Справа №489/3912/18
Провадження №2/489/110/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання Середою А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні з виплатою вартості цієї частки та визнання права власності на частку квартири

В С Т А Н О В И В:

18 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , яким просив суд припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 частину, що належить йому на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 . Вказував на те, що йому та відповідачу належить на праві спільної часткової власності, квартира АДРЕСА_1 (позивачу 2/3 частина, відповідачу 1/6 частина). Дійти згоди щодо проживання та користування спірним житлом в добровільному порядку сторони не мають змоги. Навесні 2017 року на адресу спірної квартири надійшов лист від відповідача, в якому було запропоновано викупити 1/6 частку, яка належить відповідачу за 4000 доларів США. Вважає, що дана сума є завеликою, оскільки згідно висновку про вартість майна станом на 12.06.2013 року складає 188227 грн., а отже вартість 1/6 частки складає 31371,00 грн.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не заперечує проти позову, проте не визнає ринкову вартість 1/6 частини квартири, що визначена позивачем. Крім того, зазначає, що ним направлялася нотаріально завірена заява на адресу позивача щодо наміру продати належну йому 1/6 частку спірної квартири за 3500 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.06.2018 року складало 91770 грн., але будь-якої відповіді від позивача не отримав.

В ході розгляду справи відповідач та його представник зазначали, що визнають позовні вимоги у разі внесення на депозит коштів за частку квартири у розмірі, який буде визначений судовою товарознавчою експертизою.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 належала квартира АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради від 08.06.2000 року і зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації від 09.06.2000 року за номером № 17485.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 , спадщину прийняли ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.08.2013 року виданого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Любчак Н.М., ОСОБА_1 належить 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 у спадщині у тому числі з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовилася на його користь дружина спадкодавця ОСОБА_5 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.04.2014 року визнано право власності за ОСОБА_2 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що на теперішній час ОСОБА_1 на праві власності належить 2/3 частка у праві спільної часткової власності на вказану квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 27.2 кв.м., а ОСОБА_2 належить 1/6 частка у праві спільної часткової власності на дану квартиру, на підставі Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.04.2014 року.

Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 15.06.2018 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що частка ОСОБА_2 складає 1/6 частку, є незначною та не може бути виділена в натурі. Спільне користування сторонами спірною квартирою не можливе.

15 червня 2018 року ОСОБА_1 направив на адресу позивача ОСОБА_2 , нотаріально завірену заяву щодо наміру продати належну йому на праві власності 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 за 3500 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.06.2018 року складає 91770,00 грн. Проте відповіді від позивача не надійшло.

Згідно висновку експерта № 115-089 судової будівельно-технічної експертизи від 14.12.2018 року, виділення 1/6 частки в натурі квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 7,55 кв. м., що належить ОСОБА_2 , на самостійну квартиру з окремим входом, враховуючи планування, поверхність, інженерні комунікації у складі житлових і підсобних приміщень, регламентованих вимогами ДБН В.2.2-15-2005, що діють «Житлові будівлі. Основні положення», технічно не є можливим. Ринкова вартість 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 складає 101983 грн. 00 коп.

Позивачем було внесено на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області вартість 1/6 частки спірної кімнати у квартирі спільного заселення 31 371 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 12.09.2018 року та 70612 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 27.11.2019 року.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 статті 356 Цивільного кодексу України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 357 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Положеннями ч. 3 цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 367 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів всіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Частина 3 статті 358 ЦК України закріплює, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Частина 1 статті 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними протоколом № 11, проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Разом з тим, при вирішенні будь-якого спору, що виникає з реалізації права спільної часткової власності, крім спеціальних норм варто враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності, у взаємозв`язку і поєднанні з принципом врахуванням прав та інтересів усіх співвласників.

Для правильного вирішення спору за вимогами одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості цієї частки, виділ якої є неможливим, піддягає обов`язковому встановленню наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02.07.2014 року у справі №6-68 цс14, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Позивачем було внесено на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області вартість 1/6 частки спірної кімнати у квартирі спільного заселення на загальну суму 101983грн. Відповідач визнає позов в повному обсязі за умови внесення коштів за частку у спільному майні.

З огляду на наведене вбачається, що істотного порушення прав відповідача внаслідок припинення права власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 не відбудеться, оскільки сам відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Таким чином, судом встановлено, що частка відповідача у спільній кімнаті є незначною, квартира є неподільною річчю та не може використовуватись сторонами спільно, істотного порушення прав відповідача у разі припинення права власності на його частку не вбачається.

Згідно ч. 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору.

Згідно рахунку № 115-0089 від 10.10.2019 року, ОСОБА_1 сплачено грошові кошти за проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 2040 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До виплат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України).

Оскільки позовні вимоги задоволені судом повністю, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати на проведення експертизи пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2040 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні з виплатою вартості цієї частки та визнання права власності на частку квартири задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 70612 гривень 00 копійок.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області після набрання рішенням законної сили перерахувати ОСОБА_2 , кошти в сумі 31371 гривень 00 копійок (тридцять одну тисячу триста сімдесят одну гривень нуль копійок), внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок квитанцією № 0.0..1 від 12 вересня 2018 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2144 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи у розмірі 2040 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «09» грудня 2019 року.