Справа № 758/746/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі судді Гребенюка В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1, подану адвокатом ОСОБА_2, про забезпечення його позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2019 року позивач ОСОБА_1, через свого представника ОСОБА_2, звернувся до Подільського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом.

Крім того, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить заборонити будь-яким особам реєстрацію місця проживання та вселення будь-яких інших осіб в квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 Свою заяву позивач обґрунтовував тим, що позивач набув право власності на вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу квартири, що продана на аукціоні від 16.07.2018 р., посвідченого ПН КМНО Антиповою І.В. Втім, на сьогодні продовжують бути зареєстрованими відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у одного з яких на утриманні перебуває малолітня дитина, місце проживання якої може бути зареєстровано відповідачами у згаданій квартирі.

Дослідивши матеріали позовної заяви у межах вирішення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до суду, після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. № 9, передбачає, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи не вбачається підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення даного позову, оскільки останнім не наведено достатніх правових підстав для забезпечення позову саме шляхом заборони будь-яким особам щодо реєстрації місця проживання та вселення будь-яких інших осіб.

Також, позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення даного позову.

Крім того, законодавством у сфері реєстрації місця проживання чи місця перебування особи, зокрема, Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, які визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів, не передбачено можливості такої заборони реєстрації осіб, та вселення будь-яких осіб до житла.

Враховуючи вищевикладене, заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 149, 150, 153, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, подану адвокатом ОСОБА_2, про забезпечення його позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення - відмовити;

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Гребенюк