Дата документу 31.07.2019 Справа № 320/3645/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/3645/19 Головуючий у 1 інстанції: Горбачова Ю. В.
провадження № 22-ц/807/2495/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Кочеткової І.В.

Кухар С.В.

при секретарі: Кулабуховій І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольського об`єднаного Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до Мелітопольського об`єднаного Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В позові просила визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до постанов Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04.08.2009 року та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2010 року (справа № 2а-3001/2009) з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 01.01.2009 року по 01.06.2009 року з урахуванням підвищення в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком згідно зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист «дітей війни», виходячи із розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (1058-15), з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період, їй, ОСОБА_1 , як спадкоємиці ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2019 року відмовлено у відкритті провадження по справі.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити для нового розгляду в іншому складі суду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що даний спір повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки вимоги, викладені у її позовній заяві, є способом захисту порушеного цивільного права, що передбачено ст. 16 ЦК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень ( нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлено вимоги, які не підлягають розгляду в порядку ЦПК України, оскільки аналіз суб`єктного складу та характер правовідносин свідчить, що між сторонами виник спір, що підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проте, апеляційний суд в складі колегії суддів у повній мірі не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року після смерті свого батька ОСОБА_2 ОСОБА_1 прийняла спадщину.

За життя ОСОБА_2 ухваленими постановами Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 4 серпня 2009 року та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2010 року задоволені його вимоги: зобов`язано УПФУ в м. Мелітополі Запорізької області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 22 травня по 31 грудня 2008 року та з 1 січня по 1 червня 2009 року з урахуванням підвищення в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону № 2195-ІV, виходячи з розміру, встановленого частиною першою статті 28 Закону № 1058-ІV, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

На дату смерті ОСОБА_2 29 березня 2010 року зазначені судові рішення відповідачем не були виконані.

Зі змісту заявлених вимог, якими позивач розпоряджається на власний розсуд, вбачається, що позивачем заявлено вимоги, які стосуються виплати пенсії, яка належала спадкодавцеві, але не була ним одержана за життя.

Наведене дає підстави стверджувати про те, що предметом відстоювання в цій справі є не права особи на пенсію або на її перерахунок, які не визнаються органом пенсійного фонду, а право спадкоємця на одержання в порядку спадкування коштів, на які мав право спадкодавець у відповідності до ухвалених на його користь судових рішень, які не виконуються відповідачем. Тобто правовідносини виникають між спадкоємцем та органом пенсійного фонду з приводу успадкованих прав на отримання коштів, які не виплачуються спадкоємцю, що і визнає позивач як бездіяльність відповідача.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із пунктами 2, 7 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Частиною 3 означеної норми передбачено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 квітня 2019 року (справа № 808/1346/18) зробила висновок, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до вимог статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до управління ПФУ про визнання бездіяльності відповідача протиправною і зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до постанов Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 4 серпня 2009 року та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2010 року, обґрунтовуючи свої вимоги на отримання коштів, які належать спадкодавцю за рішеннями судів як підвищення до пенсії як «дитині війни», тим, що такі виплати входять до складу спадщини відповідно до статті 1227 ЦК.

Отже, виник спір про цивільне право, яке ґрунтується на праві спадкування, але порушується відповідачем шляхом невиконання судових рішень, ухвалених на користь спадкодавця, що і є, на думку позивача, бездіяльністю відповідача відносно неї як спадкоємця, яку вона намагається припинити шляхом покладення обов`язку на відповідача виконати рішення судів з перерахунку пенсії ОСОБА_2 та виплати цих коштів їй як спадкоємцю останнього. Тому спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц (провадження № 14-95цс19).

Крім того, аналогічне питання щодо такого самого позову ОСОБА_1 , поданого до Запорізького окружного адміністративного суду, яким відмовлено позивачу у відкритті провадження у справі, вже було переглядом Великої Палати Верховного Суду, яка постановою від 03 квітня 2019р. визнала правильними висновки адміністративних судів першої і апеляційної інстанцій про непідсудність цієї справи адміністративному суду.

Згідно із пунктом 6 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку про те, що дана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2019 року скасувати і направити матеріали за позовом ОСОБА_1 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанова прийнята 31 липня 2019р., виготовлена та підписана 01 серпня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Кухар С.В.