печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Вовк С. В.,

за участю секретаря судових засідань Шевченко О. В.,

представника виконавчої служби - Савки Л. О.,

представників стягувача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі судових засідань цивільну справу за заявою ОСОБА_4 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні ВП № 51239353 за виконавчим листом виданим 04 травня 2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області у цивільній справі № 185/3629/15-ц,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просив скасувати тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України, з вилученням паспортного документа громадянина України для виїзду за кордон, встановлене на підставі ухвали Печерського районного суду м Києва від 02 жовтня 2019 року по справі № 757/52544/19-ц.

Заява обґрунтовувалась тим, що Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №51239353 за виконавчим листом Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області №185/3629/15-ц від 04.05.2016 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ТОВ «Альтком «Бетон-Строй» на користь ПАТ «Комерційний банк «Союз» заборгованості за кредитним договором №21/36-КЛТ-13 від 24 грудня 2013 року у розмірі 2 668 547, 94 дол. США.

25 жовтня 2016 року та 03 листопада 2016 року відбулося часткове погашення боргу у розмірі 10 239 815, 00 грн, що у доларовому еквіваленті складало 400 000, 00 дол. США. Про зазначене погашення боргу стягувач повідомив Департамент державної виконавчої служби листом №53/01-БТ від 16.11.2016 року.

Також 29 грудня 2016 року знову був частково сплачений борг у розмірі 2 665 000, 00 грн, що у доларовому еквіваленті складало 100 000, 00 дол. США.

Таким чином неможливо стверджувати про невиконання або ухилення від виконання зобов`язань ОСОБА_4 покладених на нього виконавчим листом № 185/3629/15-ц виданим 04 травня 2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

Окрім того, з 21 вересня 2018 року ОСОБА_4 займає посаду генерального директора ТОВ «ШЛЯХОВЕ БУДІВНИЦТВО «АЛЬТКОМ», засновником якого є іноземна компанія Приватна компанія з обмеженою відповідальністю «АЛЬТКОМ Б.В.» (Нідерланди) та забезпечує виконання підприємством обов`язків перед державним бюджетом, постачальниками, замовниками і банками, представляє підприємство в органах державної влади і у взаємовідносинах з національними та іноземними партнерами, приймає участь у зустрічах та переговорах з клієнтами та партнерами.

Таким чином, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України унеможливлює повноцінне виконання ОСОБА_4 своїх обов`язків, як керівника ТОВ «ШЛЯХОВЕ БУДІВНИЦТВО «АЛЬТКОМ», та відповідно, тільки уповільнить подальше виконання ним як боржником, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області №185/3629/15-ц.

За наведених обставин, відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань, що є необхідною умовою для застосування до боржника обмеження у праві виїзду за кордон.

Представник стягувача ПАТ «КБ «СОЮЗ» подав відзив на заяву, в якому зазначив, що факт продажу транспортних засобів та несплата боржником грошових коштів в рахунок погашення заборгованості у виконавчому провадженні є прямим доказом того, що ОСОБА_4 свідомо ухиляється від виконання зобов`язань за рішенням суду. З дати відкриття виконавчого провадження ОСОБА_4 не здійснив жодного платежу на виконання зобов`язань, заборгованість сплачувалась третьою особою ТОВ «Альтком «Бетон-Строй».

Згідно з частиною шостою статті 441 ЦПК України суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

В судовому засіданні представник виконавчої служби, а також представники стягувача проти задоволення заяви ОСОБА_4 заперечували, просили відмовити у її задоволенні.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, про розгляд заяви повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, його неявка не перешкоджає вирішенню порушеного питання.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавчий лист, виданий 04 травня 2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області у цивільній справі № 185/3629/15-ц, про солідарне стягнення суми заборгованості в розмірі 2 668 547, 94 дол. США з ОСОБА_4 на користь АТ «КБ «СОЮЗ».

Згідно з листом АТ «КБ «СОЮЗ» від 16 листопада 2016 року вих. № 03/01-БТ часткове погашення суми боргу за кредитним договором здійснено третьою особою - ТОВ «АЛЬТКОМ-БЕТОН» двома платежами: 25 жовтня 2016 року у сумі 5 128 080, 00 грн та 03 листопада 2016 року у сумі 5 111 735, 20 грн.

Згідно з платіжним дорученням від 29 грудня 2016 року ТОВ «АЛЬТКОМ-БЕТОН» сплатило 2 665 000, 00 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2019 року подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межу України боржника ОСОБА_4 - задоволено. Тимчасово ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, з вилученням паспортного документа громадянина України для виїзду за кордон, до виконання ним зобов`язань, покладених виконавчим листом № 185/3629/15-ц, виданим 04 травня 2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Виконання ухвали доручено працівникам Державної прикордонної служби України, яким направлено її копію.

Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і згадуване вище рішення Європейського Суду "Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии", § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...».

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Задовольняючи подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межу України боржника у справі № 757/52544/19-ц, суд враховував тривале невиконання судового рішення щодо стягнення значної суми грошових коштів у якості погашення заборгованості, а також те, що боржник, не виконуючи рішення суду, здійснює виїзди за межі України.

Під час вирішення питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України заявник надав докази сплати заборгованості у розмірі 20 000, 00 грн, які судом оцінюються критично адже є неспівмірними із розміром наявної заборгованості та вчинені заявником після подання заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон з метою створення уяви про неухилення від виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

З дати відкриття виконавчого провадження ОСОБА_4 не здійснив жодного платежу на виконання зобов`язань, заборгованість сплачувалась третьою особою ТОВ «Альтком «Бетон-Строй».

Суд знаходить обґрунтованими доводи сторони стягувача про те, що факт продажу транспортних засобів та несплата боржником грошових коштів в рахунок погашення заборгованості у виконавчому провадженні є прямим доказом того, що ОСОБА_4 свідомо ухиляється від виконання зобов`язань за рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до вимог ст.ст. 3, 8, 9, 21, 30, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1-23, 353, 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_4 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні ВП № 51239353 за виконавчим листом виданим 04 травня 2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області у цивільній справі № 185/3629/15-ц - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. В. Вовк