ПОСТАНОВА

Іменем України

03 грудня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/7933/18

провадження № 22-ц/4809/1517/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Кіселика С.А., (суддя доповідач),

суддів: Єгорової С.М., Мурашка С.І.;

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 липня 2019 року, в складі судді Варакіної Н.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

16 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 13 лютого 2016 року в сумі 63886 доларів США.

В обґрунтування вимог посилається на те, що 13.02.2016 між ним та ОСОБА_2 укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмірі 63886 доларів США. Відповідно до п.2.3. договору позики повернення першої частини боргу в розмірі 10000 доларів США повинно відбутися 13.09.2016, а повний розрахунок 13.09.2017. Факт отримання грошових коштів підтверджується підписом відповідача в договорі позики від 13.02.2016 та написаною власноручно розпискою від 13.02.2016.

Станом на 12.11.2018 борг не повернутий. В зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі - 1 774 382,54 грн., інфляційні - 593885,84 грн. та 3%річних 115753,26 грн., а разом 2 484 021,64 грн.

В подальшому змінивши вимоги, позивач остаточно просив стягнути з відповідача основну суму боргу в розмірі 63886 доларів США, три відсотки річних у сумі - 142 725,98 грн. та пеню у розмірі 7720068,92 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 липня 2019 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 63886 доларів США та 3% річних в розмірі 3046,22 доларів США. В задоволенні вимог щодо стягнення пені відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Встановивши, що не повернувши позику у передбачені договором позики від 13.02.2016 року строки, відповідачка порушила свої зобов`язання, суд дійшов висновку, що тим самим були порушені права позивача, який має право вимагати від відповідачки сплати цих коштів, а також трьох процентів річних.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідачка просить скасувати повністю рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким залишити позовні вимоги ОСОБА_1 без задоволення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачка посилається на незаконність та необґрунтованість рішення місцевого суду. Зокрема вказує, що суд не дав належної оцінки наданим нею доказам, які підтверджують факт безгрошовості розписки від 13.02.2016 року. Ця розписка написана нею поза її волею, під тиском позивача, який шляхом погроз вимагав її складання заднім числом. Фактично між Позивачем і Відповідачем склалися відносини позики на підставі іншої розписки від 18.04.2014 року про отримання позики 13000,00 доларів США та 8000,00 євро зі сплатою 7% місячних, а пізніше наданих у позику на тих же умовах 20000,00 доларів США. Вказані суми позик були виплачені відповідачкою позивачу повністю. При цьому відсотки були сплачені у загальній сумі біля 70% заборгованості. Суд безпідстано задовольнив позов за договором який у відповідності до його умов припинив свою дію. Крім того, суд вийшов за межі позовних вимог стягнувши 3% річних у долларах США, в той час як позивач ставив питання про стягнення зазначених процентів у національній грошовій одиниці України гривні. Суд допустив ряд порушень норм процесуального права.

Позивач не скористався правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі не подав.

Позиції сторін, висловлені у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Відповідачка повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але особисто в судове засідання не з`явилася.

Представник відповідачки адвокат Рябовол С. В. підтримав подану нею апеляційну скаргу.

Позивач повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але особисто в судове засідання не з`явився.

Представник позивача адвокат Усатенко В.Ю. заперечив проти вимог і доводів апеляційної скарги відповідача, просив відмовити в її задоволенні, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

13.02.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмірі 63886 доларів США.

Крім того, відповідач склала розписку, оригінал якої знаходиться у справі (а.с. 125) про те, що вона, відповідно до договору позики від 13.02.2016, одержала від ОСОБА_1 , у борг, суму в розмірі 63886 доларів США. Борг зобов`язується повернути в термін, визначений у договорі від 13.02.2016. Грошові кошти нею перелічені, купюри перевірені. Претензій до позичальника немає. В розписці зазначено, що вона складена власноручно, добровільно та без примусу.

Відповідно до п. 2.3. договору позики повернення першої частини боргу в розмірі 10000 доларів США повинно відбутися 13.09.2016, а повний розрахунок між сторонами має відбутися 13.09.2017.

Відповідач стверджує, що договір та розписку підписала під примусом та кошти за договором позики фактично не отримувала.

13 вересня 2016 року та 13 вересня 2017 року ОСОБА_2 не повернула ОСОБА_1 обумовлені договором суми позики.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до норм ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є реальним, тобто вважається укладеним з моменту передачі грошей.

Частинами 1, 3 ст. 1049 ЦПК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені законом.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з положеннями ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, яка може бути спростована заінтересованими особами.

Наявність встановленої законом презумпції правомірності договору звільняє його сторони від обов`язку доведення його дійсності. Натомість на особу, яка заперечує цю презумпцію, покладається тягар доказування недійсності договору.

Одним із принципів цивільного судочинства є принцип змагальності суть якого зводиться до того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а сторони, маючи рівні права та можливості щодо подання доказів, їх дослідженні та доведеності перед судом їх переконливості, зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК.

У цій справі відповідачка оспорює договір позики, стверджуючи, що насправді позивач їй не надавав вказані у розписці від 13 лютого 2016 року грошові кошти, а вона не отримувала їх. Вона також стверджувала, що розписка написана нею проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї психічного тиску з боку позивача.

Суд першої інстанції дослідив надані відповідачем докази, надав їм правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку, що ці докази не містять даних про безгрошовість розписки від 13 лютого 2016 року.

Місцевий суд правильно вважав, що за своєю суттю розписка ОСОБА_2 про отримання від ОСОБА_1 в борг грошових коштів є документом, який видав боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми.

Ця розписка також містить однозначне зобов`язання ОСОБА_2 повернути позику з розстроченням.

За таких обставин суд обґрунтовано відхилив заперечення відповідачки про безгрошовість розписки та виходив з презумпції правомірності договору позики.

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідачка визнала, що 13 вересня 2016 року вона не сплатила позивачу борг в сумі 10 000 доларів США, а також 13 вересня 2017 року не повернула йому 53886 доларів США.

У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачка допустила порушення зобов`язання перед позивачем, що є підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Доводи відповідачки, щодо відсутності підстав для стягнення суми боргу у зв`язку із припиненням дії договору, у відповідності до пункту 7.2 Договору, з підстав порушення Позичальником графіку повернення чергової суми позики, не грунтується на законі, зокрема, на наведених вище нормах права.

Не зважаючи на те, що валютою договору позики являються долари США, позивач пред`явив вимоги про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості в національній валюті України гривні, за курсом НБУ на день подання заяви про збільшення позовних вимог, тобто станом на 19 лютого 2019 року.

Проте, суд першої інстанції стягнув 3% річних від простроченної суми у валюті договору, тобто в долларах США.

Суд першої інстанції вважав, що оскільки валютою договору є долари США, то і 3% річних від простроченної суми мають нараховуватись у валюті договору, а не у еквівалені до цієї валюти. Натомість відповідачка вважає, що такий висновок суду є неправильним і прийнявши рішення про стягнення 3% річних від простроченної суми у валюті договору суд вийшов за межі позову. Крім того, відповідачка вважає, що суд неправильно розрахував розмір суми 3% річних від простроченної суми.

Апеляційний суд, погоджуючись із доводами відповідачки, що стягуючи 3% річних у долларах США суд першої інстанції вийшов за межі позову, відхиляє інші аргументи відповідачки, виходячи з наступного.

Встановивши факт порушення відповідачкою грошового зобов`язання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право вимагати від боржника сплати трьох процентів річних від простроченої суми за час прострочення, оскільки інший розмір умовами договору не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Оскільки відповідачка порушила виконання грошового зобов`язання перед позивачем на спірні правовідносини поширюється дія положень ст. 625 ЦК України. Зокрема, ч. 2 вказаної статті Кодексу встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідачка не сплатила два чергових платежі, тому період прострочення виконання зобов`язання буде різним, а отже і розрахунок трьох процентів річних має здійснюватися стосовно кожного факту прострочення окремо:

10000 х 3 : 100 : 365 х 888 = 729,86 долара США, де:

10000 сума простроченого чергового платежу виражена в доларах США,

888 кількість днів прострочення з 14 вересня 2016 року (наступний день після спливу строку виконання чергової частини зобов`язання) по 19 лютого 2019 року (дата визначена позивачем у позовній заяві, станом на яку пред`являються ним вимоги);

53886 х 3 : 100 : 365 х 523 = 2316.36 долара США, де:

53886 сума простроченого чергового платежу виражена в доларах США,

523 кількість днів прострочення з 14 вересня 2017 року (наступний день після спливу строку виконання чергової частини зобов`язання) по 19 лютого 2019 року (дата визначена позивачем у позовній заяві, станом на яку пред`являються ним вимоги).

Всього сума трьох проценті річних за час прострочення виконання зобов`язання, станом на 19 лютого 2019 року, становила 3046 доларів 22 центи США (729,86 + 2316.36).

Враховуючи, що позивач просив стягнути три проценти річних, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, у національній валюті України, то суд першої інстанції мав визначити гривневий еквівалент цієї суми за офіційним курсом НБУ станом на день подачі заяви про збільшення позовних вимог, як того бажав позивач, тобто на 19.02.2019 року, що становило:

3046. 22 х 27.1859 = 82814,23 грн., де:

- 27.1859 курс НБУ національної грошової одиниці України - гривні до одного доллару США, станом на 19.02.2019 року.

Ухваливши рішення про стягнення 3% річних в долларах США суд першої інстанції вийшов за межу позову. Дана обставина є підставою для скасування рішення в цій частині та ухвалення в цій частині нового судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про інші порушення судом першої інстанції норм процесуального права не можуть бути підставою для задоволення вимог апеляційної скарги так, як вони не відносяться до категорії порушень, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Про судові витрати

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року ОСОБА_2 відстрочено сплату судового збору в сумі 13215 грн. 00 коп. до ухвалення апеляційним судом рішення по справі.

У зв`язку з цим відповідачка зобов`язана сплатити в дохід держави 13215 грн. 00 коп. судового збору.

Таким чином, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 липня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 процентів за договором позики за прострочення повернення позики скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) три проценти річних в сумі 82814 грн. 23 коп. (вісімдесят дві тисячи вісімсот чотирнадцять грн. 22 коп. ).

В іншій частині рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 липня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави, до спеціального фонду на розрахунковий рахунок: отримувач коштів УК у м. Кроп./м. Кропивницький/ 22030101, Код отримувача: 38037409, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО): 899998, Рахунок отримувача: UA6080002, судовий збір в сумі 13215 грн. 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.

Головуючий С.А. Кіселик

Судді : С.М. Єгорова

С. І. Мурашко