Справа №366/2217/19
Провадження № 2/366/685/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року смт. Іванків

Іваннківський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Слободян Н.П.,

секретаря судових засідань Мартовицької Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванків у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Вимоги мотивовані тим, що вона є власником зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. У даному будинку зареєстровані вона, її дві дочка, четверо онуків, зять ОСОБА_3 та її колишній зять ОСОБА_2 , 1974 р.н. Останній з 2015 року у будинку не проживає, оскільки був засуджений у 2016 році та на даний час відбуває покарання строком 10 років 6 місяців позбавлення волі у Білоцерківській виправній колонії. Він не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового будинку, його особистих речей у будинку немає. Тобто, відповідач не проживає у домоволодінні без поважних причин більше встановленого законом строку а тому, втратив право на користування ним. У зв`язку з цим просить суд визнати його таким, що втратив право на користування ним.

Позивачка у судове засідання не з"явилась, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином. До канцелярії суду подала письмову заяву у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить справу розглядати без її участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся завчасно і належним чином, шляхом надсилання судових повісток за місцем відбування покарання Білоцерківської виправної колонії № 35. На адресу суду надіслав письмову заяву у якій зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає у повному обсязі, просить її позов задовольнити повністю. Клопотань щодо особистої участі у судовому засіданні не подав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_1 є власником Ѕ домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на частку в спільному майні подружжя № 93 від 11.01.1994.

У житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані позивачка, її дочка ОСОБА_4 , 1980 р.н., онук ОСОБА_5 , 2001 р.н., дочка ОСОБА_6 , 1982 р.н., онук ОСОБА_7 , 2008 р.н., онука ОСОБА_8 , 2002 р.н., зять ОСОБА_3 , 1974 р.н., онук ОСОБА_8 , 2012 р.н. та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою Іванківською селищною радою Київської області за № 3016 від 11.09.2019.

27.02.2019 шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується рішенням Іванківського районного суду ( справа № 366/2817/18).

Судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 не проживає. Факт відсутності відповідача ОСОБА_2 у спірному житлі підтверджено актами підтвердження факту проживання на території Іванківської селищної ради від 15.03.2019, 15.05.2019 та 24.06.2019, складеними комісією у складі депутатів Іванківської селищної ради.

Вирішуючи позов, суд погодився з доводами позивача про те, що вона не може належним чином здійснювати своє право власності і розпоряджатися належним їй майном, так як у належному їй житлі залишається зареєстрованим відповідач, який там фактично не проживає, оскільки відбуває покарання у місцях позбавлення волі.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Об`єкт права власності (домоволодіння) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в ньому регулюється нормами Житлового кодексу України.

Згідно ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Громадяни, які мають у приватній власності домоволодіння, мають право користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд, що закріплено у ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.4 ст.156 ЖК України «до членів сім"ї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 Кодексу.»

Статтею 64 Житлового кодексу встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Проживання та реєстрація сторонніх осіб в житловому будинку є перешкодою для власника здійснювати свої передбачені законом права власності в повному обсязі.

Підстави позбавлення члена сім"ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України.

Ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Суд прийшов до переконання, що визнання відповідача таким, що втратив право на користування спірним житлом не завдасть істотної шкоди його інтересам та не порушить його права: спірне житло не є його власністю, належить на праві приватної власності позивачу.

Враховуючи фактичне визнання відповідачем позову, він звернувся до суду із заявою в якій просив задовольнити позов ОСОБА_1 , претензій щодо зняття його з реєстрації не має.

Відповідач після розірвання шлюбу перестав бути членом сім"ї позивача, не проживає у спірному житлі 4 роки, враховуючи визнання ним позову, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.

Згідно ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги , відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 10.12.2019р.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож. за адресою: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично відбуває покарання в білоцерківській виправній колонії № 35 за адресою: АДРЕСА_2 ).

Суддя Н.П.Слободян