Справа № 2-20/11 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/811/2827/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Струс Л.Б.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представниці АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Ковальчук Л.О., представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області в складі судді Веремчука О.А. від 11 лютого 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. з примусового виконання рішення суду, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 11 лютого 2019 року скаргу задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця Виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. від 11.09.2018 р. «Про відкриття виконавчого провадження» з примусового виконання рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 січня 2015 у судовій справі № 2-20/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки (Виконавче провадження № 57195514).

Вказану ухвалу оскаржило АТ «Райффайзен Банк Аваль».

В апеляційній скарзі просять скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні скарги повністю. Вважають ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Вказують, що згідно повідомлення державного виконавця Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 23.12.2016р. виконавчий лист №2-20/11 виданий 06.10.2016р. Сокальським районним судом Львівської області про звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить боржнику ОСОБА_1 , повернуто без прийняття до виконання. Зазначають, що вказаний виконавчий документ був повернутий без виконання під час дії чинного на сьогодні Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІІ. Покликаються на ч.5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (тобто протягом трьох років). Отже, в межах строку пред`явлення виконавчого листа до виконання Банком 05.09.2018р. було скеровано до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. заяву про відкриття виконавчого провадження з виконання дублікату виконавчого листа №2-20/11 виданого 06.10.2016р. Сокальським районним судом Львівської області про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить боржнику ОСОБА_1 , на підставі якої приватним виконавцем правомірно відкрито виконавче провадження № 57195514. Звертають увагу, що в оскаржуваній ухвалі суд взагалі не зазначив про наявність письмових заперечень стягувача та мотиви їх неврахування. Вважають, що суд не дослідивши всіх обставин справи та наданих доказів на їх підтвердження, необґрунтовано визнав постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження незаконною та скасував її.

В судове засідання окрім представників АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 решта учасників справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що двох із учасників справи у судовому засіданні захищали представники.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці АТ «Райффайзен Банк Аваль» - на підтримання апеляційної скарги, представника заявниці - в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів скарги на рішення приватного виконавця, відзиву на скаргу, заперечення на скаргу, відповіді на відзив, апеляційної скарги, відзиву на неї, а також пояснень сторін у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 447 ЦПК України, та задовольняючи скаргу, виходив з того, що рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31.01.2014 р. у судовій справі за №2-20/11, набрало законної сили 10.02.2014 р з урахуванням наведеного, строки звернення цього виконавчого документа до примусового виконання спливають 10.02.2015 року. Крім того зі змісту Дубліката Виконавчого документу, що виданий Сокальським районним судом Львівської області від 06.10.2016 р. останній може бути звернутий до примусового виконання до 11.02.2016 року. Відповідно дії державного виконавця Ільчишин Л.В. від 11.09.2018 р. «Про відкриття виконавчого провадження» з примусового виконання рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 січня 2015 у судовій справі № 2-20/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки суд визнав неправомірними, а дану постанову скасував.

Колегія суддів вважає, що такі висновки не відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону.

28.09.2018р. ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, заінтересована особа (стягувач): ПрАТ «Райффайзен Банк Аваль», особа на рішення якої подається скарга: Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В., у якій просила визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. від 11.09.2018р. «Про відкриття виконавчого провадження» з примусового виконання рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 січня 2015 у судовій справі №2-20/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки (Виконавче провадження №57195514).

В обґрунтування скарги зазначила, що постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області від 11.09.2018 р. «Про відкриття виконавчого провадження» (ВП № 57195514) вважає незаконною, такою, що винесена безпідставно та підлягає скасуванню у судовому порядку з наступних міркувань. Відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем Виконавчого округу Львівської області відбулось за заявою про відкриття виконавчого провадження представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» до якого долучений Дублікат виконавчого листа, виданого Сокальським районним судом Львівської області від 06.10.2016 р. у судовій справі за № 2-20/2011. 31.01.2014 р. Сокальським районним судом Львівської області за результатами розгляду судової справи Виконавче провадження з примусового виконання № 2-20/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки прийнято рішення, яким позовні вимоги задоволені, прийнято рішення. Цим рішенням звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно Договору іпотеки №0278/9411/325570/ від 27.12.2006р. укладеного між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н І., а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на праві власності згідно Свідоцтва про право власності на будівлі виданого 11 червня 1996 року виконкомом Переспівської сільської ради Сокальського району на підставі рішення виконкому Переспівської сільської ради Сокальського району №9 від 13 травня 1996 року, зареєстрованого в комунальному підприємстві "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації" з 11 червня 1996 року в реєстрову книгу №137 та на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,3470га, кадастровий номер :12:005:0001, яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЛВ №166 виданого на підставі рішення XIII сесії 21 скликання Переспівської сільської ради від 27 грудня 1993 року, зареєстрованого в Переспівській сільській раді з 27 квітня 1995 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №49 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" згідно кредитного договору №014/9411/82/46878 від 27.12.2006р. в сумі 208606 (двісті вісім тисяч шістсот шість)дол США 99 центів. (1 667 395, 69грн) в тому числі: 26 201, 45дол США(209 428,19грн) - заборгованість за кредитом; 24 904,12дол США ( 199 058, 64)грн. заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом; 157 501,42дол США(1 258 908,86грн) розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, визначивши спосіб реалізації предмету іпотеки через проведення прилюдних торгів, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки відсутні. Встановити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у відповідності до ст.58 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначене рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31.01.2014 р. у судовій справі за №2-20/11, як слідує з інформації, оприлюдненої на сайті судової влади набрало законної сили 10.02.2014 р з урахуванням наведеного, строки звернення цього виконавчого документа до примусового виконання спливають 10.02.2015 р. Крім того, як слідує зі змісту дубліката виконавчого документу, що виданий Сокальським районним судом Львівської області від 06.10.2016 р. останній може бути звернутий до примусового виконання до 11.02.2016 р.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Також, із практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що - «...право на суд, захищене статтею 6 [Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод], було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" ( 980_079 ) (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" ( 980_075 ) (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V)» (цитата п. 51 Рішення ЄСПЛ Юрій Миколайович Іванов проти України від 15.10.2009 року Заява N 40450/04.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Зважаючи на наведені норми закону виконання судового рішення є однією із ключових стадій ефективного доступу до суду без якої сам факт звернення до суду і вирішення на користь особи справи було б беззмістовними.

Враховуючи вказане на державну виконавчу службу, приватного виконавця покладено важливий обов`язок практичної реалізації судового рішення, що набрало законної сили, неналежне, неповне чи несумлінне виконання якого слід вважати порушує вимоги закону, а також нівелює право особи на доступ до суду як такий.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 31 січня 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно Договору іпотеки №0278/9411/325570/ від 27.12.2006р. укладеного між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І., а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на праві власності згідно Свідоцтва про право власності на будівлі виданого 11 червня 1996 року виконкомом Переспівської сільської ради Сокальського району на підставі рішення виконкому Переспівської сільської ради Сокальського району №9 від 13 травня 1996 року, зареєстрованого в комунальному підприємстві "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації" з 11 червня 1996 року в реєстрову книгу №137 та на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,3470га, кадастровий номер :12:005:0001, яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЛВ №166 виданого на підставі рішення ХІІІ сесії 21 скликання Переспівської сільської ради від 27 грудня 1993 року, зареєстрованого в Переспівській сільській раді з 27 квітня 1995 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №49 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" згідно кредитного договору №014/9411/82/46878 від 27.12.2006р. в сумі 208606 (двісті вісім тисяч шістсот шість)дол. США 99 центів, (1667395, 69грн) в тому числі: 26201,45дол США(209428,19грн) - заборгованість за кредитом; 24904,12дол США ( 199 058, 64)грн. заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом; 157501,42дол США(1258908,86грн) розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, визначивши спосіб реалізації предмету іпотеки через проведення прилюдних торгів, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки відсутні. Встановлено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у відповідності до ст.58 Закону України "Про виконавче провадження". Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" 1700 (одну тисячу сімсот)грн. 00коп судового збору та 120 (сто двадцять)грн. 00коп витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 11.02.2014 року.

Відповідно до редакції ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», яка була чинною на час ухвалення судового рішення та набрання ним законної сили: « Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для:

1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення;

2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення;

3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред`явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання встановлюються для кожного платежу окремо.

Однак, 5.10.2016 року набрав чинності новий Закону України «Про виконавче провадження» із змісту ряду статтей якого вбачається таке.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено наоргани та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до ст. 11 вказаного Закону, строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ст. 12 вказаного Закону, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Крім цього, згідно п. 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону виконавчі документи, видані до набрання чинності цим законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Із змісту вказаних норм вбачається, що, у випадку якщо строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не закінчився, згідно норм закону у попередній редакції, у зв`язку із прийняттям та набранням чинності новим законом, - такий строк продовжується до трьох років. Норми ж нового Закону на правовідносини, що виникли до його прийняття та регулювались старим законом і не продовжували існувати на час набрання ним чинності - не розповсюджуються.

З матеріалів справи вбачається, що Банк отримав виконавчі листи та копію рішення після завершення строку для пред`явлення виконавчих листів для виконання.

Однак, таке мало місце з вини суду, оскільки Банк в межах річного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання (11.02.2014 року - набрання законної сили, 11.02.2015 року - закінчення річного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання ), звернувся до суду, а саме 16.10.2014 року, про видачу виконавчих листів (Т.2 а.с. 36).

Проте, такі були надіслані Банку після спливу вказаного річного строку, а саме 09.02.2015 року (Т.2 а.с. 38) та такі Банком отримані 12.02.2015 року (Т.2 а.с. 46).

В зв`язку із пропуском строку, на заяву Банку, строк для пред`явлення виконавчих листів, ухвалою суду від 4.08.2015 року поновлено (Т.2 а.с. 59-61), тобто слід вважати, що такий розпочав свій перебіг з 11.08.2015 року (набрання ухвалою законної сили) та мав би завершитись 11.08.2016 року.

Після цього, Банк звертався у Сокальський РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області, пред`явивши виконавчі листи до виконання, а саме 24.09.2015 року, 17.05.2016 року, 13.07.2016 року (Т.2 а.с. 167-170).

Листом УДВС ГТУЮ у Львівській області від 26.07.2016 року №298/0/6-1606-13 Банк було повідомлено про те, що виконавчі документи 22.10.2015 року були передані для розгляду державному виконавцю Сокальського РВ ДВС Крупчаку О.С. (Т.2 а.с. 171 зв.).

Вказану дату, слід вважати датою, у яку виконавчі листи були пред`явлені стягувачем та прийняті виконавчою службою до виконання.

Внаслідок втрати виконавчих листів з вини працівника виконавчої служби, якого було звільнено з займаної посади, начальник Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області звертався до суду з поданням про видачу дублікатів виконавчих листів та такі ухвалою суду від 05 вересня 2016 року (Т.2 а.с. 74) були видані.

В подальшому виконавчі листи 23.12.2016 року повернуті стягувачу без виконання з підстав відсутності підтвердження сплати авансового внеску (Т.2 а.с. 173-174).

Закон України «Про виконавче провадження» не містить норми, яка б вказувала на неможливість повторного звернення з виконавчим листом до виконання у випадку його повернення через несплату авансового платежу.

Крім цього, Банк пред`явив виконавчі листи до виконання за час дії Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка не передбачала сплати авансового внеску, тому таке повернення слід вважати помилковим.

Окрім наведеного, слід вказати і про те, що період з 22.10.2015 року по 23.12.2016р. слід вважати періодом, коли виконавчі листи були пред`явлені та перебували на виконанні.

З 5 ж жовтня 2016 року набрав чинності ЗУ «Про виконавче провадження» в новій редакції, за яким строк пред`явлення виконавчих листів до виконання був продовженим до трьох років.

Відповідно, перебування виконавчих листів на виконанні перервало строк звернення з виконавчим листом до виконання та з 23.12.2016 року в зв`язку з тим, що повідомлення про повернення виконавчого документа не оскаржувалося, трьохрічний строк розпочав свій перебіг заново та до 11.09.2018 року (коли була винесена оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження) такий не закінчився.

Відповідно, приватна виконавиця підставно відкрила виконавче провадження за виконавчим листом, строк пред`явлення якого до виконання не закінчився.

Відповідно підстав для задоволення скарги у суду першої інстанції не було.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід вважати обґрунтованими та таку слід задовольнити, оскаржуване ж судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги.

Вказаним слід задовольнити апеляційну скаргу визнавши її доводи обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 11 лютого 2019 року- скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. з примусового виконання рішення суду - відмовити

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

Л.Б. Струс