Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 636/1947/15-ц

провадження № 61-21505св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - садівниче товариство «Марс»,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів: Довгаль А. П., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до садівничого товариства «Марс» (далі - СТ «Марс» або товариство), третя особа: ОСОБА_2, в якому з урахуванням уточнень просив скасувати рішення загальних зборів № 1 від 10 травня 2014 року про прийняття в члени садівничого товариства «Марс» ОСОБА_2 та виділення їй земельної ділянки НОМЕР_1, в садівничому товаристві «Марс», яке розташоване на території Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області.

Позов мотивовано тим, що він є членом СТ «Марс», яке розташоване на території Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, та має на території цього товариства у користуванні земельну ділянку під НОМЕР_1, яку він обробляв разом зі своєю родиною. Вказану земельну ділянку він отримав у користування, як працівник МПО «Марс». З 1989 року по 1991 рік він був головою вищевказаного товариства. В 2012 році сусід суміжних земельних ділянок НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ОСОБА_3 запропонував йому продати земельну ділянку НОМЕР_1 та гроші за ділянку віддати у вересні місяці. Оскільки гроші він йому не передав, тому угоди між ними укладено не було. У подальшому ОСОБА_3 на його земельній ділянці почав займатися самовільним будівництвом. У 2013 році він звернувся до голови товариства Пікалової Л. В. з проханням розібратися з межею, але відповіді не отримав. 11 серпня 2013 року він звернувся з проханням видати йому довідку для оформлення права власності на вищевказану земельну ділянку, а також прийняти внески за ділянку за 2013 рік, однак в усній формі йому було відмовлено. 12 серпня 2013 року він поштою на адресу товариства направив письмове звернення, яке повернулось не врученим з відміткою «за закінченням терміну зберігання». 18 квітня 2014 року йому стало відомо, що ОСОБА_3 обробляє його земельну ділянку: посіяв траву, посадив сажанці дерев. Позивач звертався до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою НОМЕР_1 в СТ «Марс». Рішенням зборів СТ «Марс» його було виключено із членів товариства. Також зазначає, що на збори СТ «Марс», проведені 10 травня 2014 року та згідно рішення яких відповідача ОСОБА_2 було прийнято в члени цього товариства з наданням їй в користування земельної ділянки НОМЕР_1, його не запрошували та не повідомляли про їх проведення. Копію рішення зборів членів товариства про передачу земельної ділянки ОСОБА_2 йому надано не було. Вважає, що цим рішенням порушуються його права та інтереси.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано рішення загальних зборів №1 від 10 травня 2014 року в частині прийняття в члени садівничого товариства «Марс» ОСОБА_2 та виділення їй земельної ділянки НОМЕР_1.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з СТ «Марс» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що права позивача порушено, оскільки на момент прийняття рішення СТ «Марс» від 10 травня 2014 року він не був у встановленому порядку виключений із складу учасників товариства і був користувачем саме ділянки НОМЕР_1, що передана ОСОБА_2 Тому, відповідно до статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11 жовтня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем неправильно визначено суб'єктний склад сторін у даних правовідносин, оскільки скасування рішення загальних зборів СТ «Марс» від 10 травня 2014 року в частині, що стосуються прийняття ОСОБА_2 в члени товариства та виділення їй земельної ділянки НОМЕР_1 безпосередньо зачіпаються права та інтереси ОСОБА_2

16 червня 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2017 року, а рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11 жовтня 2016 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував всі обставини у справі. Незаконно обґрунтовує рішення відсутністю у ОСОБА_1 навіть права оскаржувати рішення загальних зборів, яким у нього фактично вилучено безпідставно земельну ділянку, яка була в його користуванні і передано третій особі у справі. Ці дії вчинені відповідачем, а не третьою особою, яка не вправі приймати самостійно рішення загальних зборів щодо свого членства.

Відзив на касаційну скаргу до суду не поданий.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що у 1990 році було створено садівниче товариство «Марс» та затверджено його Статут.

З самого початку утворення СТ «Марс» позивач ОСОБА_1 був членом цього товариства, йому в користування була виділена земельна ділянка - під НОМЕР_1. Крім того, ОСОБА_1 був його головою.

ОСОБА_1 вийшов із членів СТ «Марс», замість нього прийнята ОСОБА_6 (яка доводиться позивачу - тещею), остання користувалася земельною ділянкою НОМЕР_1, вона проводила сплату членських внесків.

Разом з цим, позивачем не надано суду доказу про його членство у товаристві після 01 червня 2000 року, зокрема членської книжки, до якої вносяться відомості про члена товариства, якому виділена ділянка, вступний, членські, цільові внески та інші дані.

Понад десять років позивач в садівничому товаристві не з'являвся, на загальні збори членів садівничого товариства не приходив, участі в сумісних роботах не приймав.

Земельну ділянку обробляла ОСОБА_6, яка сплачувала членські внески, дотримувалась положень Статуту, підтримувала земельну ділянку у належному стані.

З травня 2012 року земельна ділянка НОМЕР_1 членом садівничого товариства ОСОБА_6 не оброблялася, заросла чагарником, членські внески від неї не надходили, внаслідок чого виникла заборгованість по їх сплаті в розмірі 1 050,00 грн.

Статтею 13 Закону України «Про кооперацію» визначені підстави припинення членства в кооперативі, зокрема, добровільний вихід з членів кооперативу, несплата внесків, у порядку визначеному Статутом кооперативу. При цьому, згідно статті 15 вказаного Закону, до компетенції вищого органу управління кооперативу - загальних зборів віднесено затвердження рішення правління чи голови правління про прийняття нових членів та припинення членства. Про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення.

Пунктом 4.4.1. Статуту в редакції від 19 вересня 2009 року передбачено, що член товариства - користувач земельної ділянки може бути виключений з товариства в разі: не використання виділеної йому земельної ділянки протягом одного року для вироблення сільськогосподарської продукції; самовільного захоплення земельних загального користування або земельних ділянок товариства; несплату встановлених органами управління товариства вступного, членських і цільових внесків протягом одного року; зведення будинку, огорожі, інших споруд на земельній ділянці з порушенням вимог, передбачених даним Статутом, будівельних норм і правил використання ділянки не за призначенням; систематичного невиконання агротехнічних заходів; невживання заходів боротьби з бур'янами, шкідливими рослинами; відмови чи ухилення від участі у спільних роботах; несвоєчасну сплату членських внесків, та інше.

07 серпня 2013 року ОСОБА_6 було направлено листа, в якому запропоновано прийти до правління товариства до 16 серпня 2013 року для погашення існуючої заборгованості, а у випадку не сплати 25 серпня 2013 року будуть проведені загальні збори щодо вирішення питання про виключення її зі складу членів садівничого товариства за порушення п. 4.4.1. Статуту.

Встановлено, що ОСОБА_1 звертався до суду щодо порушеного права на користування земельною ділянкою НОМЕР_1 в СТ «Марс».

27 травня 2012 року позивачем була написана заява про прийняття його до членів товариства і виділення земельної ділянки НОМЕР_1.

Рішенням загальних зборів Садівничого товариства «Марс» від 25 серпня 2013 року ОСОБА_6 виключено з членів товариства. Цим же рішенням відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про прийняття його членом СТ «Марс».

Земельна ділянка після звільнення від користувачів перейшла у розпорядження садівничого товариства.

Згідно п. 4.4.11. Статуту переважне право на отримання вивільненої земельної ділянки мають члени товариства. Першочергове право - мають члені сім'ї користувача та члени товариства сусідньої ділянки.

Рішенням загальних зборів СТ «Марс» № 1 від 10 травня 2014 року в члени садівничого товариства прийнята - ОСОБА_2, якій виділена у користування земельна ділянка НОМЕР_1.

31 березня 2015 року рішенням апеляційного суду Харківської області відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову до СТ «Марс» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов'язання вчинити дії, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2015 року залишено без змін.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач просив скасувати рішення загальних зборів СТ «Марс» від 10 травня 2014 року в частині, що стосуються прийняття ОСОБА_2 в члени товариства та виділення їй земельної ділянки за НОМЕР_1.

Стаття 3 ЦПК України (в редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У статті 30 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Таким чином, виходячи з сукупного аналізу вказаних положень законодавства, вбачається, що відповідачем є особа, внаслідок рішень, дій чи бездіяльності якої було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси позивача, який звернувся за судовим захистом.

Виходячи з принципу диспозитивності, що закріплений у статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає суб'єктний склад сторін спору, заявляючи свої вимоги до тієї особи, яка призвела до порушення такого права.

При цьому, стаття 33 ЦПК України визначає, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Вказана норма узгоджується з положеннями статті 11 ЦПК України, згідно з якою суд розглядає справи в межах заявлених при зверненні до суду вимог.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Таким чином особа, яка звертається до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспореного права або інтересу повинна заявити позовні вимоги, які відповідають змісту порушеного права, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням. При цьому, такі позовні вимоги повинні бути пред'явлені до тієї особи, рішення, дії чи бездіяльність якої призвела до порушення права, оскільки лише у такому випадку обраний спосіб захисту права вважатиметься ефективним.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивачем неправильно визначено суб'єктивний склад сторін у даних правовідносин, оскільки скасуванням даного рішення безпосередньо зачіпаються права та інтереси ОСОБА_2, процесуальне положення якої в позові визначено як - третя особа, а не відповідач.

Рішення загальних зборів товариства в частині не дотримання процедури їх проведення може бути оскаржено лише членом цього товариства. ОСОБА_1 членом садівничого товариства не є.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, встановленим згідно з вимогами процесуального закону, а також узгоджуються із нормами матеріального права, які судом правильно застосовано.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судами повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун В. І. Крат
В. П. Курило