ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9865/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Черніцька І.П.
Провадження № 22-ц/817/75/19 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

за участю секретаря - Сович Н.А.

та сторін - позивача ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/9865/16-ц за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2018 року, ухваленого суддею Черніцькою І.М., повний текст якого складений 14 листопада 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

у вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом, який був уточнений під час розгляду справи, до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності, в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_2 та права забудівника на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що її син ОСОБА_6 разом із дружиною ОСОБА_5 за час спільного подружнього життя набули у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_2 та завершений будівництвом, але не оформлений житловий будинок АДРЕСА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилась спадщина за законом на належне йому майно. Вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину та частково оформила спадкові права за законом. Відповідач ОСОБА_5 одноособово заволоділа правовстановлюючими документами на спірне спадкове майно та на її вимоги вказаних документів не надає. Постановою нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку спірної земельної ділянки та спірного будинковолодіння, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до ОСОБА_5 (АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2), ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3) про визнання права власності на спадкове майно - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,20 га, що розташована в с. Почапинці Тернопільського району Тернопільської області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_4, у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одної) гривні 20 копійок.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2018 року у даній справі №607/9865/18 в частині відмови у задоволенні позовної заяви щодо визнання за ОСОБА_1 прав забудівника 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_2 Тернопільської області та ухвалити нове, яким задовольнити її позов в цій частині, посилаючись на те, що суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у його рішенні, обставинам справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначив, що суд обґрунтовує своє рішення тим, що позивачем не надано суду будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт набуття у власність спірного житлового будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за час спільного подружнього життя. Також те, що суд невмотивовано не прийняв до уваги покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, які підтвердили той факт, що будівництво спірного житлового будинку було розпочате за життя її сина ОСОБА_6 та велось особисто ним при допомозі найнятих ним будівельників, серед яких і був ОСОБА_7 Встановлення судом того факту, що будівництво вказаного будинку розпочалося 16 липня 2015 року після смерті її сина є голослівними і незаконними. Більше того, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2016 року у справі №607/17730/15-ц за позовом ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, де було вказано, що вона постійно проживала із її померлим сином та їх дитиною ОСОБА_3, спочатку по орендованих квартирах, а пізніше у будинковолодінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Тобто, даний факт свідчить про те, що житловий будинок було фактично завершено за життя її сина і він з відповідачами переселився до нього, що засвідчує і сама ОСОБА_5 Також те, що законність вказаного будівництва, відповідність його будівельним нормам і правилам, ніким не оскаржено не було, тобто, слід вважати, що будівництво її померлим сином даного житлового будинку з 2011 року велось законно та відповідало усім будівельним нормам і правилам.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2018 року по справі №607/9865/16-ц скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі, стягнути із ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП - НОМЕР_1) в користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, РНОКПП - НОМЕР_3) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги, посилаючись на те, що суд першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, прийняв з порушеннями норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 зазначила, що визнавши право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,20 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, суд порушив принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та об'єктів нерухомості, які на ній розташовані, який випливає із статей 377, 381 ЦК України, ст.120 ЗК України, оскільки з моменту оформлення права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, такий будинок та земельна ділянка набувають статусу садиби, власником житлового будинку є ОСОБА_5, а згідно з технічним паспортом від 06 жовтня 2016 року даний будинок є садибним. Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції невірно застосував норми ст.60 СК України, оскільки визначив земельну ділянку спільною сумісною власністю, базуючи такий висновок виключно на факті придбання даної ділянки в період шлюбу, однак, жодних доказів на підтвердження того, що джерелом набуття земельної ділянки у власність були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, а даних підтверджень в матеріалах справи немає.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 не визнали.

Представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 Подану нею апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не визнала.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірна земельна ділянка є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5, оскільки придбана подружжям на підставі договору купівлі-продажу у період шлюбу, тому їх частки визнаються рівними, не залежно від того, на кого зареєстровано право власності. Тому, за позивачем визнано право власності на 1/4 (1/2 від 1/2 частки) частку земельної ділянки площею 0,20 га, що розташована в с. Почапинці Тернопільського району Тернопільської області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_4, у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6. Судом не встановлено та позивачем не доведено, що до дня смерті ОСОБА_6, останній отримував дозвіл на будівництво спірного будинку, прийняття будинку в експлуатацію, а об'єкти самочинного будівництва не є об'єктами права власності, а тому не входять до складу спадщини та не підлягають поділу. Крім того, на даний час будинок завершений будівництвом, прийнятий в експлуатацію та право власності зареєстроване у встановленому законом порядку, а тому вимоги позивача про визнання прав забудівника є безпідставними.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають встановленим обставинам, зібраним по справі доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Справи про спадкування за законом мають вирішуватись відповідно до глави 86 ЦК України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог частин 3,4 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Таким чином, відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець може звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5. з 19 лютого 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася донька ОСОБА_3

На підставі договору купівлі-продажу від 19 квітня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу, ОСОБА_5 придбала земельну ділянку площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована у селі Почапинці Тернопільського району Тернопільської області.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, Серія НОМЕР_5, відповідний актовий запис № 605 (а.с. 3).

Після його смерті відкрилася спадщина за законом.

Спадкоємцями першої черги за законом є дружина ОСОБА_5, дочка ОСОБА_3 та матір ОСОБА_1

Дочці ОСОБА_3 На день смерті батька виповнилось 17 років, відтак остання в силу вимог ч.4 ст.1268 ЦК вважається такою, що прийняла спадщину.

ОСОБА_1 Прийняла спадщину шляхом подання до нотконтори 22 липня 2015 року заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25 траня 2016 року4 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 До ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №2362/02-31 від 10 серпня 2016 року було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частку спадкового майна, а саме: земельну ділянку, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована у селі Почапинці Тернопільського району Тернопільської області та житловий будинок АДРЕСА_2 та 1/4 (одну четверту) частку квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5).

За змістом статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що спірна земельна ділянка, придбана під час шлюбу є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5, їх частки є рівними, незалежно від того, на кого вони зареєстровані, а тому після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частину земельної ділянки площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована у селі Почапинці Тернопільського району Тернопільської області.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4, що суд невірно застосував норму ст.60 СК, оскільки вважає, що вказана земельна ділянка є особистою власністю її довірителя ОСОБА_5, натомість не представляє суду жодного доказу, що дана земельна ділянка придбана за особисті кошти відповідача ОСОБА_5

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 щодо порушення судом принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та об'єктів нерухомості, які на ній розташовані, оскільки статус землі був визначений до початку будівництва житлового будинку, а саме придбання земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу, а тому норми ст.ст.377, 381 ЦК України в даному випадку застосуванню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права забудівника на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_2 суд також прийшов до вмотивованого висновку про відмову в цій частині позову з огляду на таке.

Судом встановлено, що будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 розпочато 16 липня 2015 року, що підтверджується повідомленням ОСОБА_5 Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області про початок виконання будівельних робіт від 16 липня 2015 року, тобто після смерті ОСОБА_6 Декларація про готовність спірного будинку до експлуатації затверджена 10 жовтня 2016 року. Право власності на дане будинковолодіння зареєстроване за ОСОБА_5 29 листопада 2016 року.

Позивачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував факт набуття у власність спірного житлового будинку ОСОБА_5 та спадкодавцем ОСОБА_6 за час подружнього життя. Також судом не здобуто доказів того, що до дня смерті ОСОБА_6 отримував дозвіл на будівництво спірного будинку, прийняття в експлуатацію.

А тому в силу частини 1 статті 1218 ЦК України судом відмовлено у визнанні за позивачем права забудівника на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_2 оскільки до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Не заслуговують на увагу доводи представника позивача про те, що судом безпідставно не прийнято до уваги покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки на правильність висновків суду вони не впливають, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Факт отримання покійним незадовго до смерті будівельного паспорту не свідчить про виникнення у нього права забудівника у встановленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2018 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 30 січня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи