Справа № 147/430/19
Провадження № 2/126/746/2019
"01" серпня 2019 р. м. Бершадь
Бершадський районний суд
в складі головуючого судді Хмель Р.В.
секретар Дончик О. .А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-
Позов обгрунтовує тим, що 23.12.2015 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 , було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого, позивач передав відповідачу 3000 (три тисячі) доларів США, що пітдтверджено письмовою розпискою відповідача від 23.12.2015 року, складеною в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .. Згідно даної розписки відповідач позичив у позивача кошти в сумі 3000 доларів, з умовою повернути до 23.12.2016 року.
Однак станом на 05.04.2019 року із загальної суми позики повернуто лише 150 (сто п`ятдесят) доларів США. На даний час відповідач не приймає ніяких мір щодо повернення позивачу позичених грошей. Ця обставина і змусила позивача звернутися до суду з цим позовом.
Дана позовна заява надійшла до суду 19.06.2019 року, та відповідно до автоматизованої системи документообігу була передана для розгляду судді Хмель Р.В. Ухвалою суду від 21.06.2019 позовну заву прийнято до розгляду в спрощеному позовному провадженні та призначено судове засідання на 16.07.2019 року. В подальшому через неявку відповідача судове засідання було відкладено до 01.08.2019 року.
До початку розгляду справи, представник позивача, адвокат Волошин І.А. надав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та у відсутність позивача, позов підтримує в повному обсязі.
Відповідач, ОСОБА_3 , в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Згідно ст. 223 ч.4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_3 належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 23.12.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, передбачений ст. 1046 ЦК України, згідно якого позивач передав відповідачу у власність 3000 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 23.12.2016 року, на підтвердження чого відповідач написав відповідну розписку, в присутності двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..
Однак, станом на 05.04.2019 року із загальної суми позики позивачу повернуто лише 150 (сто п`ятдесят) доларів США позичених коштів.
Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Частиною четвертою статті 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Предметом виконання як невід`ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб`єктивні права і конкретні юридичні обов`язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб`єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії, тому суд вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими витратами.
Відповідно до п. 1,2 ч. 2 ст. 137 розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду. збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою стороною; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в силу норм чинного законодавства позивач на підтвердження вимоги про стягнення витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги у розмірі 3000 гривень не надав суду належних та допустимих доказів.
Довіреність, яка міститься в матеріалах справи та згідно якої позивач довірив представляти його інтереси адвокату Волошину І.А., суд вважає неналежним доказом у підтвердження понесених витрат, оскільки позивачем не надано розрахунок обсягу наданих послуг і виконаних робіт адвокатом та їх вартості.
Тому, встановивши, що у справі відсутні належні та допустимі, в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої вимоги позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим у задоволені даної вимоги слід відмовити.
Статтею 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру позовних вимог.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору,з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору за ставкою судового збору передбаченої Законом України «Про судовий збір» станом на час звернення до суду з даним позовом.
На підставі вище викладеного, керуючись ст..ст.545, 5276 , 611, 612, 624, 625,1046,1047,1049 ЦК України, ст.ст. 137, 141 258-259, 263-265, 268, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми за несвоєчасне повернення боргу у розмірі 6930 гривень 63 копійки.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.
В стягненні витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Відповідно до п. 15.5 перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Бершадський районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Р. В. Хмель