Провадження № 22-ц/4808/1382/19
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Капущак С.В.

з участю представників: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ;

АТ «АльфаБанк» Матвійчука М.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення у солідарному порядку коштів за несвоєчасне виконання боргового зобов`язання за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 10 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Татарінової О.А. в м.Івано-Франківську,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 263-22/341 від 03.07.2007 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 липня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 263-22/341, згідно умов якого банк відкрив ОСОБА_3 кредитну лінію у розмірі 69 800 дол США зі сплатою 14,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з строком повернення до 02 липня 2022 року. Відповідно до п. 2.5 Договору погашення заборгованості здійснюється щомісячно не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти. З метою забезпечення виконання зобов`язання за даним договором, між банком та ОСОБА_1 03 липня 2007 року укладено договір поруки №73-22/341 та 18 червня 2008 року додаткову угоду №1 до договору поруки , відповідно до умов якого остання виступає поручителем перед банком за виконання зобов`язання ОСОБА_3 . У зв`язку із невиконанням умов договору рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 травня 2012 року стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 263-22/341 від 03.07.2007 року станом на 05.03.2012 року в сумі 494 526,63 грн. На виконання вказаного рішення Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчі листи. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 та ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язаннь за період з 05.03.2012 року по 10.06.2016 року виникла заборгованість по Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 263-22/341 від 03.07.2007 року у розмірі 1 470 919,36 грн, що складається з: 34 631, 85 дол. США, що еквівалентно 865 873,72 грн - заборгованість за відсотками, 185 725,62 грн - пеня у зв`язку із неповерненням кредиту, 419 320, 02 грн - пеня у зв`язку із неповерненням нарахованих відсотків по кредиту, яку просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

16 жовтня 2018 року представник АТ «Укрсоцбанк» Матвійчук М.З. подав заяву про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог. Заява мотивована тим, що у зв`язку з невиконання ОСОБА_3 і ОСОБА_1 рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 травня 2012 року по справі №210/12 про стягнення 494 526,63 грн є підставою для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме стягнення на користь АТ «Укрсоцбанк» суму боргу з урахуванням індексу інфляцій за весь час прострочення, а також 3% річних. Згідно поданого банком розрахунку заборгованості станом на 29.08.2018 року, заборгованість ОСОБА_3 і ОСОБА_1 по сплаті відсотків на рівні облікової ставки НБУ, 3% річних та інфляційних нарахувань становить 987 082,00 грн., з яких: 420 272,97 грн - заборгованість по сплаті відсотків на рівні облікової ставки; 96 866,77 грн. - заборгованість по сплаті 3% річних; 469 942,26 грн. - заборгованість по сплаті інфляційних, яку банк просив стягнути на його користь в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Зазначає, що підставою для переривання строку позовної давності є рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 травня 2012 року, письмові заяви ОСОБА_3 про визнання ним своєї заборгованості перед АТ «Укрсоцбанк» від 25.07.2011 року, 03.10.2013 року та 05.07.2014 року. Таким чином, остання заява ОСОБА_3 подана 05.07.2014 року, а позовна заява банку - 07.07.2016 року, тобто у межах строку позовної давності.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 вересня 2019 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в солідарному порядку за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 263-22/341 від 03.07.2007 року задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 3 % річних в розмірі 96866,77 грн. (дев`яносто шість тисяч вісімсот шістдесят шість гривень 77 коп.) та інфляційні витрати в розмірі 469 942,26 грн. (чотириста шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сорок дві гривні 26 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства «Укрсоцбанк» витрати по оплаті судового збору в розмірі 2834,05 гривень (дві тисячі вісімсот тридцять чотири гривні 05 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Укрсоцбанк» витрати по оплаті судового збору в розмірі 2834,05 гривень (дві тисячі вісімсот тридцять чотири гривні 05 копійок)..

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що стягнення з неї 96 866, 77 грн заборгованості зі сплати 3% річних і 469 942,26 грн заборгованості зі сплати інфляційних не відповідають вимогам закону. Так, судом не прийнято до уваги заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності в період з 05 березня 2012 року по 28 серпня 2018 року. Посилання на наявність заяви боржників про визнання боргу є необгрунтовані, оскільки в поданих заявах відсутні підтвердження визнання нарахованих 3 % річних та інфляційних нарахувань. Заяви підписані ОСОБА_3 з приводу відтермінування сплати тіла кредиту і надання рефінансування на погашення прострочених процентів та інше. Крім того, розмір нарахованих інфляційних втрат є помилковим.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_3 рішення суду у справі не оскаржує, тому відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України частині рішення щодо нього апеляційним судом не перевіряється.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.

Представник Акціонерне товариство «Альфа-Банк» доводи апеляційної скарги заперечив. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляжді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив з того, що в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Право банка, як кредитодавця нараховувати проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Згідно розрахунку заборгованості за період з 05.03.2012 року по 28.08.2018 року, станом на 29.08.2018 року розмір заборгованості відповідачів перед позивачем становить 987 082,00 грн. з яких: 420 272,97 грн. заборгованість по сплаті відсотків на рівні облікової ставки; 96 866,77 грн. заборгованість зі сплати 3% річних; 469 942,26 грн. заборгованість зі сплати інфляційних. Таким чином, підлягає стягнення з відповідачів на користь позивача 3 % річних в розмірі 96866,77 грн. та інфляційні витрати в розмірі 469942,26 грн. Строк позовної давності переривався зверненням до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів та ОСОБА_3 неодноразово звертався до Банку з заявами про визнання ним заборгованості за кредитним договором в 2011, 2013 та 2014 роках.

Проте з таким висновком повністю погодитись не можна, так як суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, та неправильно застосував норми матеріального права.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 03.07.2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правноступник якого ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 263-22/341 з наступними змінами відповідно до додаткової угоди № 1 від 18.06.2008 року та Договору про внесення змін №3 від 28.07.2011 року, за умовами якого банк відкрив ОСОБА_3 кредитну лінію на суму 69 800,00 дол. США зі сплатою 14% річних, з графіком погашення суми основної заборгованості у відповідності до п.1.1.1. даного Договору, кінцевим терміном погашення заборгованості до 02 липня 2022 року. (а.с.3-5,7, 9).

У відповідності до п.2.5 Договору сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти.

В забезпечення виконання умов договору між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 73-22/341 від 03.07.2007 року та додаткова угода № 1 від 03.07.2007 року. Відповідно до п.1.1. даного договору поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 263-22/341 від 03.07.2007 року (а.с.23-24 ).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 263-22/341 від 03.07.2007 року за період з 05.03.2012 року по 10.06.2016 року виникла заборгованість у розмірі 1 470 919,36 грн (а.с.11-22).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30.05.2012 року, стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 263-22/341 від 03.07.2007 року станом на 05.03.2012 року в сумі 494 526,63 грн. (а.с.25-26)

На виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30.05.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчі листи від 22 листопада 2012 року (а.с.27-28).

Обставини щодо виконання зазначеного рішення суду і стягнення з ОСОБА_1 коштів з пернісійного рахунку в рахунок погашення заборогованості за кредитним договором визнаються сторонами, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності, тому відповідно ч.1ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Частиною другою статті 548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, за виключенням гарантії (стаття 562 ЦК України), лише дійсні вимоги можуть бути забезпечені.

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Пунктом п.п.1.1.1.,2.5 кредитного договору встановлено строк повернення кредиту, процентів і винагороди згідно із графіком повернення кредиту, процентів, винагороди (додаток № 1 до даного договору), але не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти.

Згідно з пунктами 1.1.,3.1.2.,3.4.1 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником обов`язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Умовами спірного кредитного договору встановлено щомісячну сплату (до 20-го числа) процентів за кредитом у розмірі 14 % річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором, який наданий до 02 липня 2022 року включно (пункт 1.1.1 цього договору).

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Також поряд із порукою, за своєю правовою природою акцесорним характером володіє і неустойка, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

При цьому згідно із пунктом 4.1.- 5.4 кредитного договору на випадок порушення позичальників строків повернення кредиту сторони погодили сплату збільшеної процентної ставки річних, дату сплати процентів, зазначену вище, а також сплачу винагороди, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків відповідно до порядку та строків, зазначених у кредитному договорі.

ПАТ «Укрсоцбанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у травні 2012 року до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_1 .

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк».

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах ВеликоїПалати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, колегія суддів вважає, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості припиняє чинність поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» коштів за несвоєчасне виконання боргового зобов`язання - 3 % річних в розмірі 96866,77 грн. (дев`яносто шість тисяч вісімсот шістдесят шість гривень 77 коп.), інфляційних витрат в розмірі 469 942,26 грн. (чотириста шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сорок дві гривні 26 коп.) та витрат по оплаті судового збору в розмірі 2834,05 гривень (дві тисячі вісімсот тридцять чотири гривні 05 копійок) підлягає скасуванню з відмовою ПАТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення у солідарному порядку коштів за несвоєчасне виконання боргового зобов`язання за безпідставністю позовних вимог.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Згідно ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.1,п.п.1,2 ч. 2 ст 141 ЦПК УКраїїни судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, то понесені відповідачкою витрати на судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 10 вересня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» коштів за несвоєчасне виконання боргового зобов`язання - 3 % річних в розмірі 96866,77 грн. (дев`яносто шість тисяч вісімсот шістдесят шість гривень 77 коп.), інфляційних витрат в розмірі 469 942,26 грн. (чотириста шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сорок дві гривні 26 коп.) та витрат по оплаті судового збору в розмірі 2834,05 гривень (дві тисячі вісімсот тридцять чотири гривні 05 копійок) скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення.

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення в користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» коштів за несвоєчасне виконання боргового зобов`язання - 3 % річних в розмірі 96866,77 грн (дев`яносто шість тисяч вісімсот шістдесят шість гривень 77 коп.), інфляційних витрат в розмірі 469 942,26 грн (чотириста шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сорок дві гривні 26 коп.) та витрат по оплаті судового збору в розмірі 2834,05 гривень (дві тисячі вісімсот тридцять чотири гривні 05 копійок) за безпідставністю позовних вимог.

В решті оскаржуване рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 4251 грн 07 коп. (чотири тисячі двісті п`ятдесят одну гривну) судового збору сплачених за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складений 13 грудня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський