Житомирський апеляційний суд
Категорія 47 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) в м.Житомирі цивільну справу № 295/17762/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 21 травня 2019 року, яка постановлена суддею Полонцем С.М. в м.Житомирі

в с т а н о в и в:

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 21 травня 2019 рокупровадження у даній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 295/4863/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Житомирської міської ради, Головного Управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання недійсним рішення Житомирської міської ради, скасування державної реєстрації земельної ділянки та записів про право власності.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, яка розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства.Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Суд не зазначив обставин, підстав, фактів, які не можуть бути з`ясовані у даній справі № 295/17762/18 з метою її вирішення, а лише припустив, що вирішення іншої справи можливо матиме значення для розгляду даної справи. Крім того, вказані справи є різними, не є взаємопов`язаними, мають різний предмет та різні підстави позовів.

Відповідач ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив, надіславши відзив, у якому просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира - без змін. Вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та прийнятою у повній відповідності з нормами процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах передбачених ст.367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У даній справі № 295/17762/18 ОСОБА_1 заявлено позов до ОСОБА_2 про зобов`язання останнього усунути перешкоди в користуванні і розпорядженні присадибною земельною ділянкою площею 0,0620 га по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачу, шляхом перенесення огорожі у вигляді металевої сітки на межу згідно поворотних точок земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20000 грн., яка заподіяна протиправною поведінкою відповідача. Обґрунтовуючи позов, позивач зазначила, що згідно рішення Богунського райсуду м. Житомира від 04.05.2004 р. позивачу та її родичам у користування була виділена земельна ділянка площею 620 кв.м., а відповідачу ОСОБА_2 площею 1240 кв.м. В подальшому рішеннями Житомирської міської ради від 30 серпня 2012 року № 411 та від 01 березня 2018 року № 968 був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою та затверджена вказана технічна документація щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з метою передачі їх у власність та користування позивачу. Проте на даний час позивач фактично користується земельною ділянкою площею 0,0564 га, що не відповідає розміру 0,0620 га визначеному її правовстановлюючими документами, оскільки відповідач користується частиною земельної ділянки позивача та не погоджується перенести огорожу, що розділяє земельні ділянки сторін.

Разом з тим, у справі № 295/4863/19 Кендою ОСОБА_4 заявлено позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Житомирської міської ради, Головного Управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання недійсним рішення Житомирської міської ради від 01.03.2018р. № 968 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 0,0620 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 та скасування записів про право власності на дане майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Так, зупиняючи провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 295/4863/19, суд першої інстанції виходив з того, що вирішення питання про визнання недійсним рішення Житомирської міської ради від 01.03.2018р. № 968 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, стосується підстав заявлених у даній справі та умов від яких залежить можливість її розгляду.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно із абз.3 п.33 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, визначаючи наявність передбачених законом підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Проте, суд першої інстанції, в порушення вимог п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у даній справі, не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не вказав обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність спору у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Житомирської міської ради, Головного Управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання недійсним рішення Житомирської міської ради, скасування державної реєстрації земельної ділянки та записів про право власності, виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги, та можливість встановлення підстав для усунення перешкод в користуванні і розпорядженні належною присадибною земельною ділянкою площею 0,0620 га по АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідача перенести огорожу та відшкодувати моральну шкоду

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на справедливий суд та розумні строки розгляду справи.

Згідно з частинами, 1, 2 статті 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав, передбачених п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, для зупинення провадження в цій справі, а тому ухвала суду від 21 травня 2019 року, відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 21 травня 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Повний текст постанови складено 31 липня 2019 року.

Головуючий: Судді: