Справа № 1329/2-384/10 Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/811/329/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю представника позивача Вертас М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Яворівського районного суду Львівської області від 17 травня 2010 рокув складі судді Гоцка В.І. в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості по кредиту,-

встановила:

В листопаді 2009 року позивач ВАТ Акціонерно-комерційний банк «Львів» звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості по кредиту, просив достроково розірвати кредитний договір від 28 травня 2008 року за № 2008/11/177, стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5, солідарно в користь Банку всю суму заборгованості в розмірі 149847 гривень 37 копійок, з них заборгованість по кредиту в сумі 117999 гривень, 27700 гривень 02 копійки заборгованості за відсотками, 4148 гривень 35 копійок заборгованості за нарахованою пенею, в тому числі звернути стягнення на передане банку в іпотеку належне відповідачу ОСОБА_5 на праві приватної власності майно - будівлю молочного блоку літ "А-1", загальною плошею 187,4 кв.м., що знаходиться в селі Бердихів Яворівського району Львівської області, стягнути 1700 гривень судового збору і 120 гривень витрат на інформаційно- технічне забезпечення.

Вимоги обґрунтовував тим, що 28 травня 2008 року відповідачу ОСОБА_3 був наданий кредит в сумі 120000 грн., з терміном погашення до 01 червня 2023 року, зі сплатою 22 відсотків річних за користування кредитом.

30 травня 2008 року, між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 укладений Договір іпотеки, згідно з яким, відповідач ОСОБА_5 передала Банку в іпотеку належне їй на праві приватної власності майно - будівлю молочною блоку літ «А-1», загальною площею 187,4 кв.м., що знаходиться в селі Бердихів Яворівського району Львівської області, для забезпечення виконання зобов'язань перед позивачем.

У передбачений договором строк відповідач ОСОБА_3 зобов»язання не виконав.

Позивач неодноразово нагадував відповідачам про повернення заборгованої суми, проте всі нагадування залишилися без реагування. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним заочним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 17 травня 2010 року позов задоволено.

Достроково розірвано кредитний договір № 2008/Н/177 від 28 травня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк «Львів» та ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 солідарно в користь Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» 149847 гривень 37 копійок, з них заборгованість по кредиту в сумі 117999 гривень, 27700 гривень 02 копійки заборгованості за відсотками, 4148 гривень 35 копійок заборгованості за нарахованою пенею та 1700 гривень судового збору і 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Звернуто стягнення на передане Публічному акціонерному товариству Акціонерно-комерційний банк «Львів» в іпотеку належне відповідачу ОСОБА_5 на праві приватної власності майно - будівлю молочного блоку літ «А-1», загальною площею 187,4 кв. м., що знаходиться в селі Бердихів Яворівського району Львівської області.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 26.04.2013 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Яворівського районного суду Львівської області від 17 травня 2010 рокупо цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Львів» до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості по кредитному договору - залишено без задоволення.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 23.06.2018 року залишено заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Яворівського районного суду Львівської області від 17 травня 2010 рокупо справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості по кредиту без задоволення.

Заочне рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, з оскаржуваним рішенням частково не погоджується, оскільки таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу на те, що на час розгляду справи судом першої інстанції в матеріалах справи були відсутні будь які докази отримання позичальником кредитних коштів.

Під час розгляду судом заяви про перегляд заочного рішення, позивач долучив до матеріалів справи заяву на видачу кредиту, однак така була долучена після ухвалення судом оскаржваного рішення.

Крім цього, як зазначає апелянта, така заява не є однозначним підтвердженням отримання кредитних коштів, оскільки свідчить лише про наміри позичальника отримати кредит готівкою.

Вважає, що у банку відсутнє право дострокового стягнення з відповідача усієї суми кредитних коштів, тому висновок місцевого суду з цього приводу є передчасним.

Вважає, що пеня стягнута судом понад річний строк позовної давності.

Просить скасувати заочне рішення Яворівського районного суду Львівської області від 17 травня 2010 року в частині стягнення пені у розмірі 4148,35 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги відмовити.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

В судовому засіданні представник позивача Вертас М.М. апеляційну скаргу заперечила, просить скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Вертас М.М. на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог ПАТ АКБ «Львів» суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором станом на 28 травня 2008 року складає 149847 гривень 37 копійок, тому суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 порушив умови договору, відтак позов є підставним і підлягає до задоволення.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком місцевого суду.

Судом встановлено наступні обставини справи.

28 травня 2008 року між позивачем ПАТ АКБ «Львів» та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 2008/11/177 за умовами якого відповідачу надано 120000 гривень кредиту, з кінцевим терміном погашення до 01 червня 2023 року включно, зі сплатою 22 відсотків річних за користування кредитом.

Підставами виникнення цивільних прав і обов»язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов"язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскаржуючи заочне рішення Яворівського районного суду Львівської області від 17 травня 2010 року, апелянт ОСОБА_3 свої доводи з приводу незаконності оскаржуваного рішення фактично зводив до того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази отримання ним кредитних коштів та відсутності у позивача права на дострокове розірвання кредитного договору.

При цьому, відповідач не погоджується з оскаржуваним рішенням виключно в частині стягнення пені у відповідному розмірі.

На підтвердження отримання відповідачем ОСОБА_3 кредитних коштів позивачем надано копію заяви про видачу готівки № ТR.86205.1.200 від 30.05.2008 року, за змістом якою ОСОБА_3 проведено видачу готівки в сумі 120000 грн. згідно договору №2000/Н/177 (а.с. 46).

Наведені обставини у сукупності свідчать про безпідставність доводів апеляційної скарги в частині неотримання відповідачем ОСОБА_3 кредитних коштів та повністю їх спростовують.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Аналогічні положення містяться у п. 5.1.3. Кредитного договору, відповідно до якого у випадку невиконання позичальником договірних зобов'язань, передбачених кредитним договором банк має право розірвати кредитний договір та вимагати дострокового погашення позичальником існуючої заборгованості.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК.

Аналіз наведених норм закону та умов договору дає підстави для висновку про те, що звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання або неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань та є видом відповідальності боржника.

В свою чергу, згідно із ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Згідно договору іпотеки від 30 травня 2008 року, який укладався після підписання кредитного договору, відповідач ОСОБА_5 з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_3 перед позивачем, передала в іпотеку Банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: будівлю молочного блоку літ «А-1», загальною площею 187,4 кв.м.. що знаходиться в селі Бердичів Яворівського району Львівської області.

Тобто, відповідач ОСОБА_5 виступає майновим поручителем ОСОБА_3 та з метою забезпечення виконання останнім зобов'язань перед іпотекодержателем викладених у основному зобов'язанні, передала в іпотеку належне їй нерухоме майно.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Питання недійсності кредитного договору чи договору іпоетки відповідачі не ставили, такого спору на розгляді в суді не було, у встановленому порядку такі не визнані недійсними.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 629, 638 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено, що якщо в зобов»язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов»язання, настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки (пені).

Зважаючи на те, відповідач ОСОБА_3 умов кредитного договору не виконав, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, встановлених кредитним договором, банк звернувся в суд з відповідним позовом та надав розрахунок заборгованості, яка станом на 05.11.2009 року становить 149847 гривень 37 копійок, з яких заборгованість по кредиту 117999 гривень, 27700 гривень 02 копійки заборгованості за відсотками, 4148 гривень 35 копійок пеня.

Доказів, які б спростовували вказану позивачем суму боргу відповідач не надав, а суд першої інстанції не здобув.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність позовних вимог в частині дострокового стягнення заборгованості та розміром такої.

Заперечуючи нарахований банком розмір пені, яка становить 4148,35 грн., представник відповідача вважає, що така нарахована з порушенням строків позовної давності, просить застосувати наслідки спливу такої.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

У статті 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З долученого розрахунку пені встановлено, що заборгованість за таким платежем нарахована за один рік до часу звернення з позовом до суду.

В свою чергу, відповідно до ч. 3 і 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду, заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції, що свідчить про безпідставність доводів скарги в цій частині.

Разом з тим, стаття 367 ЦПК України визначає межі розгляду справи судом апеляційної інстанції. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, частина 4 цієї статті визначає, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_5 згідно договору іпотеки від 30 травня 2008 року є майновим поручителем позичальника ОСОБА_3, з метою забезпечення виконання останнім зобов'язань перед іпотекодержателем, передбачених в основному зобов'язанні, передала в іпотеку належне їй нерухоме майно.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК України іпотека та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета іпотеки.

У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена.

Таким чином, не зважаючи на те, що апелянт не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині вимоги про солідарне стягнення суми заборгованості з майнового поручителя ОСОБА_5, з врахуванням того, що такий поручитель відповідає перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета іпотеки, відтак рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення суми заборгованості з майнового поручителя ОСОБА_5 є незаконним, тому в цій частині рішення необхідно скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні цієї вимоги.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Яворівського районного суду Львівської області від 17 травня 2010 рокув частині солідарного стягнення з ОСОБА_5 в користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Львів» заборгованості в розмірі 149847 грн. 02 коп., з яких заборгованість по кредиту в сумі 117999 грн., 27700 грн. 02 коп. заборгованість за відсотками, 4148 грн. 35 коп. заборгованості за нарахованою пенею, 1700 грн. судового збору і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні такої вимоги.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 січня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк