Номер провадження 2/754/3286/19
Справа №754/5920/18
17 січня 2019 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді : Галась І.А.
при секретарі - Дмитрієвій А.
у відсутності сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів, додаткових витрат та стягнення заборгованості,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів, додаткових витрат та стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
26.07.2006 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.05.2016 р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано.
В результаті фактичних шлюбних відносин у них народилось два сини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Досягти домовленості з ОСОБА_2 щодо регулярної сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, позивач не може, що змусило останню звернутись до суду з заявою про стягнення аліментів. Враховуючи те, що їх спільний син ОСОБА_5 навчається на денній формі навчання в Київському міському медичному коледжі, що підтверджується договором №47 від 14.08.2015 р., при цьому жодної допомоги від ОСОБА_2 позивач не отримує, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти. Враховуючи те, що відповідач має постійний заробіток, систематично відпочиває за кордоном, вважає за необхідне визначити розмір аліментів в частці від його доходу.
Повнолітній син проживає разом з нею (позивачем) продовжує навчання і доходу позивача на його утримання та всебічний розвиток не вистачає, вважає, що з ОСОБА_2 необхідно присудити до стягнення аліментів на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі ј частки від його доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення навчання або до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку.
Враховуючи наведене, з метою дотримання прав дитини, вважає за необхідне звернутись до суду з заявою про стягнення аліментів з ОСОБА_2, а також додатковими витратами на навчання в розмірі 408,33 грн. (50% (сума навчання в рік (9800/12 м.), щомісячно. Також з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по додатковим витратам на ОСОБА_5, який продовжує навчання в розмірі 408,33 грн. * 6 міс. = 2449,98 грн.
На підставі викладеного, позивач просить суд:
1.стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання в розмірі ј частки доходу щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення навчання або до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку;
2.стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання в розмірі 408,33 грн., щомісячно;
3.стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по додатковим витратам на ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання в розмірі 2449,98 грн.
4.судові витрати покласти на відповідача.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду від 10.05.2018 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення осіб, у якій роз'яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с.19).
18.06.2018 року винесено заочне рішення суду, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, додаткових витрат та стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН НОМЕР_2) аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, який продовжує навчання в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, на період навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, починаючи з 08.05.2018 р.Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави 704,80 грн. судового збору (а.с.46-52).
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, 05 липня 2018 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про перегляд зазначеного заочного рішення.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.07.2018 року прийнято до розгляду заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.06.2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, додаткових витрат та стягнення заборгованості та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Деснянського районного суду м. Києва (а.с.90).
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.10.2018 року заяву про перегляд заочного рішення суду в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, додаткових витрат та стягнення заборгованості задоволено. Заочне рішення від 18.06.2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, додаткових витрат та стягнення заборгованості скасовано і призначено справу до розгляду в спрощеному порядку з викликом сторін (а.с.117-118).
Представником відповідача - адвокатом ОСОБА_6 було подано Відзив на позовну заяву (а.с.25-28) в якому зазначено, що відповідач не погоджується з позовом, вважає його необґрунтованим та таким, що підлягає відхиленню з огляду на наступне. Відповідач вважає, що відсутній один із обов'язкових юридичних фактів для стягнення аліментів, а саме потреба в матеріальній допомозі, у зв'язку з навчанням, оскільки Відповідач особисто протягом періоду з 04.10.2016 року по 02.04.2018 року перерахував на банківську карту позивача 51 000 грн. матеріальної допомоги на утримання дітей. При цьому перерахування здійснюється регулярно, а отже відсутній спір з даного приводу. Враховуючи те, що термін навчання закінчується 30.06.2019 року, вимога про стягнення до досягнення сином 23 віку є безпідставною в силу ч. 2 ст. 199 СК України. Позивачем не надано суду письмових доказів, які підтверджують матеріальне становище ОСОБА_5 як повнолітньої особи. Крім того, Позивачем не враховано, що Відповідач сплачує аліменти на молодшого сина - ОСОБА_3 на підставі судового наказу від 19.04.2018 року. Крім того, позивачем до позовної заяви не надано жодних доказів в підтвердження того, що Відповідач має постійний заробіток, систематично відпочиває за кордоном. Позивачем не надано доказів того, що саме вона, як мати надає матеріальну допомогу сину, у зв'язку із його навчанням у платному навчальному закладі. Позивач фактично просить суд стягнути додаткові витрати на навчання, у зв'язку з бажанням ОСОБА_5 продовжити навчання в Київському міському медичному коледжі за спеціальністю «Сестринська справа», які не можуть кваліфікуватися як додаткові витрати, що викликані особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини в розумінні ст. 185 СК України. Таким чином, стягнення додаткових витрат на навчання в розмірі 408,33 грн., щомісяця, заборгованості по додатковим витратам на навчання в розмірі 2449,987 грн. є безпідставними та такими, що підлягають відхиленню.
На підставі викладеного, відповідач просить суд позовні вимоги ОСОБА_1 відхилити повністю.
Позивач ОСОБА_1, ознайомившись з відзивом Відповідача, подала Відповідь на Відзив (а.с.57-58) в якому зазначила, що доводи наведені у відзиві, є спробою Відповідача ухилитись від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно наданої стороною відповідача «виписки з рахунку Відповідача» здійснені платежі не містять призначення «матеріальної допомоги на утримання дітей» як про це зазначає ОСОБА_2 Стосовно твердження відповідача щодо неврахування в позовній заяві факту сплати аліментів на молодшого сина на підставі судового наказу, то взагалі не зрозуміло, яким чином факт стягнення аліментів на молодшого сина повинен впливати на небажання Відповідача сплачувати аліменти на утримання старшого сина, який продовжує навчання після досягнення 18-річного віку, у відповідності до ст. 199 СК України. Оспорення Відповідачем факту наявності постійного місця роботи та постійного заробітку є недолугою спробою ввести суд в оману, оскільки він особисто надає представникам органів державної влади відповідні довідки. Зокрема, при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 отримано підтвердження наявності трудових відносин Відповідача з Громадською спілкою «Федерація футболу України», де останній працює на посаді професіоналу з охоронної діяльності та безпеки Управління забезпечення діяльності президента з посадовим окладом 14 900,00 грн.. Враховуючи вищевикладене, просила позов задовольнити в повному обсязі.
Представником відповідача - адвокатом ОСОБА_6 подано заперечення на відповідь на відзив (а.с.63-65), в якому зазначено, що вважають, що подану позивачем, відповідь на відзив такою, що не відповідає положенням ЦПК України, з огляду на наступне. Відповідь на відзив подано з пропуском строку, встановленого судом, а тому повинна бути залишена без розгляду. Стосовно банківської виписки, доданої до відзиву на позовну заяву, підтверджує регулярні виплати на користь Позивача, останній даного факту не заперечує у відповіді на відзив. Натомість, зазначення в призначені платежів: «матеріальна допомога на утримання дітей» не вимагається, якщо Відповідач здійснює такі платежі в позасудовому порядку. Поряд з цим, враховуючи те, що шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано 28.05.2016 року, кошти зазначені в банківській виписці, спрямовувались на матеріальну допомогу дітям. Грошові кошти сплачені у період з 04.10.2016 року по 02.04.2018 року свідчать про участь Відповідача у матеріальній допомозі старшому сину ОСОБА_5, що спростовує твердження Позивача про небажання Відповідача сплачувати аліменти на утримання старшого сина ОСОБА_5. Позивач в порушення ст. 83 ЦПК України разом з відповіддю на відзив надає новий доказ, який не був поданий разом з позовом , без жодного обґрунтування поважності причини його неподання в порядку, передбаченому ЦПК України. На даний час Позивачем в розумінні ЦПК України не наданого жодного належного, допустимого доказу, який підтверджує потребу в матеріальній допомозі старшому сину, у зв'язку з навчанням.
В судовому засіданні, яке відбулось 04.12.2018 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_5.
Позивач, представник позивача в судових засіданнях позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав його необґрунтованості.
В судове засідання, яке відбулось 17.01.2019 року сторони не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлено своєчасно та належним чином про що свідчить розписка, наявна в матеріалах справи (а.с.129).
До початку судового засідання представник позивача - адвокат ОСОБА_8 подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача та не заперечував проти винесення заочного рішення суду.
Представником відповідача - адвокатом ОСОБА_6 подано заяву про відкладення розгляду справи, оскільки уповноважений представник не зможе з'явитись в судове засідання Деснянського районного суду м. Києва, оскільки буде перебувати в Північному апеляційному господарському суді в судовому засіданні по розгляді справи №910/4058/16 о 15 год. 20 хв.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 ст. 223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося.
Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, та представника відповідача, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, наступних висновків.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Як встановлено судом встановлено, та вбачається з письмових матеріалів справи, у відповідності до Свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_3, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, 26.07.2006 року зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №967 (а.с.4).
Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей, зокрема, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_4, виданого Відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Уманської міської ради Черкаської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 06.10.1999 р. зроблено відповідний запис за №530. У відповідності до свідоцтва в графі «Батьки» записано: батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_4 (а.с.6).
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.05.2016 р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований 26.07.2006 р. розірвано. Змінено прізвище позивачки ОСОБА_4 на дошлюбне прізвище «ОСОБА_4» (а.с.5).

Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 28.05.2016 року.

Згідно довідки №42467 від 15.04.2016 р. про реєстрацію місця проживання/перебування особи, за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС у місті Києві, місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване з 18.05.2004 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

14.08.2015 року між Вищим навчальним закладом Київським міським медичним коледжем в особі директора Вюницького Володимира Петровича, що діє на підставі статуту навчального закладу, далі - Виконавець та ОСОБА_4, далі - Замовник, далі - сторони, укладено Договір №47 (а.с.9).

У відповідності до п. 1 «Предмет договору» - Виконавець бере на себе зобов'язання за рахунок коштів Замовника здійснити навчання у ВНЗ Київський міський медичний коледж, далі освітня послуга, а саме: Сестринська справа, (МН), денна, медична сестра. Строк навчання з 01.09.2015 р. - 01.07.2019 р.

Згідно п.п. 3.1. п. 3 «Обов'язки замовника» - своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у строки, що встановлені цим договором.

У відповідності до п.п.4.1 п. 4 «Плата за надання освітньої послуги та порядок розрахунків» - розмір плати встановлюється за весь строк надання освітньої послуги і не може змінюватись. П.п. 4.2. п 4 визначено, що загальна вартість освітньої послуги становить 39 200 грн. Замовник вносить плату безготівково строком до 25 числа наступного семестру.

Згідно довідки №189 від 18.04.2018 р. Вищого навчального закладу Київський міський медичний коледж, студент ОСОБА_5, навчається на ІІІ курсі, 307 відділення денної не державної форми навчання ВНЗ Київського міського медичного коледжу І рівня акредитації. строк навчання з 01.09.2015 року по 30.062019 року (а.с.10).

З довідки Об'єднання співаників багатоквартирного будинку «Барвінок», виданої гр. ОСОБА_1, в тому, що він (вона) мешкає і прописана в АДРЕСА_1 де займає житлову площу із 2-х кімнат 29,3 кв.м. у 2- кімнатній квартирі на 2-у поверсі 16 будинку. Власник Особового рахунку ОСОБА_11. Будинок належить ОСББ «Барвінок». В даній квартирі зареєстровані:

1.ОСОБА_11;

2.ОСОБА_4;

3.ОСОБА_5;

4.ОСОБА_3 (а.с.13).

Крім того, судом встановлено, що судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 19.04.2018 року стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10).

З наданої стороною позивача Довідки №33-к від 04.06.2018 року начальника Відділу кадрового забезпечення Департаменту організаційної та кадрової роботи, вбачається, що ОСОБА_2, професіонал з охоронної діяльності та безпеки Управління забезпечення діяльності президента, в тому, що він дійсно працює у Громадській спілці «Федерація футболу України» з 23.03.2016 року по теперішній час. Його посадовий оклад становить 14900,00 грн. (а.с.60).

Стороною відповідача суду було надано банківські виписки з карткового рахунку ОСОБА_2 про здійснення платежів, а саме: виписку «Укрсоцбанк» за період з 01.03.2016 року до 07.06.2018 року на загальну 51 000,00 грн. (а.с.29-30); виписку «Укрсоцбанк» за період з 20.06.2018 року до 10.09.2018 року на загальну суму 6200 грн. (а.с.8); також надано копію банківської квитанції «Приватбанк» від 03.12.2018 року про поповнення картки на суму 4050 грн.; копію банківської квитанції «Приватбанк» від 25.12.2018 року про поповнення картки на суму 6200 грн. (а.с.147).

Крім того, у відповідності до Довідки №569 від 03.12.2018 року директора Вищого навчального закладу Київський міський медичний коледж (ВНЗ КММК) В.П. Вюницького - студент ОСОБА_5 IV курсу денної форми навчання групи 407МН відділення Сестринська справа за спеціальністю Медсестринство ВНЗ Київський міський медичний коледж І рівня акредитації. Навчається на не державній формі фінансування. Термін навчання з 01.09.2015 року по 30.06.2019 року (а.с.135).

Згідно відповіді з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків - ОСОБА_5 за період з 1 кварталу 20014 року по 3 квартал 2018 року інформація про доходи відсутня (а.с.136).

Доказів про доходи позивача суду не надано.

Таким, чином, всебічно дослідивши усі обставин справи та письмові докази з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.198 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати.

Відповідно до ч.1 ст.198 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у ст.183 цього Кодексу.

Частиною першою та другою ст.199 Сімейного кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно ч.3 ст.199 ЦПК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За змістом ст.199 СК України обов'язок утримувати повнолітнього доньку (сина), яка (який) продовжує навчання, покладено на обох батьків.

Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо

Судом встановлено, що на утриманні позивача перебуває повнолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається в Вищому навчальному закладі «Київський міський медичний коледж», відділення денної не державної форми навчання.

Навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_5 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, тому він потребує матеріальної допомоги.

Відповідач доказів неможливості сплати аліментів у вказаному позивачем розмірі та інших обставин, що мають значення при вирішенні даного спору (матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я) не подав.

З урахуванням всіх обставин встановлених в судовому засіданні, щодо матеріального становища сторін, наявності інших дітей, дослідивши можливості надання утримання батьком, матір'ю, відсутність доходів в повнолітнього сина, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Повнолітній син сторін продовжує навчання, у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, проживає з матір'ю, знаходиться на утриманні останньої, відповідач є дієздатним, має змогу працювати суд вважає, що відповідач, як фізично здорова людина, спроможна сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги той факт, що відповідач має на утриманні неповнолітнього сина від шлюбу та сплачує аліменти на його утримання.

Обов'язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов'язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, який продовжує навчання, у розмірі ј частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання, але не довше досягнення ним двадцяти трьох років, такий розмір аліментів є належним захистом прав сина сторін та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище.

На думку суду, такий розмір аліментів не є завищеним в нинішніх умовах проживання, з урахуванням віку повнолітнього сина сторін, вартості навчання та його життєвих потреб.

Разом з тим, суд вважає безпідставною вимогу позивача про те, що розмір стягуваних аліментів, який не може бути менший 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки посилання на положення ст.200 СК України стосується лише обставин стягнення аліментів.

Держава гарантує необхідний мінімум стягуваних аліментів лише неповнолітнім дітям, ст.201 СК України не передбачає застосування вимог ч.2 ст.182 СК України до обов'язку утримання повнолітніх дітей.

Тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення.

Суд зазначає, що ч.2 ст.199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно дост.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд не бере до уваги надані стороною відповідача докази, а саме виписки з банківського рахунку відповідача ОСОБА_2, оскільки встановити ціль платежу не вбачається можливим.

Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат, то суд приходить до таких висновків.

Статтею 6 СК України встановлено, що статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Згідно ст. 1 Конвенції про права дитини - дитиною є кожна людська істота до досягнення вісімнадцятирічного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 185 СК України визначено один із видів виконання такого обов'язку, зокрема участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Частиною першою ст. 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Також з аналізу статті 185 СК України вбачається, що правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину поширюються на правовідносини щодо обов'язку батьків по утриманню неповнолітніх дітей, а тому її правила не можуть бути розповсюджені на правовідносини, які виникли між сторонами на утримання повнолітнього сина.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Крім того ст.199 Сімейного кодексу України встановлено обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку (сина), які продовжують навчання, а не участь у витратах на навчання. Стягнення додаткових витрат на повнолітні дитину законом взагалі не передбачено.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України у постанові від 24 лютого 2016 року про стягнення додаткових витрат на дитину по справі № 6-1296цс15 .

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачка не довела наявність додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Крім того ст.199 Сімейного кодексу України встановлено обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку (сина), які продовжують навчання, а не участь у витратах на навчання. Стягнення додаткових витрат на повнолітні дитину законом взагалі не передбачено.

Що стосується вимоги про стягнення заборгованості по додатковим витратам, суд приходить до висновку також відмовити в задоволені позову в даній частині, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що додаткові витрати були призначені та наявна заборгованість по їх виплатам, зокрема суду не надано жодного розрахунку та жодної квитанції про понесення позивачем додаткових витрат.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Враховуючи те, що в даних правовідносинах ціна позову не визначалась, позивач звільнена від сплати судового збору та основні вимоги, що були заявлені в частині стягнення аліментів та додаткових витрат було частково задоволено, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 704 грн. 80 коп. за вимогу про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 182, 191, 199 Сімейного кодексу України, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", керуючись ст. ст. 13, 76, 89, 141, 280, 282, 284, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: ОСОБА_5 про стягнення аліментів, додаткових витрат та стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН НОМЕР_2) аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, який продовжує навчання в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, на період навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, починаючи з 08 травня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: