Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 646/12009/16-ц

провадження № 61-30652св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2017 року у складі судді Салайчук С. М. та рішення Апеляційного суду Харківської області від 02 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Колтунової А. І., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 вересня 2006 року № 0 між ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник якого є АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредитні кошти у розмірі 15 000 доларів США; строком до 13 вересня 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,0 % річних.

На забезпечення належного виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 13 вересня 2006 року № П1/0, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору.

Крім того, на забезпечення належного виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 13 вересня 2006 року № П2/0, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 узятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, утворилася заборгованість за кредитним договором, яка на 18 березня 2015 року становила: заборгованість за кредитом - 4 567,99 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України, - 101 623 грн 46 коп., заборгованість за процентами - 219,72 доларів США, що в еквіваленті 4 888 грн 08 коп., всього - 4 787,71 доларів США, що в еквіваленті 106 511,54 грн; пеня за прострочення сплати кредиту - 2 804,44 грн, пеня за прострочення сплати процентів - 128,59 грн, всього 2 933 грн 03 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ «УкрСиббанк» просив солідарно стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 13 вересня 2006 року № 0 в розмірі 4 787,71 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами у розмірі 2 933 грн 03 коп., солідарно стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 13 вересня 2006 року № 0 у розмірі 4 787,71 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами у розмірі 2 933 грн 03 коп.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з окремими зустрічними позовами до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 , у яких просили визнати зобов`язання за договорами поруки припиненими.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2017 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 13 вересня 2006 року № 0 в сумі 4 787,71 доларів США та 2 933 грн 03 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статей 526, 530, 554 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином, у встановлений термін відповідно до умов договору, тому, встановивши, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, суд стягнув заборгованість солідарно із боржника та поручителів.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 04 квітня 2017 року змінено в частині задоволення основного позову про стягнення заборгованості.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 4 787,71 доларів США та 2 933 грн 03 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 4 787,71 доларів США та 2 933 грн 03 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що зобов`язання поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передбачено окремими договорами, умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, таким чином солідарна відповідальність не може бути застосована стосовно поручителів. Суд першої інстанції всупереч вимог частини третьої статті 543 ЦК України, не звернув уваги на те, що звертаючись до боржників із позовом, ПАТ «УкрСиббанк» пред`явив вимоги до позичальника й кожного з поручителів окремо, що призвело до ухвалення помилкового рішення в частині задоволення позову про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором кредиту в сумі 4 787,71 доларів США та 2 933 грн 03 коп.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк», зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 20 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»,

за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку

за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим; за зустрічним позовом ОСОБА_2 доПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не було належним чином повідомлено про день, час та місце розгляду справи апеляційним судом. Банк в односторонньому порядку змінив систему нарахування відсотків, яка передбачає нарахування на прострочену суму основного боргу підвищені проценти. Зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за договором поруки мають бути визнання припиненими на підставі частини першої статті 559 ЦК України, оскільки сторонами кредитного договору було змінено зобов`язання, яке призвело до збільшення обсягів відповідальності поручителя. Крім того, останній платіж заборгованості ОСОБА_3 здійснила 13 червня 2014 року.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

13 вересня 2006 року відповідно до укладеного договору про надання споживчого кредиту № 0 ПАТ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 15 000 доларів США; строк дії кредиту - до 13 вересня 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 14,0 % річних. Згідно з пунктом 1.4 договору про надання споживчого кредиту цільове призначення кредиту -для особистих потреб позичальнику (а.с. 5-13).

На забезпечення належного виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору 13 вересня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № П1/0, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору (а.с. 14-16).

13 вересня 2006 року на забезпечення належного виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору укладений договір поруки № П2/0 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язався відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору (а.с. 17-19).

З метою погашення кредиту, сплати процентів, комісії та інших платежів відповідно до пункту 1.3.4 договору про надання споживчого кредиту було встановлено, що строк сплати процентів: з 01 по 13 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти, та відповідно до графіка погашення кредиту (а.с. 5-13).

Відповідачі не виконали прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором, повернення належних до сплати частин кредиту та нарахованих процентів за його користування не проводилось (а.с. 31-44).

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, утворилася заборгованість за кредитним договором, яка на 18 березня 2015 року становила: заборгованість за кредитом - 4 567,99 доларів США, що в еквіваленті 101 623 грн 46 коп., заборгованість за процентами - 219,72 доларів США, що в еквіваленті 4 888 грн 08 коп., всього - 4 787,71 доларів США, що в еквіваленті 106 511 грн 54 коп.; пеня за прострочення сплати кредиту - 2 804 грн 44 коп., пеня за прострочення сплати процентів - 128 грн 59 коп., всього - 2 933 грн 03 коп.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом частини другої статті 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Положенням частини четвертої статті 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Встановивши, що ОСОБА_3 не виконує належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором від 13 вересня 2006 року № 0, у зв`язку із чим виникла заявлена банком заборгованість, відповідачі у договорі поруки поручилися у повному обсязі відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_3 воїх зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, суди дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову банку.

Згідно з пунктом 7.1 договору про надання споживчого кредиту за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в такому порядку: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, і розраховується за методом "факт/360" (метод "факт/360" передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. Банк може використовувати право на застосування пені починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, а якщо така дата порушення припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то рахується з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем.

При цьому, встановивши, що у пункті 1.1 договору поруки № П1-0 сторони погодили, що поручитель ОСОБА_2 зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх її зобов`язань перед кредитором у повному обсязі, що виникли з кредитного договору від 13 вересня 2006 року № 0, як існуючих на момент укладання цього договору, так і тих, які можуть виникнути в майбутньому, апеляційний суд правильно вказав, що порука ОСОБА_2 не припинилася.

Відповідно до пункту 1.3 договору поруки № П1-0 поручитель ОСОБА_2 відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, зокрема, за повернення основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених у вищевказаному кредитному договорі.

Відповідно до пункту 1.4 договору поруки № П1-0 відповідальність поручителя ОСОБА_2 і боржника є солідарною.

Відповідно до пункту 1.5 договору поруки № П1-0 причини невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов`язань за цим договором.

Крім того, відповідно до пункту 1.1 договору поруки від 13 вересня 2006 року № П2-0 поручитель ОСОБА_1 зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх її зобов`язань перед кредитором у повному обсязі, що виникли з кредитного договору від 13 вересня 2006 року №0, як існуючих на момент укладання цього договору, так і тих, які можуть виникнути в майбутньому, апеляційний суд правильно вказав, що порука ОСОБА_1 не припинилася.

Відповідно до пункту 1.3 договору поруки № П2-0 поручитель ОСОБА_1 відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, зокрема, за повернення основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених у вищевказаному кредитному договорі.

Відповідно до пункту 1.4 договору поруки № П2-0 відповідальність поручителя ОСОБА_1 і боржника є солідарною.

Відповідно до пункту 1.5 договору поруки № П2-0 причини невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов`язань за цим договором.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Доводи касаційної скарги про те, що банком в односторонньому порядку змінено систему нарахування відсотків, яка передбачає нарахування на прострочену суму основного боргу підвищені проценти, є безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що банк здійснював нарахування відсотків та пені у розмірах та на умовах, погоджених сторонами у кредитному договорі, за виконання умов якого поручилися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , умови кредитного договору не змінювалися.

Посилання в касаційній скарзі заявників на те, що останній платіж ОСОБА_3 здійснено 13 червня 2014 року, є безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що останнє зарахування на погашення основної заборгованості за кредитом відбулось 19 серпня 2014 року. Останній платіж зі сплати заборгованості за кредитним договором здійснено 13 січня 2015 року у розмірі 54,00 доларів США.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що порука не є припиненою, оскільки вимоги про дострокове погашення заборгованості були направлені поручителям 24 грудня 2014 року, з позовом до суду банк звернувся 27 березня 2015 року, тобто в межах шестимісячного строку, що не звільняє поручителів від відповідальності.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що зобов`язання поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передбачено окремими договорами, умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, таким чином солідарна відповідальність не може бути застосована стосовно до поручителів.

Посилання в касаційній скарзі на те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи Верховний Суд відхиляє.

Так, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2017 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 призначено до розгляду апеляційним судом на 07 серпня 2017 року.

Копія ухвали Апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2017 року направлялася заявникам рекомендованими листами із повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену ними у апеляційній скарзі.

Втім, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення разом із копією зазначеної ухвали суду повернулися до суду апеляційної інстанції без вручення адресату з незалежних від суду причин із відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

02 серпня 2017 року від представника ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_4 , до апеляційного суду надійшла заява про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із неможливістю його присутності на засіданні 07 серпня 2017 року.

Розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 перенесено на 11 вересня 2017 року.

Повідомлення про перенесення розгляду справи направлялися заявникам рекомендованими листами із повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену ними у апеляційній скарзі.

Втім, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення повернулися до суду апеляційної інстанції без вручення адресату з незалежних від суду причин із відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, 11 вересня 2017 року розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 відкладено на 02 жовтня 2017 року.

Повідомлення про перенесення розгляду справи направлялися заявникам рекомендованими листами із повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену ними у апеляційній скарзі.

Втім, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення повернулися до суду апеляційної інстанції без вручення адресату з незалежних від суду причин із відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

У судове засідання 02 жовтня 2017 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 повторно не з`явились.

Стаття 131 ЦПК України закріпила обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (стаття 44 ЦПК України).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України», справа «Трух проти України»).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 02 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк