна і моральна шкода.

Відповідно до розпорядження ПрАТ «СК «АМАЛЬТЕЯ» від 15 серпня 2016 року на виплату страхового відшкодування № 15К/16 за Договором добровільного страхування транспортного засобу № 001011-НТ від 11 грудня 2015 року суму страхового відшкодування в розмірі 148 047,77 грн. позивач отримав у повному обсязі, за виключенням франшизи.

Вважав, що крім матеріальних збитків поніс і моральні страждання, які негативно вплину на його уклад життя. Під час аварії переніс стрес, емоціональну напруженість, безпомічність, і страх за своє життя і життя своєї родини. З часу аварії має порушення сну, відчуває нервозність і роздратованість. Душевно страждав не тільки за втрачене майно, а насамперед за життя та здоров'я дружини і дочки, які під час дорожньо-транспортної пригоди знаходились у автотранспорті. Також в зв'язку з пошкодженням автотранспортного засобу зазнав незручності у повсякденному своєму житті і на роботі. Понизилась його ділова репутація, престиж, оскільки своє авто використовував і під час роботи.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2018 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 20 800 грн. 00 коп. ( розмір франшизи 20 000 грн. та послуги евакуатора, підтверджені товарним чеком в сумі 800 грн.) та моральну шкоду в сумі 3000 грн.. 00 коп., судові витрати в сумі 1280 грн.. 00 коп.. Відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні вимог щодо стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди на суму 6139,00 грн. за недоведеністю позовних вимог в цій частині.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом тягарем цивільної відповідальності, котрий несе винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП та обґрунтоване тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав моральних страждань, а його автомобіль - механічних ушкоджень. Судом також взято до уваги, що виплату страхового відшкодування № 15К/16 за Договором добровільного страхування транспортного засобу в розмірі 148 047,77 грн. позивач отримав у повному обсязі за виключенням 20 000 грн франшизи, яку має відшкодувати потерпілому винна у ДТП особа. Задовольняючи частково вимоги про стягнення витрат на послуги евакуатора, суд першої інстанції виходив з того, що вказані витрати підтверджені належними доказами на 800 гривень.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, не здійснив відповідного часткового розподілу судових витрат, поклавши їх у повному розмірі на відповідача. Вказує, що суд помилився і в оцінці доказів, відступивши від вимог ст. 79 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Місцевий суд, на думку апелянта, не застосував ч. 2 ст. 1193 ЦК України, вказуючи на недостовірність доказу - відеозапису події ДТП з реєстратора автомобіля свідка ОСОБА_5, і цей доказ був долучений до справи із відповідним клопотанням. Зауважує, що оскільки позивач підтвердив зафіксовані на відео обставини справи, заперечивши тільки швидкість руху, то такий доказ є достовірним і повинен братися до уваги судом. Вважає, що в даному випадку необхідно застосовувати вимоги ч. 2 ст. 1193 ЦК України: суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища крім випадків, коли шкода завдана вчиненням злочину, та пояснює, що оскільки відповідач є пенсіонером 78-річного віку, періодично перебуває на стаціонарному лікуванні, то стягнення коштів поставить його у вкрай скрутне матеріальне становище. Додає, що у судовому засіданні позивач погодився на таке зменшення розміру відшкодування шкоди. Доводить, що реальними збитками позивача є різниця між вартістю автомобіля до ДТП і після ДТП: 229 472,56 грн. - 77 800,00 грн.=151 672,76 грн., і враховуючи здійснене страховою компанією відшкодування в сумі 148 047,77 грн., максимальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 3 624,79 грн. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові, а також стягнути з позивача судові витрати у вигляді 2 700 грн. за оплату експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення є законне, а апеляційна скарга безпідставна.

Рішення суду в частині стягнення моральної шкоди не оскаржене, а тому, у відповідності з положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 28 червня 2016 року о 18.00 год. на трасі Київ-Чоп на 296 км відбулося зіткнення автомобіля «Volkswagen Polo» державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 і автомобіля «ВАЗ 21063» державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, що підтверджується Довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 94611592.

Постановою Рівненського міського суду від 23.11.2016 р. встановлено вину ОСОБА_4 у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди у зв'язку з недотриманням вимог пункту 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху (а.с. 15).

Під час розгляду адміністративної справи судом не було встановлено вини ОСОБА_3 у даному ДТП, а тому відсутні правові підстав вважати, що в діях потерпілого мало місце порушення ПДР, а саме рух з перевищенням швидкості, що дає право на врахування положень ст. 1193 ЦК України при визначенні розміру шкоди. Також судом не встановлено факту притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за перевищення швидкості руху.

В результаті ДТП автомобіль «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1, зазнав механічних ушкоджень, чим його власнику ОСОБА_3 спричинена матеріальна шкода.

Відповідно до звіту N 88-D/21/1 від 02.07.2016 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження склала 245 847,77 грн..

Відповідно до звіту № 14-R/22/5 про оцінку пошкодженого транспортного засобу, ринкова і вартість пошкодженого автомобіля «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1, складає 77 800,00 грн..

Як вбачається із Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 11.12.2015р., автомобіль «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, був застрахований ПрАТ «СК «Амальтея» на 250000,00 грн., безумовна франшиза становить 8% (а.с.10).

Відповідно до розпорядження ПрАТ «СК «Амальтея» від 15 серпня 2016 року на виплату страхового відшкодування № 15К/16 за Договором добровільного страхування транспортного засобу № 001011-НТ від 11 грудня 2015 року ОСОБА_3 отримав страхове відшкодування в розмірі 148 047,77грн.. Така сума визначена внаслідок проведеного страховою компанією розрахунку 245 847,77грн. - (250 000,00 * 8%) - 77 800,00.

Фактичний розмір завданої позивачу майнової шкоди включає суму франшизи, яку позивач не отримав в сумі 20 000,00 грн., а тому ця сума підлягає до стягнення з відповідача.

Покликання апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення зазначеної суми спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та розрахунком, який судом взятий до уваги як достовірний і такий, що відповідає умовам договору страхування та загальним приписам закону щодо цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Так, ст.ст.1166,1167,1187, 1190 ЦК України передбачено, що тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Цією особою в даному випадку є відповідач ОСОБА_4, вина якого встановлена рішенням суду, що набрало законної сили.

У зв'язку з наведеним апеляційний суд приходить до переконання, що стягнення матеріальної шкоди на користь ОСОБА_3 є обґрунтованим та відповідає обставинам справи й вимогам закону, що регулює дані правовідносини.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги щодо апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Боймиструк С. В.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.