КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 755/5866/18
Головуючий у першій інстанції - Катющенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 25 784,34 грн та судові витрати у розмірі 704,80 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 01 грудня 2017 року о 17 годині 50 хвилин у м. Києві на Броварському проспекті внаслідок ДТП, яке, відповідно до постанови про адміністративне правопорушення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року у справі № 755/18755/17, сталося з вини водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки Audi 100, д/н НОМЕР_1 , їй була нанесена матеріальна шкода, а саме: пошкоджено належний їй автомобіль Ford Fiesta, д/н НОМЕР_2 на суму 100 984 гривень 34 копійки. На підставі договору страхування № 030524/4640/0000129 від 08 червня 2017 року від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» нею було отримано відповідне страхове відшкодування в розмірі 76 000 гривень по даному страховому випадку. Враховуючи різницю між фактичним розміром шкоди, завданої внаслідок ДТП з вини відповідача її автомобілю, і страховою виплатою, та витрати на проведення відповідної оцінки такої шкоди, загальний розмір матеріальних збитків, які має компенсувати їй відповідач складає 25 784, 34 грн (24 984,34+800).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року частково задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1 про залучення до участі в справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, а саме: залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА»; залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша»; відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про залучення до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Український центр після аварійного захисту «Експерт-Сервіс».

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 25 784,34 грн та судовий збір в сумі 704,80 грн, а всього 26 489,14 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки проігнорував той факт, що позивач по справі не пред`явила вимог до страховика відповідача, а тому позивач не має права на стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Окрім того, апелянт також посилається на те, що питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції проігнорував, що відповідач ОСОБА_1 згоди на таке відшкодування не надавав, оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Перша».

Апелянт вказує, оскільки ОСОБА_3 не пред`явила вимог до страховика відповідача, то в неї, як наслідок, не має правових підстав для пред`явлення вимог до завдавача шкоди, оскільки цивільно-правовий обов`язок по відшкодуванню шкоди покладений на страховика відповідача, до якого ОСОБА_3 не зверталась та відмови у виплаті страхового відшкодування не отримувала.

Також в апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що під час проведення оцінки автомобіля позивача 11 січня 2018 року з метою визначення вартості матеріального збитку, оцінювач не викликав відповідача, що є порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Враховуючи вищевикладене, апелянт просив скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 вересня 2019 року та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

25 листопада 2019 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_3 , відповідно до якого вона вважає апеляційну скаргу необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Окрім того, у відзиві зазначається, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. ОСОБА_3 вважає, що має право на стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Так, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 мотивував свої рішення тим, що ОСОБА_3 належними доказами довела правомірність стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Апеляційний суд не повністю погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом з тим, відповідно до положень п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно із положенням ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Вказаний закон також роз`яснює, що саме відноситься до шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, а саме: шкода, яка пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди, завданої майну потерпілої особи страховиком, якщо цивільно-правову відповідальність винної особи у дорожньо-транспортній пригоді було застраховано у передбаченому законом порядку.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , 01 грудня 2017 року о 17 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем «Audi», державний номер НОМЕР_1 , в місті Києві по Броварському проспекту, не обрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Ford», державний номер НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340 грн, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 січня 2018 року.

Станом на час розгляду вказаної справи судом першої інстанції постанова Дніпровського районного суду міста Києва від 18 січня 2018 року набрала законної сили.

За нормою ч.4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною шостою цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент вказаного ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як водія автомобіля «Audi», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «Перша». Ліміт відповідальності за полісом №АМ/2278723 на одного потерпілого за шкоду, завдану життя і здоров`ю складає 200 000 грн, а за шкоду, завдану майна - 100 000 грн, розмір франшизи - 1 000 грн. Строк дії полісу з 17 листопада 2017 року по 16 листопада 2018 року (а.с.38).

Разом з тим, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , як власника автомобіля «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка». Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за полісом №АК/7021692 за шкоду, завдану життя і здоров`ю складає 200 000 грн, а за шкоду, завдану майна - 100 000 грн, розмір франшизи - 0 грн. Строк дії полісу з 23 червня 2017 року по 22 червня 2018 року (а.с.54).

Окрім того, між ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Уніка» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання» №030524/4640/0000129 від 08 червня 2017 року (а.с.56-62).

В подальшому, на підставі замовлення ОСОБА_3 ТОВ «Український центр після аварійного захисту «Експерт-Сервіс» здійснило оцінку автомобіля «Ford Fiesta» 1.0і з держаним номерним знаком НОМЕР_2 . Відповідно до звіту №2-А про оцінку автомобіля «Ford Fiesta» 1.0і з держаним номерним знаком НОМЕР_2 від 12 січня 2018 року вартість матеріального збитку завданого автомобілю «Ford Fiesta» 1.0і з держаним номерним знаком НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП складає 100 984,34 грн. Вартість відновлювального ремонту складає 88 916,96 грн (а.с.6-9).

Як вбачається з акту №2 здачі-прийняття робіт (надання послуг) загальна вартість робіт ТОВ «Український центр після аварійного захисту «Експерт-Сервіс» складає 800 грн (а.с.20).

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 30 січня 2018 року, яку адресовано Голові Правління ПрАТ «СК «Уніка» ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , як страхувальник (вигодонабувач) за договором страхування №030524/4640/0000129 від 08 червня 2017 року, просила виплатити їй страхове відшкодування у розмірі 76 000 грн по страховому випадку, зареєстрованому за №00244244, котрий стався 01 грудня 2017 року із застрахованим по вказаному вище договору автомобілем марки Ford Fiesta, державний номерний знак НОМЕР_2 шляхом перерахування коштів на реквізити страхувальника. У вказаному листі також вказано, що ОСОБА_3 згодна із тим, що вказана сума є остаточною та підтверджує той факт, що по вказаному страховому випадку у жодному разі будь-які майнові чи немайнові вимоги з її боку до ПрАТ «СК «Уніка» будуть відсутні (а.с.21).

Як вбачається із виписки по рахунку № НОМЕР_3 , ОСОБА_3 отримала суму страхового відшкодування у розмірі 76 000 грн (а.с.22).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням обставин справи суд може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Ухвалюючи рішення у вказаній справі та покладаючи на відповідача ОСОБА_1 обов`язок відшкодувати позивачці шкоду в розмірі 24984,34 грн, як різницю між виплаченою їй страховою компанією «Уніка» страховою компенсацією в розмірі 76000 грн (а.с.22) та вартістю матеріального збитку завданого власнику автомобіля FORDFIESTA 1.0i, визначеного Звітом №2-А про оцінку проведеного ТОВ «Український центр післяаварійного захисту «Експерт-Сервіс» від 12 січня 2018 року в розмірі 100984,34 грн, суд першої інстанції, мотивував свій висновок обґрунтованістю вимог позивача та відповідністю їх вимогам ст. 1194 ЦК України.

Однак повністю погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів не може виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України спричинені особі збитки є втрати, яких вона зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховиком у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Пунктом 32.7 статті 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Натомість у Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, міститься поняття "втрата товарної вартості транспортного засобу", а поняття "втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу" не використовується.

Системний аналіз пункту 32.7 статті 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 зазначеної Методики дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, а шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 04 червня 2014 року № 6-49цс14, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 12067,38 грн, як величина втрати товарної вартості автомобіля, яка відповідно до положень пунктом 32.7 статті 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не підлягає відшкодуванню страховиком, а покладається на заподіювача шкоди.

Неправомірно судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивачки 11916.96 грн. як різницю вартості відновлювального ремонту автомобіля Ford Fiesta1.0 визначеного Звітом №2-А про оцінку проведеного ТОВ «Український центр після аварійного захисту «Експерт-Сервіс» від 12 січня 2018 року в розмірі 88916.96 грн. та виплаченою страховою Компанією «Уніка» страховою сумою в розмірі 76000 грн., за виключенням 1000 грн. франшизи, передбаченої договором обов`язкового страхуванням, укладеного 16 листопада 2017 року, між відповідачем ОСОБА_1 та СК «Перша страхова» (а.с.43) оскільки позивачка отримавши від СК «Уніка» зазначену кошти погодилася із вказаним розміром, що підтверджується її заявою від 30 січня 2018 року (а.с.21).

Приходячи до вказаного висновку, апеляційний суд враховує, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає законодавчо визначену процедуру відшкодування шкоди особі, яку було завдано її майну в результаті ДТП.

Цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1 було застраховано ПрАТ «СК «Перша», де об`єктом страхування витупає автомобіль «Audi», державний номерний знак НОМЕР_1 , а ліміт відповідальності встановлено в межах 100 000 грн ( за виключенням 1000 грн. франшизи) за шкоду, завдану майну потерпілої особи, тому ОСОБА_3 мала право на відшкодування шкоди - вартості відновлювального ремонту автомобіля FordFiesta 1.0 за рахунок коштів страхової компанії, за виключенням вартості втрати товарної вартості автомобіля.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 вказаного вище Закону).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), та 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, які складають різницю між фактичним розміром шкоди, завданої внаслідок ДТП та страховим відшкодуванням, який їй було виплачено ПрАТ «СК «Уніка» на суму 11916.96 грн., тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Разом з тим вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заподіяної шкоди в розмірі 12067,38 грн, як величина втрати товарної вартості автомобіля та витрати пов`язані з проведенням оцінки спричиненого збитку в розмірі 800 грн., а всього 12867,38 грн. відповідно до положень ст.22, 1166, 1194 ЦК України підлягають задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам законодавства та підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки позивачем при зверненні до суду із позовом було сплачено 704 грн(а.с.23), а відповідачем за подачу апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 1057,20 грн (а.с.171), при цьому вимоги позовної заяви ОСОБА_3 підлягають задоволенню лише частково на 50% так як і доводи апелянта апеляційним судом визнані обґрунтованими лише на 50 %. Шляхом взаємозарахування із позивача на користь відповідача стягується 176,60 грн. судових витрат.

Керуючись ст. положень ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст. 29, 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.141, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 (зареєстрована: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ) РНКОПП НОМЕР_5 ) 12867,38 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

В задоволенні решти частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрована: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ) РНКОПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 176,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв