ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7886/18 Номер провадження 22-ц/814/2461/19Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого (судді-доповідача) Карпушина Г.Л.; суддів: Панченко О.О., Пікуль В.П., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 травня 2019 року у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп», треті особи: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем та скасування обтяження на майно, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 10 жовтня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № СН1/0153, за яким банк надав останньому кредит в сумі 40 980,00 доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язався в свою чергу сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути його до 09.10.2015 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 10 жовтня 2008 року між банком та позичальником укладений договір застави №CH1/0153/S-1 транспортного засобу марки «TOYOTA CAMRY», 2008 року випуску, колір - чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вказував, що Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, однак ОСОБА_2 своїх зобов`язань не виконав. Тому, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору виникла заборгованість, що стало підставою для звернення банку з відповідним позовом до суду. 09.09.2015 року було задоволено позов ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 357929, 95 коп. Однак, на даний час рішення не виконано, кошти кредитору не повернуті.

22.01.2018 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп» укладений договір №220118нв про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором та укладений договір про відступлення прав вимоги за договором застави № 220118аз.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова у справі № 750/6241/15-ц від 26.04.2018 року замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп»

Позивачем в ході проведення заходів стягнення боргу встановлено, що позичальник всупереч нормам чинного законодавства та договору застави, не погоджуючи дії з банком чи позивачем здійснив продаж предмета застави третій особі ОСОБА_1 . Позивач вважає, що реалізація майна, що є предметом застави, яка проведена без припинення обтяжень та без згоди заставодержателя, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення. Відтак, для відповідача ОСОБА_1 зберегло силу обтяження рухомого майна, а ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп» як правонаступник ПАТ «ВТБ Банк» за кредитним договором № СН1/0153 від 10.10.2008 р., має право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

Позивач вважає, що реалізація майна, що є предметом застави, яка проведена без припинення обтяжень та без згоди заставодержателя, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення. Відтак, для відповідача ОСОБА_1 зберегло силу обтяження рухомого майна, а ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп» як правонаступник ПАТ «ВТБ Банк» за кредитним договором № СН1/0153 від 10.10.2008 р., має право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

У зв`язку з чим, позивач просив з метою задоволення вимог за кредитним договором №СН1/0153 від 10.10.2008 року звернути стягнення на його користь на предмет застави: автомобіль марки - TOYOTA CAMRY, 2008 року випуску, який належить на праві власності з 14.08.2015 року ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах, в межах процедур виконавчого провадження з початковою ціною визначеною суб`єктом оціночної діяльності на момент продажу автомобіля.

У березні 2019 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп», треті особи: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», ОСОБА_2 , про визнання добросовісним набувачем та скасування обтяження на майно. В обґрунтування зустрічного позову відповідач посилалася на те, що вона є добросовісним набувачем автомобіля TOYOTA CAMRY, 2008 року випуску, а відповідно до ст. 388 ЦК України витребувати майно у добросовісного набувача має право власник майна, а позивач не є власником. Тому, ОСОБА_1 просила визнати її добросовісним набувачем автомобіля TOYOTA CAMRY, 2008 р.в., колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 і скасувати обтяження, а також стягнути з ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп» на її користь понесені нею судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 травня 2019 року у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп», треті особи: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем та скасування обтяження на майно - задоволено.

Визнано ОСОБА_1 добросовісним набувачем автомобіля «TOYOTA CAMRY», 2008 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 і скасовано обтяження.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп.

З даним рішенням суду не погодився представник ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 травня 2019 року, та постановити нове рішення, яким первісний позов задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, та таким що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 10 жовтня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № СН1/0153, за яким банк надав останньому кредит в сумі 40 980,00 доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язався, в свою чергу, сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути його до 09.10.2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 10 жовтня 2008 року між банком та позичальником укладений договір застави № CH1/0153/S-1 транспортного засобу марки «TOYOTA CAMRY», 2008 року випуску, колір - чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Вказане обтяження було зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 26.01.2009 року за №8399312, та міститься з реєстрі до даного часу з терміном дії до 15.02.2023 року. До реєстру з моменту реєстрації вказаного обтяження вносилися зміни, а саме: 27.11.2013 року заставодержателем було змінено термін дії обтяження з 26.01.2014 р до 27.11.2018 р; 15.02.2018 р було змінено обтяжувача з ВАТ «ВТБ Банк» на ТОВ ««Фінансова компанія» «Укрфінанс груп» та змінено термін дії обтяження з 27.11.2018 р до 15.02.2023 р.

Відповідно до умов договору зміст обтяження полягає в наступному боржник має право розпоряджатися (в т.ч. відчужувати) предмет застави лише за згодою обтяжувача.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, однак ОСОБА_2 своїх зобов`язань не виконав У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору виникла заборгованість, що стало підставою звернення банку з відповідним позовом до суду. 09.09.2015року було задоволено позов ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 357929, 95 коп. Даних про стан виконання виконавчого листа виданого на виконання даного рішення суду, позивачем не надано.

У серпні 2015 року ОСОБА_2 здійснив продаж указаного автомобіля ОСОБА_1 , що не заперечується сторонами. На ім`я ОСОБА_1 видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «TOYOTA CAMRY», 2008 року випуску, колір - чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 . На момент вчинення вказаних дій відповідач про наявність обтяження на придбаний нею автомобіль даних, як від попереднього власника так і працівників сервісного центру, не отримувала.

22.01.2018 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220118нв, відповідно до якого ПАТ «ВТБ Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп», в тому числі, права вимоги за Кредитним договором № CH1/0153/S-1 від 10.10.2008р.

Також, 22.01.2018 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп» укладено договір про відступлення прав вимоги за договором застави №220118аз, відповідно до якого ПАТ «ВТБ Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп»,усі права заставодержателя за договором застави, укладеним в забезпечення виконання боржником зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, предметом застави за яким є автомобіль.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова у справі № 750/6241/15-ц від 26.04.2018 року замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп».

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп» суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ст. 388 ЦК України витребувати майно у добросовісного набувача має право власник майна. Однак стороною позивача не надано суду доказів, які б свідчили про те, що ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп»є власником указаного спірного майна, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Разом з цим місцевий суд зазначив, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Проте, з таким висновком місцевого суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступних підстав

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до ст.ст. 574, 576, 585, 586 ЦК України та ст. ст. 4, 16, 17 Закону України «Про заставу» застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. Реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави. Заставодавець має право користуватися предметом застави відповідно до його призначення, у тому числі здобувати з нього плоди та доходи, якщо інше не встановлено договором і якщо це випливає із суті застави. Заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 593 ЦК України та ст. 28 Закону України «Про заставу» передбачено, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації (примусового продажу) предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави ; 5) при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

Згідно ст.ст. 9, 10 Закону України Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні.

У разі відчуження предмета обтяження боржником він зобов`язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який протягом п`яти днів з дня отримання цього повідомлення повинен зареєструвати відповідні зміни у відомостях про обтяження згідно зі статтею 13 цього Закону.

Якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

У разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст.ст. 512, 514, 516-517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Виходячи з обставин справи та наведених вище положень закону, вбачається, що дійсно позивач, як новий кредитор набув право вимоги за кредитним договором № СН1/0153 від 10.10.2008 року та договором застави № СН1/0153/S-1 від 10.10.2008 року.

Звертаючись до суду, позивачем, беручи до уваги, що на момент передачі права вимоги у заставного майна був новий власник, не надано належних доказів того, що право вимоги до відповідача за договором застави, на момент його передачі було дійсним, а відповідно зареєстроване обтяження зберегло силу для нового власника рухомого майна, що є предметом обтяження. Зокрема не було доведено факт відчуження боржником предмету обтяження без згоди заставодержателя.

Встановлені судом першої інстанції обставини вказують на те, що відчуження предмету обтяження боржником відбулося в 2015 році, коли кредитором було ПАТ «ВТБ Банк», до прийняття рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за зазначеним вище кредитним договором. Після набрання рішенням суду законної сили та видачі виконавчого листа, було відкрите виконавче провадження, яке станом на квітень 2018 року закінчене не було (інші дані відсутні). З моменту відкриття виконавчого провадження і до моменту відступлення первісним кредитором прав вимоги позивачу, що становить близько трьох років, ПАТ «ВТБ Банк» дій щодо звернення стягнення на заставне майно або оскарження дій боржника щодо відчуження предмету обтяження не вживалося.

Вказані обставини та встановлений факт безперешкодної офіційної перереєстрації предмету обтяження на нового власника, ставлять під сумнів доводи позивача про дійсність отриманої від первісного позивача вимоги за договором застави, та вказують на те що вказані доводи мають характер припущень, оскільки вони не підтвердженні належними доказами.

Це при тому, що позивач, як новий кредитом, на момент відступлення прав вимог, мав можливість перевірити наявність заставного майна у боржника, та відповідно висунути первісному кредитору з приводу цього свої претензії та з`ясувати обставини за яких відбувалася реалізації автомобіля.

Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України).

Статтями 23, 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Аналіз наведених вище положень закону вказує на те, що право на звернення стягнення на предмет обтяження виникає у заставодержателя у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою.

При зверненні до суду позивачем наведено доводи того, що боржником зобов`язання за кредитним договором невиконане, заборгованість не погашена, проте, доказів, які б підтверджували вказані доводи не надано. В матеріалах справи лише мається ухвала суду з якої вбачається, що станом на 26.04.2018 року виконавче провадження з виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості тривало. При цьому даних про стан виконавчого провадження, розмір заборгованості, вжитті виконавцем заходи позивачем не надано.

За таких обставин вимоги позивача за первісним позовом задоволенню не піддягають у зв`язку з недоведеністю наявності підстав для звернення стягнення на предмет обтяження.

Висновки суду першої інстанції, які стали підставою для відмови у позові, є необгрунтованими та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та нормах матеріального права, якими врегульовано вказані правовідносини, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового.

Задовольняючи вимоги відповідача за зустрічним позовом суд першої інстанції виходив з того, що відповідач згідно положень ст. 388 ЦК України є добросовісним набувачем, і встановлення даного факту є необхідним для захисту його прав.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп», треті особи: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем та скасування обтяження на майно є необґрунтованими та безпідставними, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Так на думку колегії суддів, доводи відповідача з якими погодився суд першої інстанції, не відповідають положенням спеціальної норми закону (ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»), якою врегульовано дані правовідносини, а тому є необгрутованими.

Крім того, колегія суддів, вважає, що заявлені відповідачем вимоги, не є належним способом захисту, оскільки дане питання пов`язане з предметом розгляду та піддягає обов`язковій оцінці, для визначення обґрунтованості заявлених вимог за первісним позовом, а тому окремого встановлення не потребує.

Таким чином, доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп» - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 травня 2019 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави залишити без задоволення.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп», треті особи: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем та скасування обтяження на майно відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 11 грудня 2019 року.

Головуючий суддя: ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді:___________________ О.О. Панченко _________________ В.П. Пікуль