ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2244/19 Номер провадження 22-ц/814/2284/19Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної ради та Полтавської міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, треті особи ОСОБА_2 , Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Полтавської обласної ради про визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Даний позов обгрунтовувала тим, що вона зареєстрована та постійно проживає з 22 квітня 1977 року у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_1 , зареєстрована та постійно проживає у цій квартирі з 15 листопада 2014 року. Підставою вселення до даної квартири є ордер № 315 від лютого місяця 1975 року, який був виданий виконавчим комітетом Київської районної Ради депутатів трудящих м. Полтави.

Житловий будинок АДРЕСА_2 раніше належав ВАТ «Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів» та відносився до майна територіальної громади Полтавської обласної ради.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19 жовтня 2004 року ВАТ «Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів» по причині банкрутства був ліквідований та припинив своє існування.

Фактично з цього часу будинок АДРЕСА_2 є безхазяйним, набувати право власності на нього ніхто не збирається. Така бездіяльність порушує право ОСОБА_1 , зокрема на безоплатну приватизацію вказаної квартири.

Враховуючи, що право власності за ст. 344 ЦК України на нерухому річ набувається у разі користування майном протягом 10 років, а ОСОБА_2 - донька позивача, зареєстрована у кв. АДРЕСА_3 з 2014 року, вона не претендує на визнання права власності за набувальною давністю.

Просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_3 за набувальною давністю.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29 травня 2019 року за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості співвідповідача залучено Полтавську міську раду.

Також вказаною ухвалою задоволено клопотання представника третьої особи та залучено Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (а.с.81).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 червня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Полтавської обласної ради та Полтавської міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю відмовлено.

Короткі вимоги апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

Просила рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Позиція сторін

Узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалася на неповне з`ясування судом обставини справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначила, що позивач добросовісно заволоділа безхазяйним нерухомим майном. При цьому суд не врахував, що вона автоматично позбулася статусу квартиронаймача після припинення юридичної особи.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу Полтавська міська рада просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що у правовідносинах які є предметом спору відсутні ознаки набуття позивачем саме права власності на спірне житлове приміщення і ознаки володіння ним, оскільки вона набула саме право користування даною квартирою і саме на підставі вказаного правового титулу проживає у ній на даний час.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, її представника та третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо обставин справи

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у лютому 1975 року Виконавчий комітет Київської районної Ради депутатів трудящих м. Полтави на підставі рішення виконкому від 11 лютого 1975 року №94 видав ордер № 315 ОСОБА_3 , сім`я якого складається з чотирьох чоловік, на право зайняття трикімнатної квартири АДРЕСА_3 (а.с.11).

Склад сім`ї, на яку видано даний ордер, зазначений наступний: ОСОБА_3 квартиронаймач, ОСОБА_1 дружина, ОСОБА_4 дочка, ОСОБА_5 син (а.с.11, зворот).

Даний ордер став підставою вселення вказаної сім`ї до квартири за адресою: АДРЕСА_1 та підставою для користування вказаною квартирою.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 19 листопада 1990 року Полтавським міським відділом ЗАГС (а.с.10).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 06 вересня 2014 року (а.с.9).

Рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 02 березня 1998 року №83 «Про переоформлення особистих рахунків» дозволено адміністрації Мало-Будищанського заводу будматеріалів переоформити особистий рахунок на кв. АДРЕСА_3 на ОСОБА_1 з її сина ОСОБА_5 (а.с.12).

Місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 15 листопада 2014 року (а.с.23).

Житловий будинок АДРЕСА_2 обліковувався на балансі ВАТ «Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів», що підтверджується інформацією Регіонального відділення Фонду державного майна по Полтавській області від 30 липня 2015 року №02-03-3304 (а.с.14).

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19 жовтня 2004 року у справі № 7/261 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ВАТ «Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів», яке ліквідовано (а.с.22).

Після ліквідації ВАТ «Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів» будинок по АДРЕСА_2 у власність територіальної громади м. Полтави не переданий, що підтверджується даними листа Виконавчого комітету Полтавської міської ради № П 01-06-02.2- 04/94-зі від 05 жовтня 2018 року (а.с.20).

Згідно інформації, викладеної у вказаному листі, враховуючи наявність у житловому будинку по АДРЕСА_2 приватних квартир, Полтавська міська рада не має правових підстав для вчинення дій стосовно прийняття його до комунальної власності територіальної громади міста. Житловий будинок по АДРЕСА_2 не перебуває у комунальній власності та на балансі комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради.

Позиція апеляційного суду

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року по справі № 465/6560/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 заселилася в спірну квартиру на підставі рішення виконкомута ордеру на зайняття кв. АДРЕСА_3 , тобто її сім`я одержала право користуватися даною квартирою.

За час проживання в даній квартирі статус її мешканців щодо права на це майно не змінювався.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що факт ліквідації ВАТ «Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів», на балансі якого перебував будинку АДРЕСА_2 , не дає позивачу жодних підстав вважати себе власником квартири та володіти нею як власник.

Зважаючи на зазначене суд апеляційної інстанції погоджується з висновками викладеними в оскаржувано рішенні стосовно того, що позивач володіє майном на підставі певного юридичного титулу, що виключає застосування набувальної давності, оскільки вона володіє майном не як власник, а як користувач.

Крім того, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 , не перебуває у спільній власності територіальних громад області, у зв`язку з ліквідацією ВАТ «Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів» вирішувалось питання щодо передачі будинку до комунальної власності територіальної громади м. Полтави, а не до власності територіальних громад області.

А тому прийшов до правильного висновку, що Полтавська обласна рада є неналежним відповідачем у даній справі.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо незаконності оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позову до Полтавської обласної ради.

Щодо доводів апеляційної скарги

Безпівдставними є посилання ОСОБА_1 на неможливість застосування правових позицій Верховного Суду викладених в постановах у справах № 910/17274/17 та № 201/12550/16-ц, оскільки позивачем жодним чино не обґрунтована дана позиція тоді як, відповідно до норм чинного законодавства, а саме ст.ст. 263, 403 ЦПК України суди мають враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а відступ від вказаних висновків можливий тільки при розгляді справи судом касаційної інстанції.

Доводи наведені в апеляційній скарзі про те, що після припинення ВАТ «Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів» позивач автоматично позбулася статусу квартиронаймача та набула статусу добросовісного володільця безхазяйної квартири є необґрунтованими так як ліквідація юридичної особи на балансі якої перебуває нерухоме майно, не є підставою зміни правового статусу користувача даним майном на власника, а тому в ОСОБА_1 відсутні підстави вважати, що вона отримала це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростували, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, підстави для зміни порядку розподілу судових витрат вістуні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 09 грудня 2019 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Г.Л. Карпушин

Т.В. Одринська