Справа 337/996/19
Провадження № 2/333/1614/19
РІШЕННЯ

Іменем України

26 липня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Дмитрієвої М.М.,

за участю секретаря Здановської К.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Сердюка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

На підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2013 року позивач на користь відповідача сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу. Поряд із цим, на підставі постанови Хортицього відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя про звернення стягнення на заробітну плату від 01 лютого 2019 року він сплачує 1/2 частину заробітку, тобто фактично сплачує на користь ОСОБА_2 50 відсотків заробітної плати.

Також на підставі рішення Хортицього районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2019 року він сплачує аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/5 частини кожному від усіх видів доходу.

Вказує, що з народження другого сина, який також потребує належного матеріального забезпечення, виплата аліментів на першого сина у повному обсязі є неможливою, оскільки фактично розмір утримання із його заробітної плати складає 90 відсотків.

Просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Хортицього районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2013 року, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 1/2 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

10 червня 2019 року до суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому вказано, що фактична сплата позивачем на користь відповідача аліментів у розмірі 50 відсотків від заробітної плати є наслідком виникнення з вини позивача заборгованості, що не є підставою для зменшення розміру аліментів. Окрім цього, сплата аліментів на утримання дружини відбувається за умови наявності у чоловіка можливості надавати її. У разі ж відсутності коштів на сплату аліментів дітям, аліменти на утримання дружини не стягуються. Твердження позивача про відрахування з його заробітної плати 90 відсотків та відсутність у дружини постійного доходу, заробітної плати не підтверджуються матеріалами справи, тому у задоволенні позову представник відповідача просив відмовити.

З наданої 18 червня 2019 року позивачем відповіді на відзив вбачається, що доказів того, що з його вини утворилася заборгованість із сплати аліментів відповідачем не надано. Дії Хортицького відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя щодо утримання із заробітної плати 90 відсотків він оскаржує у відповідному суді. Вказує, що саме через сплату аліментів у нього утворився борг за комунальні послуги. Позивач просив позовні вимоги задовольнити повністю.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надав пояснення, аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив, просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Сердюк Р.В. проти позову заперечував, просив відмовити за необґрунтованістю

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 10 грудня 2012 року і до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховною Ради України № 789ХІІ(78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положення ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З матеріалів справи вбачається, що 10 лютого 2018 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом, виданим Хортицьким районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, актовий запис № 42.

У свідоцтві про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого 03 травня 2018 року Хортицьким районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, актовий запис № 274, батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_4

25 лютого 2019 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволені, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 06 грудня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання до досягнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), починаючи з 06 грудня 2018 року, тобто до 18 квітня 2021 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01 лютого 2019 року державним виконавцем Хортицького відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області у рамках виконання виконавчого листа по цивільній справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , яку він отримує у Запорізькому окружному адміністративному суді у розмірі 50 відсотків до виплати загальної суми боргу у розмірі 7 792, 33 грн. Визначено, що після стягнення заборгованості аліменти відраховувати згідно виконавчого листа у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 грудня 2013 року і до повноліття.

З довідки ДП «Інформаційні судові системи» ДСА України від 13 червня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 працював з 27 червня 2007 року по 31 липня 2018 року. З січня 2018 року по липень 2018 року із заробітної пали відбувалися відрахування на сплату аліментів.

З довідки Запорізького окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року вбачається, що з лютого 2019 року із заробітної плати ОСОБА_1 відбувається утримання аліментів та частина коштів, яка спрямована на погашення боргу у розмірі 7 792, 33 грн. За період з лютого 2019 року по травень 2019 року включно розмір відрахувань на погашення суми боргу складає 4 798, 03 грн.

З відомостей Державного реєстру фізичних особі платників податку відносно ОСОБА_1 вбачається, що 31 липня 2018 року ОСОБА_1 був звільнений з ДП «Інформаційні судові системи», а 08 серпня 2018 року прийнятий на роботу в Запорізький окружний адміністративний суд.

З матеріалів справи вбачається, що 09 жовтня 2018 року, 06 листопада 2018 року та 29 листопада 2018 року позивачем на користь відповідача перераховувалися кошти у розмірі по 1 530 грн., а 03 січня 2019 року у розмірі 1 000 грн., що підтверджується квитанціями.

У постанові державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату від 01 лютого 2019 року вбачається, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був виданий Хортицьким районним судом м. Запоріжжя 17 січня 2019 року.

Тобто попри ухвалення рішення суду про стягнення аліментів 23 січня 2013 року, примусове виконання рішення суду почалося тільки у 2019 року.

Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Враховуючи, що початок примусового виконання рішення суду відбувся у 2019 році, рішення суду про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 10 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття було ухвалено у 2013 році, то, на думку суду, розмір заборгованості позивача по сплаті аліментів, визначений державним виконавцем у розмірі 7 792, 33 грн. є значно меншим суми, яка повинна була бути сплачена позивачем на виконання рішення суду, тобто при визначенні розміру заборгованості частково враховані суми аліментів, сплачені ОСОБА_1 самостійно.

Окрім цього, твердження позивача про відрахування з його заробітної плати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина, на користь ОСОБА_4 на утримання сина та на її утримання, спростовуються відомостями з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, з яких вбачається, що на примусовому виконання відносно ОСОБА_1 у Хортицькому ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебувають виконавчі провадження, за якими стягувачами є ОСОБА_2 та Хортицький районний суд м. Запоріжжя.

Щодо твердження позивача про стягнення утримання з його заробітної плати 90 відсотків, то слід вказати наступне.

Згідно зі ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

З постанови державного виконавця вбачається, що здійснення відрахування із заробітної палити у розмірі 50 відсотків носить тимчасовий характер та пов`язано із необхідністю погашення заборгованості.

Документів, які б підтверджували утримання із заробітної плати ОСОБА_1 90 відсотків, матеріали справи не місять.

Щодо народження у позивача другої дитини та перебування на його утримання дружини, то з рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2019 року вбачається, що останнім позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені повністю, рішення суду ухвалено у підготовчому засіданні за наслідками визнання ОСОБА_1 позовних вимог ОСОБА_4 до нього.

Враховуючи, що згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, звертаючись до суду із позовною заявою про стягнення аліментів у розмірі 1/5 частини доходу ОСОБА_4 тим самим вказала, що цього буде достатньо для утримання її сина. Тому твердження позивача про необхідність встановлення однакового розміру аліментів для дітей, як підставі для їх зменшення, не може бути прийнята судом до уваги.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що достатні підстави для задоволення позовної заяви відсутні, через що позовну заяву про зменшення розміру аліментів необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», ст.ст. 180, 182, 192 СК України, ст.ст. 4, 12-13, 76, 81, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 02 серпня 2019 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва