01.08.2019
Справа № 642/6698/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді Проценко Л.Г.,

за участю секретарів Канаєвої К.М., Бондаренко В.П.,

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2 ,

суб`єкта оскарження ОСОБА_3 ,

представника заінтересованої особи Суріна ОСОБА_4 . ОСОБА_5 .,

розглянув скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_6 , про визнання незаконними дій державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській області Іванової Людмили Ігорівни, а також про зобов`язання вчинити певні дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Волобуєвої Олени Вікторівни, -

ВСТАНОВИВ:

25.05.2018р. ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Іванової Л.І., в якій просила 1) Визнати дії головного державного виконавця Іванової Л.І. незаконними, 2) зобов`язати Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова ГТУЮ у Х/О внести зміні до розрахунку заборгованості по аліментах від ОСОБА_6 , а саме в розрахунку заборгованості станом на 01.06.2018р. зазначити суму боргу 16432 грн. 26 коп.

На обґрунтування скарги заявник вказала, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21.12.2016р. з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 стягнено аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. щомісячно на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і 27.03.2017р. видано виконавчий лист. 12.05.2017р. Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова ГТУЮ у Х/О було відкрито примусове виконавче провадження №53917683. Головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м.Харкова ГТУЮ у Х/О Іванова Л.І. надала розрахунок заборгованості по аліментах, зарахувавши грошові кошти в якості сплати аліментів ОСОБА_6 на підставі непідтверджених копій чеків. ОСОБА_6 за весь час здійснив лише один платіж від 24.07.2017р. з призначенням платежу аліменти. Всі інші перераховані грошові кошти не є аліментами, а надані копії чеків від 12.05.2017р., 22.05.2017р., 24.07.2017р., 22.08.2017р., 20.09.2017р., 31.10.2017р., 05.12.2017р., 04.01.2018р., 05.02.2018р., 05.03.2018р., 06.04.2018р. не мають зазначення призначення платежу і держ виконавець повинна була вимагати від ОСОБА_6 належним чином оформлені квитанції.

Дії державного виконавця заявник вважала незаконними, оскільки: державний виконавець була зобов`язана вимагати від ОСОБА_6 належним чином оформленої квитанції чого не зробила. Відповідно до ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» вважається електроний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Згідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно,своєчасно та в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначає порядок стягнення аліментів, згідно з яким визначення суми заборгованості зі сплати аліментів присуджених як частка від заробітку (доходу) визначається виконавцем у порядку встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 09 липня 2018р. залучено до участі у розгляді скарги ОСОБА_6 , а також Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м.Харкова ГТУЮ у Х/О.

В подальшому скаргу уточнено, позивач просила визнати дії головного державного виконавця Іванової Людмили Ігорівни незаконними та зобов`язати державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова ГТУЮ у Х/О Волобуєву Олену Вікторівну внести зміні до розрахунку заборгованості по аліментах від ОСОБА_6 , а саме в розрахунку заборгованості станом на 01.06.2018р. зазначити суму боргу 16432 грн. 26 коп.

Ухвалою суду від 31 липня 2019 р. визнано остаточним коло суб`єктів оскарження та остаточні вимоги заявника.

В судовому засіданні заявник скаргу підтримала та зазначила, що з ОСОБА_6 з липня 2016р. не проживають разом. Держвиконавець Міжрайонного відділу ДВС по Основ`янському та Слобідському районах м.Харкова ГТУЮ у Х/О Іванова Л ОСОБА_8 І. прийняла до виконання квитанції про сплату коштів, які були перераховані на її банківську картку, однак в цих квитанціях відсутнє зазначення платежу, а на деяких міститься інше прізвище платника ніж ОСОБА_6 . Тому вона вважає, що ці кошти не є аліментами, а є іншими оплатами по другим цивільним справам, по яким виконавчий лист не видавався. Оскільки у квитанціях відсутнє зазначення платежу, а саме аліментів, то вони обкладаються митом і вона повинна сплачувати податки з зазначених платежів. Будь яких коштів вона не повертала.

Представник заявника ОСОБА_2 скаргу підтримала та зазначила, що держвиконавець зарахував виплати як аліменти, які не повинен був зараховувати, оскільки в чеках відсутні зазначення про призначення платежу та прізвище платника не ОСОБА_6 . Розрахунок заборгованості складений держвиконавцем не відповідає дійсності і повинен складати 16432 грн.

Державний виконавець Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова Волобуєва О.В. покладалась на розсуд суду та зазначила, що виконавче провадження ВП №53917683 до 18.05.2018р. було передано з Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м.Харкова де раніше перебувало. Боржника ОСОБА_6 вона не бачила, квитанції їй не надавались.

Представник Міжрайонного ВДВС Основ`янському та Слобідському районах м.Харкова відзиву чи заперечень не подав.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_6 - ОСОБА_9 проти задоволення скарги заперечував та зазначив, що рішення суду за яким ОСОБА_6 повинен сплачувати аліменти в розмірі 900 грн. набрало законної сили. ОСОБА_6 перераховував аліменти, які зазначені в рішенні суду на картку заявника, про що є квитанції. Жодним законом не закріплено, що повинно міститися у квитанції. ОСОБА_6 сплачував кошти з платіжних пристроїв, де можливо не було можливості вказати його призначення і повторна сплата аліментів є незаконною. Квитанції надані лише по даній справі, виконавчих проваджень по інших справах, в т.ч. по розділу автомобіля, немає. Заявник не надала доказів, що повинна сплачувати податки з зазначених платежів. Крім того, заявник просить скасувати рішення особи яка зараз не працює.

Заслухавши пояснення заявника та його представника, державного виконавця Волобуєвої О.В, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи суд не знаходить підстав для задоволення скарги виходячи з наступного:

Згідно ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За ч.3 ст.12, ч.1,3 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст. 76, ч.1,2,3 ст.77,79,80 ЦПК України:

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч.1,5,6 ст.81, ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст.ст.447- 449 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст.450,451 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно ст.14, ч.1,2,5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» №1404 VІІІ від 02 червня 2016р. (зі змінами) учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення дії або бездіяльність органів і посадових осіб ДВС та звернень учасників виконавчого провадження» в абз.1 п. 4, п.7 роз`яснено, що за змістом ст.98 ЦПК (1501-06), статей 18 і 121-2 ГПК (1798-12) учасник виконавчого провадження (особа, залучена до проведення виконавчих дій), який звернувся до суду зі скаргою, заявою (поданням), бере участь у їх розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов`язків яких безпосередньо стосується зазначене звернення, - як заінтересовані особи. За результатами розгляду скарги загальний суд постановляє рішення, а господарський - ухвалу, які мають відповідати вимогам відповідно статей 202, 203, 248-24 ЦПК (1502-06) та статей 86, 121-2 ГПК ( 1798-12 ). Заяви, подання учасників виконавчого провадження вирішуються загальним і господарським судами мотивованими ухвалами відповідно до вимог статей 232 - 234 ЦПК ( 1502-06 ) та статей 86, 121-2 ГПК ( 1798-12 ).Виходячи зі змісту ст.248-24 ЦПК ( 1502-06 ) у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом N 606-XIV ( 606-14 ) можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених ст.35 Закону N606-XIV), проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом або скоротити його (ч.3 ст.36 Закону N 606-XIV).

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Матеріали справи свідчать, що за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2016 р. (справа №642/6698/16-ц) видано виконавчий лист 27.03.2017р. про стягнення з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. щомісячно на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 24.10.2016р. і до досягнення ним повноліття. Рішення допустити до негайного виконання в сумі платежу за один місяць. (а.с.5)

За розрахунком заборгованості по аліментам складеним головним державним виконавцем Івановою Л.І. ОСОБА_6 за період з 24.10.2016р. по 01.06.2018р. було надано квитанції про сплату аліментів, а тому остаточна сума заборгованості по аліментам на 01.06.2018р. складає 17332,26-7200=10132,26 грн. (а.с.6)

Постановою державного виконавця Міжрайонний відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м.Харкова ГТУЮ у Х/О Осмоловською Т.О. від 18.05.2018р. по виконавчому провадженню ВП №53917683, у зв`язку з тим, що боржник ОСОБА_6 , борг якого по аліментам станом на 01.06.2018р. складає 10132 грн. 26 коп., який мешкає у АДРЕСА_1 , що належить до дислокації Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова ГТУЮ у Х/О виконавчий лист №642/6698/16-ц виданий 27.03.2017р. Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_6 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. щомісячно на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 24.10.2016р. і до досягнення ним повноліття передати до Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова ГТУЮ у Х/О . (а.с.7)

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, ст.18 ЦПК України, ст.ст.1,2,3 Закону України «Про виконавче провадження» судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.1 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян.

Як вбачається з матеріалів справи наявні квитанції про перерахування сум на рахунок заявниці, яка це не заперечувала, але пояснила, що перераховані кошти, які не мають відповідних реквізитів не є аліментами, а є іншими оплатами по другим цивільним справам по яким виконавчий лист не видавався. Проте, жодних копій рішень чи виконавчих листів на підтвердження своїх доводів не надала.

Твердження заявника, що державним виконавцем було неправомірно зараховано кошти а чеками від 12.05.2017р., 22.05.2017р., 24.07.2017р., 22.08.2017р., 20.09.2017р., 31.10.2017р., 05.12.2017р., 04.01.2018р., 05.02.2018р., 05.03.2018р., 06.04.2018р. судом не приймаються, виходячи з наступного.

Відтак заявник та його представник стверджували, що перераховані кошти за квитанціями в яких відсутні данні про те, що це аліментні платежі не можна вважати платою аліментів.

Щодо вказаних оспорюваних тверджень ОСОБА_1 та її представника, суд бере до уваги, що заявник не заперечувала факту отримання грошей за цими квитанціями, що сума вказана в квитанціях, співпадає з розміром аліментних платежів згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2016 р., а також те, що вказані документи боржник надав державному виконавцю як доказ погашення аліментних платежів.

Оскільки в матеріалах справи відсутні дані про наявність інших грошових зобов`язань між стягувачем і боржником, і ОСОБА_1 не довела, що кошти перераховані на її банківський рахунок, це кошти по іншім зобов`язанням ОСОБА_6 , враховуючи обмеження наведеними в скарзі доводами процесуальні межі розгляду справи, суд вважає, що підстави для задоволення скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129,129-1 Конституції України, ст.ст.18, 258, 259, 260, 268, 447, 450, 451 ЦПК України, ст.ст.1, 2, 3, 14, 15, 71, 74 Закону України «Про виконавче провадження» суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_6 , про визнання незаконними дій державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській області Іванової Людмили Ігорівни, а також про зобов`язання вчинити певні дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Волобуєвої Олени Вікторівни відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виконано 01 серпня 2019р.

Суддя Л.Г. Проценко