Постанова

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа № 757/20699/16-ц

провадження № 61-20975св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2017 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 24 липня 2007 між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 24-12/174 про надання відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого позивач встановив відповідачу кредитний ліміт у сумі 72 00,00 дол. США зі сплатою 13,5 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 23 липня 2022 року.

Посилаючись на те, що відповідач зобов'язань з повернення кредитних коштів за договором належним чином не виконала, позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі у розмірі 105 973,71 дол. США, що еквівалентно 2 563 228,49 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року у складі судді Москаленко К. О. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами відповідно до затвердженого графіку, який є невід'ємною частиною кредитного договору, отже початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником цього зобов'язання. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково та стягнуто на його користь з ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 1 767 490,40 грн та судовий збір в розмірі 62 655,00 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивач не пропустив строк позовної давності до платежів, строк яких настав після квітня 2013 року. Наслідки пропуску строку позовної давності можуть бути застосовані лише до частини платежів, які були прострочені станом на квітень 2013 року.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 просить, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору з серпня 2011 року, банк направив вимогу про дострокове повернення боргу від 21 січня 2013 року, а тому строком повернення кредиту є лютий 2013 року. Позивач звернувся до суду з позовом у квітні 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.

У травні 2018 року до суду надійшли заперечення ПАТ «Укрсоцбанк» на касаційну скаргу, однак не містять підпису особи, яка їх подала.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Суд установив, що 24 липня 2016 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 24-12/174 про надання відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого позивач встановив відповідачу кредитний ліміт у сумі 72 000,00 дол. США зі сплатою 13,5 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 23 липня 2022 року (а. с. 10-15).

Позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем за кредитним договором, що не заперечувалось представником відповідача.

Відповідно до пунктів 3.3.6, 3.3.7, 3.3.8 кредитного договору відповідач зобов'язана погасити кредитору в повному обсязі кредит в строк, встановлений в пунктах 1.1.1, 3.3.15 цього договору, сплачувати проценти та комісії в строки, встановлені у пункті 2.6 цього договору.

Відповідно до пункту 1.1.1 договору кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом не пізніше 23 липня 2022 року.

Суд установив, що взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, зокрема, з погашення суми кредиту, процентів відповідачем не були виконані, в зв'язку з чим станом на 16 січня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 105 973,71 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України становить 2 563 228,49 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 71 159,94 дол. США, що еквівалентно 1 721 173,86 грн, заборгованість за процентами в сумі 34 813,77 дол. США, що еквівалентно 842 054,63 грн (а. с. 7-9).

Відповідач останній платіж на сплату кредиту внесла 08 грудня 2008 року, а на сплату відсотків - 25 жовтня 2011 року. При розгляді справи в суді першої інстанції представник відповідача не оспорював наданий позивачем розрахунок заборгованості та просив лише про застосування наслідків спливу строку позовної давності як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту 3.2.2.2 договору відновлювальної кредитної лінії кредитор має право вимагати у разі невиконання позичальником своїх обов'язків за цим договором дострокового виконання ним всіх своїх зобов'язань протягом 30 днів від дня отримання позичальником письмової вимоги про повернення кредиту, сплати процентів, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Отже, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Встановивши, що позивач не направляв позичальнику вимогу про дострокове виконання ним своїх зобов'язань та звернувся до суду у квітні 2016 року, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не пропустив строку позовної давності до платежів, строк яких настав після квітня 2013 року. Наслідки пропуску строку позовної давності можуть бути застосовані лише до частини платежів, які були прострочені станом на квітень 2013 року.

Зазначене вище узгоджується з висновком ОСОБА_6 Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 18 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), та спростовує доводи касаційної скарги.

При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв А. О. Лесько С. П. Штелик