ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7851/19 Справа № 177/63/19 Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Барильської А.П.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Голуб О.О.

сторони :

позивач ОСОБА_1

відповідач - Державна казначейська служба України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2019 року, яке ухвалено суддею Строговою Г.Г. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 27 червня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної Казначейської служби України, третя особа Прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 21 травня 2013 року до ЄРДР було внесено повідомлення про скоєний позивачем злочин, передбачений ч. 4 ст. 368 КК України.

Відповідно до відомостей, внесених до ЄРДР, 20 травня 2013 року до позивача ОСОБА_1 , як до директора навчального закладу «Центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів № 1», звернувся громадянин ОСОБА_3 з проханням видати йому довідку про виписку з попереднього місця реєстрації, а саме гуртожитку зазначеного закладу, де ОСОБА_3 був офіційно зареєстрований під час навчання, яка необхідна для поновлення останньому паспорту громадянина України на його ім`я у зв`язку з втратою.

Органами досудового слідства було встановило, що 21 травня 2013 року позивач, знаходячись в своєму службовому кабінеті директора навчального закладу «Центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів № 1», під час спілкування з ОСОБА_3 почав вимагати у нього за довідку про виписку неправомірну вигоду у розмірі 5000 гривень. Після чого ОСОБА_3 передав позивачу в автомобілі хабар в сумі 5000 гривень, за виготовлення довідки. У зв`язку з чим дії позивача були кваліфіковані за ч. 4 ст. 368 КК України.

27 травня 2013 року постановою слідчого відділу Криворізького МУ ГУМВС України про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення змінена правова кваліфікація з ч. 4 ст. 368 КК України, на ч. 1 ст. 368 КК України, у зв`язку з тим, що факту отримання позивачем неправомірної вигоди не було встановлено.

В травні 2013 року обвинувальний акт відносно позивача, було направлено до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 13 жовтня 2016 року позивача визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року вирок Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу, скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 05 квітня 2018 року обвинувальний акт відносно позивача було повернуто прокурору.

08 червня 2018 року прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 3 винесено постанову про закриття кримінального правопорушення у зв`язку з недостатністю доказів для доведення винуватості позивача в суді і у зв`язку з тим, що вичерпані всі можливості їх отримання.

У зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з Державної казначейської служби України, за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь 320000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, а також судові витрат по справі.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 254 275 грн.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 15 000 гривень 00 копійок в рахунок витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовлено.

Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок віднесено на рахунок держави.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, ставить питання про зміну рішення суду. Зокрема вважає, що судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди не враховано, що перебування позивача на протязі 60 місяців під кримінальною відповідальністю призвело до нервування позивача, який хворіє на цукровий діабет.

Крім того вважає, що суд не врахував пояснення позивача, який повідомив про те, що останньому не можна хвилюватись через хворобу серця та ОСОБА_1 очікує коштовна операція на серці та тривала післяопераційна реабілітація, на які не вистачить тих коштів, які він просив суд стягнути з держави.

В відзиві на апеляційну скаргу позивача, прокуратура Дніпропетровської області зазначає, що рішення суду законне та обґрунтоване, прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права, проте апеляційна скарга є необґрунтована та безпідставна.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, представника Державної Казначейської служби України Яковенка Н.І., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги представника позивача, просила її залишити без задоволення, а рішення суду скасувати та відмовити позивачу у задоволенні позову, прокурора Дніпропетровської області в режимі відеоконференції Комарова М.Д., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника позивача, просив рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву прокуратури Дніпропетровської області на апеляційну скаргу представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі письмової заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, 21.05.2013 внесено відомості до ЄРДР за №0000180, за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 368 КК України (а.с. 4).

На підставі зазначеної письмової заяви, було розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 27 травня 2013 року змінено кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 4 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 368 КК України, за ознакою прийняття службовою особою пропозиції надати їй неправомірну вигоду за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує неправомірну вигоду, дії з використання наданої їй службового становища (а.с. 5).

27 травня 2013 року позивачу ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.

10 червня 2013 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду, направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 368 КК України.

Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 жовтня 2016 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч. 1 ст. 368 КК України та на підставі п.1 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення останнім кримінального правопорушення (а.с. 9-13).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 жовтня 2016 року, скасовано та відправлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 14-15).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 368 КК України повернуто прокурору, оскільки не відповідає положенням ст. 291 КПК України - для усунення недоліків.

Постановою Криворізької місцевої прокуратури № 3 від 08 червня 2018 року закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати (а.с. 17-19).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що законом передбачене безумовне право громадянина на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбаченому законодавством, у випадку закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою.

За ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу.

Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно із вимогами ст. ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення; відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Встановивши, що постановою прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 від 08 червня 2018 року, кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 368 КК України закрито у зв`язку з відсутністю складу вказаного злочину, взявши до уваги, що позивач перебував під слідством та судом впродовж 5 років 28 днів, суд першої інстанції, на думку колегії суддів дійшов обґрунтованого висновку про існування правових підстав для часткового задоволення позову.

Згідно пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на положення ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом..

У пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам роз`яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.

Таким чином, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, встановивши фактичні обставини справи, дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди, завданої позивачу незаконними діями працівників поліції, прокуратури та суду відповідно до норм ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки встановлено незаконність притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Факт закриття кримінального провадження у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення дає підстави останньому вимагати відшкодування моральної шкоди, оскільки за час незаконного перебування під слідством та судом, позивач зазнав моральної шкоди, яка полягає у психічних стражданнях, перебування у стані безперервного нервового стресу, притягнення позивача до кримінальної відповідальності позбавила його шансу будувати власне життя, оскільки протягом даного часу змушений був терпіти обмеження прав та свобод людини та громадянина, що суттєво відзначилося на його психологічному стані. Таким чином, змінився його звичний життєвий уклад, так як весь цей час він перебував у стані психологічного напруження і стресі.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди у сумі 254 275 грн., стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано ступінь страждань від безпідставного обвинувачення позивача у вчиненні злочину, тривалість обмеження його конституційних прав, переживаннях через незаконне його притягнення до кримінальної відповідальності, порушення у зв`язку з цим нормальних життєвих зв`язків, вимушених змінах в організації його життя та зусиль, що необхідні для організації його життя.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди не враховано, що перебування позивача на протязі 60 місяців під кримінальною відповідальністю призвело до нервування позивача, який хворіє на цукровий діабет, що останньому не можна хвилюватись через хворобу серця та ОСОБА_1 очікує коштовна операція на серці та тривала післяопераційна реабілітація, на які не вистачить тих коштів, які він просив суд стягнути з держави колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, тому колегія суддів вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначений судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволенню, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: