Справа № 548/1427/19
Провадження №4-с/548/11/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2019 року Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Старокожко В.П.,

за участю секретаря судових засідань Комаренко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хорол цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб відділу Державної виконавчої служби Хорольського районного управління юстиції у Полтавській області

В С Т А Н О В И В:

Представник скаржниці ОСОБА_1 адвокат Павелко Р.С. звернувся до суду в інтересах останньої зі скаргою на дії посадових осіб відділу Державної виконавчої служби Хорольського районного управління юстиції у Полтавській області.

В обґрунтування скарги зазначив, що з 20.10.2001 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нерухоме, а саме: квартира АДРЕСА_1 ).

На нерухоме майно Заявниці, згідно інформаційної довідки №172668508 Єдиного реєстру заборон відчуження від 10.03.2005 року за №1750954 реєстратором: Хорольська державна нотаріальна контора, на підставі постанови Державної виконавчої служби б/н від 01.08.2001 року було помилково накладено арешт, як на майно колишнього власника ОСОБА_2 .

В 2019 році Заявниця мала намір перереєструвати належну їй квартиру, проте державним реєстратором було виявлено, що помилково накладений арешт на її нерухоме майно, на підставі постанови Державної виконавчої служби б/н від 01.08.2001 року.

З наданої відповіді від 04.07.2019 року за вих. №15.25-24/7275, Заявниці фактично відмовлено (у зв`язку зі знищенням після закінчення терміну зберігання) у наданні відомостей про накладення та скасування арешту та наданні копії постанови Державної виконавчої служби б/н від 01.08.2001 року.

У зв`язку з цією обставиною скаржниця просить суд зняти арешт та належну їй квартиру.

В судове засідання скаржник та її представник не з`явилися, надавши суду заяву, в якій просили суд провести судове засідання за їх відсутності, скаргу просили задовольнити.

Представник державної виконавчої служби Хорольського районного управління юстиції в судове засідання не з`явився, надав суду пояснення, в яких зазначив, що детальна інформація про накладення арештів на майно боржника у 2001 році відсутня, оскільки на даний час закінчився термін зберігання завершених виконавчих проваджень, а тому при вирішення питання зняття арешту з вказаного нерухомого майна представник ВДВС покладався на розсуд суду, також просив провести розгляд справи без участі свого представника.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності зі ст.41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції». закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положенням ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частина 1,2 статті 50 та частина 3 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) передбачає, що:

1. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

2. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

3. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У даному випадку, заінтересованою особою, не було виконано норми процитованих вище норм законодавства, тобто не було реально вжито заходів по зняттю арешту, а саме не було надіслано відповідному органу (установі) для зняття арешту.

В зв`язку з помилковим винесенням ВДВС у Хорольському районні постанови б/н від 01.08.2001 року, якою накладено арешт на майно іншої особи, яка не була стороною виконавчого провадження, суд приходить до переконання, що відсутні підстави для подальшого застосування арешту майна.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10,11,57,60,79,88,212-215,224-226 ЦПК України, суд,-

Ухвалив:

Скасувати арешт накладний на нерухоме майно ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , а саме квартиру АДРЕСА_1 , накладене на підставі постанови Державної виконавчої служби б/н від 01.08.2001 року (реєстраційний номер обтяження 1750954).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом цього ж строку з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: