Провадження № 22ц-824/1350/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2018 року у справі за заявою Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, заінтересовані особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_3, Акціонерне товариство «ОТП Банк», про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року представник ГУ ДФС у Дніпропетровській області звернувся у суд із вказаною заявою, в обґрунтуванні якої зазначив, що ФОП ОСОБА_3 перебуває на обліку в Кам'янській об'єднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області з 14 листопада 2006 року. У період з 17 березня 2017 року по 30 березня 2017 рік посадовими особами ГУ ДФС у Дніпропетровській області була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої було складено акт № 3929/04-36-13-03/НОМЕР_7 від 13 квітня 2017 року, на підставі якого були прийняті податкові повідомлення-рішення № , № , № , № від 28.04.2017 року, та вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 28.04.2017 року.

В подальшому, у зв'язку зі встановленням неповного з'ясування під час перевірки питань, що повинні бути з'ясовані під час перевірки для постановлення об'єктивного висновку, стосовно посадових осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області, які проводили планову перевірку, дисциплінарною комісією було призначено службове розслідування згідно наказів ГУ ДФС у Дніпропетровській області № 2350 від 13 грудня 2017 року та № 2351 від 12 січня 2018 року ДФС України було прийнято наказ № 16, згідно якого ГУ ДФС у Дніпропетровській області зобов'язано забезпечити організацію та проведення документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_3 з питань правильності висновку акту планової перевірки від 13 квітня 2017 року щодо дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 рік.

На виконання вимог вказаного указу ДФС України, ГУ ДФС у Дніпропетровській області було прийнято наказ № 494-п від 25.01.2018 року «Про проведення документальної позапланової перевірки ФОП «ОСОБА_3.» за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р. Копію зазначеного наказу було вручено ОСОБА_3, надано час для відновлення первинних документів, однак, 27.04.2018 року під час здійснення виходу інспектором ГУ ДФС у Дніпропетровській області за податковою адресою ФОП ОСОБА_3 з метою початку документальної позапланової перевірки, в допуску до перевірки було відмовлено, про що складено відповідний акт, який було вручено ОСОБА_3 під підпис. У зв'язку з не допуском ФОП ОСОБА_3 за податковою адресою, ГУ ДФС у Дніпропетровській області позбавлена можливості здійснити всі передбачені законом заходи контролю щодо дотримання ФОП ОСОБА_3 податкового, валютного та іншого законодавства.

Враховуючи викладене, заявник вважає, що зазначені обставини є підставою для встановлення факту отримання грошових коштів, їх обсягу та обігу за конкретно визначений проміжок часу з метою виявлення об'єктів оподаткування, визначення фактичної бази оподаткування та розміру прихованих від оподаткування доходів за допомогою розкриття інформації, що містить банківську таємницю. При цьому, конкретно визначеним проміжком часу, в даному випадку, є період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р. за який, відповідно до наказу № 494-п від 25.01.2018 р., мала бути проведена документальна позапланова перевірка господарської діяльності ФОП ОСОБА_3, тому заявник просить суд зобов'язати АТ «ОТП Банк» розкрити ГУ ДФС у Дніпропетровській області інформацію, що містить банківську таємницю, відносно ФОП ОСОБА_3 шляхом надання роздруківки реєстру електронних платіжних документів про рух грошових коштів по рахунках № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, які належать зазначеній фізичній особі - підприємцю, із зазначенням назви та коду ЄДРПОУ контрагентів, дати, суми операцій та призначення платежу за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2018 року заяву задоволено, надано ГУ ДФС у Дніпропетровській області інформацію, що містить банківську таємницю та перебуває у володінні Акціонерного товариства «ОТП Банк» відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 шляхом надання роздруківки реєстру електронних платіжних документів про рух грошових коштів по рахунках № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6, які належать фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3, із зазначенням назви та коду ЄДРПОУ контрагентів, дати, суми операцій та призначення платежу за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р.

Не погодившись із цим рішенням, ФОП ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву про розкриття банківської таємниці, суд першої інстанції виходив з того, що органами ДФС України проводиться перевірка щодо дотримання ФОП ОСОБА_3 вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, при цьому рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу № 494-п від 25 січня 2018 року, яким розпочато проведення позапланової перевірки ФОП ОСОБА_3, було відмовлено. При цьому судом враховано, що перевірка була призначена на підставі наказу уповноваженого органу в межах наданих повноважень та компетенції, а заінтересована особа в порушення вимог закону не допустила працівників ДФС для її проведення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_3 перебуває на обліку в Кам'янській об'єднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області з 14.11.2006 року, номер реєстрації - 1675 (а.с.5-6).

В АТ «ОТП Банк» ФОП ОСОБА_3 має відкриті рахунки № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6 (а.с.4).

В період з 17.03.2017 року по 30.03.2017 рік посадовими особами ГУ ДФС у Дніпропетровській області була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 рік, за результатами якої було складено акт № 3929/04-36-13-03/НОМЕР_7 від 13.04.2017 року, на підставі якого були прийняті податкові повідомлення-рішення № , № , № , № від 28.04.2017 року, та вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 28.04.2017 року.

В подальшому, у зв'язку зі встановленням неповного з'ясування під час перевірки питань, що повинні бути з'ясовані під час перевірки для винесення об'єктивного висновку, стосовно посадових осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області, які проводили планову перевірку, дисциплінарною комісією було призначено службове розслідування згідно наказів ГУ ДФС у Дніпропетровській області № 2350 та № 2351 від 13.12.2017 року.

12.01.2018 року ДФС України було прийнято наказ № 16 «Про проведення перевірки», згідно якого ГУ ДФС у Дніпропетровській області зобов'язано забезпечити організацію та проведення документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_3 з питань правильності висновку акту планової перевірки від 13.04.2017 року щодо дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 рік (а.с.7).

На виконання вимог вказаного наказу ДФС України, ГУ ДФС у Дніпропетровській області було прийнято наказ № 494-п від 25.01.2018 року «Про проведення документальної позапланової перевірки ФОП «ОСОБА_3.» за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р. (а.с.8).

Копію зазначеного наказу було вручено ОСОБА_3, надано час для відновлення первинних документів, про що видано наказ № 609-п від 26.01.2018 року, однак, 27.04.2018 року під час здійснення виходу інспектором ГУ ДФС у Дніпропетровській області за податковою адресою ФОП ОСОБА_3 з метою початку документальної позапланової перевірки, в допуску до перевірки було відмовлено, про що складено відповідний акт, який було вручено ОСОБА_3 під підпис (а.с.8, 9, 10).

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року, залишеного без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2018 року, у справі № 804/798/18 у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу № 494-п від 25.01.2018р. відмовлено.

Відповідно до п.19-1.1.1 - 19-1.1.2 ст. 19 Податкового кодексу України, контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Для виконання покладених на контролюючі органи функцій їм надані права, що визначені законодавцем та наведені у статті 20 Податкового Кодексу України.

Згідно із п.п. 20.1, 20.1 ст. 20 Податкового Кодексу України, контролюючі органи мають право одержувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, комерційних банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність» та цим Кодексом, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження у встановлені терміни валютної виручки від суб'єктів підприємницької діяльності».

Підстави для отримання інформації, що містить банківську таємницю, передбачені пунктами 1 - 4 ч.1 ст.62 Закону № 2121 та п.п.20.1.5 п.20.1 ст.20 ПК України. Органи державної податкової служби мають право отримати будь-яку інформацію, віднесену Законом до банківської таємниці на підставі пунктів 1 (з дозволу власника цієї інформації) та 2 (за рішенням суду) ч.1 ст.62 Закону №2121.

Окрім цього, відповідно до п. 73.4 ст. 73 ПК України інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків надається в обсягах більших, ніж передбачені пунктом 73.3 цієї статті, банками та іншими фінансовими установами контролюючим органам за рішенням суду. Для отримання такої інформації контролюючий орган звертається до суду.

Відповідно до ст. 1076 ЦК України, банк гарантує таємницю банківського рахунку, операцій за рахунком і відомостей про клієнта.

Частиною 1 статті 60 Закону «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банківською таємницею є інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, якою зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди.

Порядок розкриття банківської таємниці визначено ст. 62 Закону «Про банки і банківську діяльність». Цією нормою визначено коло осіб, на вимогу яких розкривається банківська таємниця, підстави її розкриття та обсяг інформації, яка надається.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 62 Закону, підставами для розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, є: по-перше, письмовий запит або дозвіл власника інформації; по - друге, письмова вимога або рішення суду; по-третє, письмова вимога уповноважених державних органів, перелік яких визначено законом і є вичерпним.

З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що на вимогу відповідних уповноважених державних органів банк вправі надати інформацію, яка містить банківську інформацію, у межах і обсягах, визначених цим та іншими законами, тобто банки надають обмежену законом інформацію.

Зазначені обмеження, у тому числі, викладені в ч. 4 ст. 62 Закону «Про банки і банківську діяльність», не стосуються випадків надання банком інформації, яка є банківською таємницею, за дозволом клієнта чи за рішенням (вимогою) суду.

Такий висновок узгоджується з п. 3.5 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.07.2006 р. № 267 та главою 12 ЦПК України, що регулює порядок розгляду судом справ про розкриття банківської таємниці (п. 5 ст. 288, п. 4 ч. 1 ст. 290 ЦПК України).

Відповідно до ст. 11 п.5 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановленому законами України, мають право одержувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України та комерційних банків у порядку, встановленому Законом України від 12.07.2000 р. №2121-ІІІ та ст.234 Закону України «Про банки і банківську діяльність», зі змінами та доповненнями, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - про обсяг та обіг коштів на рахунках.

Таким чином, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-80 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, зокрема дійшов обґрунтованого висновку про те, що контролюючий податковий орган вживає всіх передбачених законом заходів щодо належного здійснення своїх повноважень в сфері податкового законодавства, тому, із врахуванням встановлення факту не допуску заінтересованою особою представника контролюючого органу для проведення документальної позапланової виїзної перевірки, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю.

Доводи апелянта про те, що наказ ГУ ДФС у Дніпропетровській області № 494-п від 25.01.2018 року є незаконним, а також про те, що заявником не було доведено наявності підстав та потреби у розкритті банківської таємниці щодо ФОП ОСОБА_3, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, саме по собі відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на вищевказані судові рішення, якими у задоволенні її позову про скасування наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області відмовлено, не свідчить про незаконність цих рішень і не дає підстав для скасування оскаржуваного рішення про надання дозволу на розкриття банківської таємниці.

Поряд з цим, доводи апелянта про те, що місцевий суд постановив неправильне процесуальне судове рішення у справі, а саме ухвалу замість рішення, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки при вирішенні справи суд першої інстанції керувався статтями 347-350 ЦПК України, та у резолютивній частині рішення роз'яснив порядок його оскарження відповідно до вимог ЦПК України та визначив тридцятиденний строк його оскарження, а допущення описки суду першої інстанції щодо процесуальної форми судового рішення у його вступній частині не може бути підставою для його скасування.

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті заяви, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: