П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 753/12211/19

Номер провадження 22-ц/824/16192/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Якушко Т.А.,

вивчивши апеляційну скаргу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Григоренка Михайла Юрійовича на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 06 серпня 2019 року, постановлену під головуванням судді Заставенко М. О., у справі за скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» про скасування повідомлення головного державного виконавця Григоренка Михайла Юрійовича та зобов`язання прийняти до примусового виконання виконавчий лист, заінтересовані особи: боржник ОСОБА_1 , відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області,

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулось до Дарницького районного суду міста Києва зі скаргою, у якій просило скасувати повідомлення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 30 травня 2019 року та зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області прийняти до примусового виконання виконавчий лист, виданий Дарницьким районним судом міста Києва 20 березня 2019 року.

Скаргу обґрунтовано, зокрема, тим що 23 травня 2019 року АТ «Ідея Банк» пред`явило до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області виконавчий лист, виданий 20 березня 2019 року Дарницьким районним судом міста Києва про звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль «ЗАЗ ТF 69Y0», 2011 року випуску, колір не визначений, номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі - покупцю від імені власника, для чого ПАТ «Ідея Банк» надано усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу.

Разом з тим, виконавчий документ було повернуто стягувачеві на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з тим, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

На думку скаржника, оскільки примусове виконання рішення визначено резолютивною частиною даного рішення, повернення виконавчого документу без прийняття його до виконання грубо порушує право стягувача на примусове виконання рішення суду.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 06 серпня 2019 року (а.с. 39 - 43) скаргу АТ «Ідея Банк» задоволено частково, скасовано повідомлення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області від 30 травня 2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, в іншій частині скарги - відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, 07 листопада 2019 року головний державний виконавець ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Херсонській області Григоренко М. Ю. надіслав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 06 серпня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги Акціонерного товариства «Ідея Банк» відмовити.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема, тим, що 28 травня 2019 року на адресу ВПВР надійшла заява про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 753/18227/18, виданого Дарницьким районним судом міста Києва 20 березня 2019 року, про звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки «ЗАЗ ТF 69Y0», 2011 року випуску, колір не визначений, номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі - покупцю від імені власника в рахунок погашення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 910.77457 від 19 травня 2011 року. Проте, визначений порядок реалізації заставленого майна не передбачений Законом України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до ст. 61 вищевказаного закону реалізація майна державним виконавцем здійснюється шляхом проведення електронних торгів.

Крім того, як вбачається з вимог позовної заяви, стягувач обрав спосіб звернення стягнення на предмет застави шляхом надання йому права продажу предмета застави третій особі. Однак, такий порядок реалізації передбачений умовами договору, не потребує звернення до суду і не підлягає примусовому виконанню.

Враховуючи вищенаведене, у державного виконавця відсутні повноваження щодо примусового виконання рішення із зазначеним способом звернення стягнення на предмет застави, у зв`язку з чим виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою та надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду в судове засідання з повідомленням учасників справи.

Учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 листопада 2018 року, яке набрало законної сили 26 грудня 2018 року, у рахунок погашення кредитних зобов`язань ОСОБА_1 перед ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором №910.77457 від 19 травня 2011 року в сумі 42 436 грн. 46 коп. звернуто стягнення на предмет застави, а саме: на автомобіль марки «ЗАЗ TF 69Y0», 2011 року випуску, колір не визначений, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу.

На виконання вищевказаного рішення суду 20 березня 2019 року було видано виконавчий лист (а.с. 5-6).

23 травня 2019 року АТ «Ідея Банк» звернулося до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області із заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с. 7).

30 травня 2019 року повідомленням головного державного виконавця виконавчий лист було повернуто стягувачу без прийняття до виконання. З тексту повідомлення вбачається, що виконавчий лист № 753/18227/18, виданий 20 березня 2019 року, повертається стягувану на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження». (а.с. 8-9).

Частково задовольняючи скаргу АТ «Ідея Банк» суд першої інстанції виходив з того, що резолютивною частиною рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 листопада 2018 року визначено захід примусового виконання, а тому повернення виконавчого документу без прийняття його до виконання грубо порушує право стяувача на примусове виконання рішення суду та є недопустимим з огляду на вимоги, визначені ст. 18 ЦПК України.

Разом з тим, Закон України «Про виконавче провадження» покладає саме на відповідну посадову особу державної виконавчої служби повноваження на ухвалення процесуальних рішень у виконавчому провадженні, у тому числі виносити постанови про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості покладати на державного виконавця зобов`язання ухвалювати такі процесуальні рішення.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 1 «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Правилами ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Проаналізувавши наведені вище обставини, виходячи з вимог закону, колегія суддів дійшла висновку, що дії головного державного виконавця Григоренка М. Ю. кореспондуються з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

Так, рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 листопада 2018 року звернуто стягнення на предмет застави та надано стягувачу всі права та повноваження на відчуження транспортного засобу. Таким чином, вищевказаний порядок реалізації майна не передбачений законом України «Про виконавче провадження», а тому не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Отже, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність в діях державного виконавця порушень Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на те, що останній діяв в межах своїх повноважень та відповідно до приписів вищевказаного закону, а саме п. 7 ч. 4 ст. 4.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Григоренка Михайла Юрійовича - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 06 серпня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні скарги Акціонерного товариства «Ідея Банк» про скасування повідомлення головного державного виконавця Григоренка Михайла Юрійовича та зобов`язання прийняти до примусового виконання виконавчий лист - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова