Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 452/568/16-ц

провадження № 61-31940св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рентьє»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, яка не брала участі у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року у складі судді Кравціва В. І. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від

20 червня 2017 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Струс Л. Б.,

Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Рантьє» (далі - ТОВ «ФК «Рантьє») звернулося до суду з позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 14 березня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк», Банк) та

ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Р 24.978.74343, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 35 000,00 грн зі сплатою 10 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим графіком щомісячних платежів. Банк свої зобов`язання згідно кредитного договору виконав в повному обсязі та надав ОСОБА_1 кредитні кошти, однак остання станом на 30 жовтня 2015 року вказані кошти у встановлений договором термін не повернула і не сплатила нараховані відсотки та комісію.

30 жовтня 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Рантьє» було укладено договір факторингу № 30/10-1, згідно умов якого клієнт відступив факторові (новому кредиторові) з 30 жовтня 2015 року відповідно до договору факторингу та вимог чинного законодавства право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги становила 43 083,88 грн, з яких: 25 005,74 грн - основний борг, 7 921,72 грн - прострочений борг,

10 156,42 грн - прострочені проценти.Після відступлення права вимоги

ОСОБА_1 не сплачено жодних коштів, останній платіж нею було здійснено 15 жовтня 2015 року.

У зв`язку з викладеним ТОВ «ФК «Рантьє» просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором, яка станом на 11 лютого 2016 року становить 43 083,88 грн, з яких: 32 927,50 грн - тіло кредиту та

10 136,42 грн - нараховані та несплачені відсотки і комісії

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ФК «Рантьє» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем порушено порядок надіслання вимоги про дострокове повернення кредиту, оскільки боржника було повідомлено лише про зміну кредитора у зв`язку із укладенням договору факторингу та про загальну заборгованість за кредитним договором, але аж ніяк не повідомлення про дострокове повернення кредиту. Крім цього, дане повідомлення не містить належних реквізитів, а саме, відсутня дата, вихідний номер, а також відсутні відомості про вручення такого повідомлення боржнику, тому у позивача відсутні підстави для звернення із позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційному порядку рішення суду першої інстанції 16 листопада 2016 року оскаржило ТОВ «ФК «Рантьє» та просила оскаржуване ним судове рішення скасувати, а його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2016 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Рантьє» на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від

11 квітня 2016 року.

14 квітня 2017 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява ТОВ «Фінансова компанія «Серет» про заміну сторони у справі, а саме вони просили замінити позивача ТОВ «ФК «Рантьє» на його процесуального правонаступника ТОВ «ФК «Серет» посилаючись на статтю 37 ЦПК України 2004 року.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 червня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Рантьє» відхилено, рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам, що мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин та вимогам закону, а позовні вимоги ТОВ «ФК Раньтьє» є безпідставними. Також вказано, що фактором, та відповідно особою до якого переходять права вимоги на час укладення договору та зберігаються і на час реалізації положень договору та звернення до суду з вимогами до боржників за отриманим правом вимоги (що має місце у даному випадку) повинен бути виключно Банк або інша фінансова установа. Однак, відповідно до даних фінансових установ на час розгляду справи ТОВ «ФК «Раньтьє» виключене з реєстру фінансових установ, тому його не слід вважати фінансовою установою або товариством, яке вправі здійснювати свою статутну діяльність, якою визначена виключно надання інших фінансових послуг. Тому хоча і на час укладення договору факторингу позивач, будучи фінансовою установою набув право вимоги за вказаним договором, однак будучи виключеним із такого реєстру набуте право втратив. Також вказано, що в даному випадку не допущено заміни позивача ТОВ «ФК «Рантьє» на ТОВ «ФК СЕРЕТ», оскільки така компанія аналогічно виключена з реєстру фінансових установ та фінансовою установою не є, тому відповідно не може набути прав вимоги про які йдеться у справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ТОВ «Нью Файненс Сервіс» (утворилося внаслідок зміни назви ТОВ «ФК «Серет» та є правонаступником всіх його прав і обов`язків), посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило замінити позивача ТОВ «ФК «Рантьє» на його правонаступника - ТОВ «Нью Файненс Сервіс», оскаржувані судові рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ТОВ «Нью Файненс Сервіс» на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 квітня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 20 червня

2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу з Самбірського міськрайонного суду Львівської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу № 452/568/16-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними і несправедливими, ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказують, що ТОВ «ФК «Рентьє» з 30 жовтня 2015 року набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором. Встановивши наявність заборгованості відповідача за кредитним договором суд безпідставно відмовив у задоволенні позову товариства, вважаючи його передчасним. Зокрема зазначають, що в жодному пункті договору, як і чинним законодавством не передбачено, що Банк має право на звернення до суду виключно після пред`явлення ним вимоги до позичальника про дострокове повернення кредиту та отримання позичальником такої вимоги. На їх думку, не направлення такої вимоги до позичальника не позбавляє кредитодавця права звернутися до суду з відповідною позовною заявою про захист свого порушеного права. Вказують, що позичальник знаючи про розгляд цієї справи в суді протягом 2016 - 2017 років мала можливість погасити свою заборгованість за кредитним договором, однак цього вона досі так і не зробила. Також зазначають, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно з власних інтересів його використовує. Також ТОВ «Нью Файненс Сервіс» вважає, що апеляційний суд безпідставно не замінив позивача у справі, оскільки заміна сторони її правонаступником можлива на будь-якій стадії цивільного процесу, що є грубим порушенням норм статті 37 ЦПК України 2004 року та їх права на захист. Вказують, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог статті 208 ЦПК України 2004 року при вирішенні питання про заміну сторони у справі на її процесуального правонаступника навіть не постановив судового рішення про відмову у задоволенні такої заяви, лише формально зазначивши про це в одному абзаці судового рішення.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 14 березня 2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р 24.978.74343, згідно якого Банк надав відповідачу кредит на поточні потреби в сумі 35 000,00 грн, включаючи на страховий платіж, а позичальник зобов`язувався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і комісіями, згідно з умовами цього договору і за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 10,0000 % річних від залишкової суми кредиту (а. с. 5-6).

ПАТ «Ідея Банк» повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором та надало ОСОБА_1 спірні кредитні кошти, що підтверджується ордером-розпорядженням № 1 та меморіальним ордером (а. с. 7, 10).

Пунктом 2.1. кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 30 щомісячних внесках включно до 14 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних внесків за кредитним договором та згідно пункту 6 вказаного договору, щомісячні внески, згідно графіка, сплачуються на транзитний рахунок № НОМЕР_1 .

Також судами було встановлено, що згідно пункту 5.2. цього договору він вступає в силу з дня його підписання сторонами та діє до 14 вересня 2016 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Знаданого до суду розрахунку заборгованості та довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором судами було встановлено, що станом на 30 жовтня 2015 року кредитна заборгованість відповідача становить 43 083,88 грн, з яких: 25 005,74 грн - заборгованість за основним боргом, 7 921,72 грн - заборгованість із простроченого боргу,

10 156,42 грн - заборгованість із прострочених процентів, та після відступлення права вимоги цих коштів позичальник заборгованість не сплачувала, тому станом на 11 лютого 2016 року її заборгованість також становить

43 083,88 грн (а. с. 9-10).

30 жовтня 2015 року ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» на підставі договору факторингу №30/10-1 з ПАТ «Ідея Банк» набуло право грошової вимоги за кредитним договором від 14 березня 2014 року № Р24.978.74343 на суму 43 083,88 грн (а. с. 18-21).

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ТОВ «ФК «Рантьє» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також апеляційним судом було встановлено, що 28 лютого 2017 року ТОВ «ФК «Рантьє» на підставі договору факторингу №28/02-1 відступило (передало у власність) ТОВ «ФК «Серет», правонаступником якого є ТОВ «Нью Файненс Сервіс», з 28 лютого 2017 року права вимоги під фінансування, і ТОВ «Нью Файненс Сервіс» прийняло від ТОВ «ФК «Рантьє» з 28 лютого 2017 року права вимоги, у тому числі право вимоги за кредитним договором від 14 березня

2014 року № Р24.978.74343 на суму 43 083,88 грн (а. с. 87-90).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга ТОВ «Нью Файненс Сервіс» підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 37 ЦПК України 2004 року у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи, яка була в процесі стороною або третьою особою, до іншої особи у зв`язку з переходом до неї суб`єктивних матеріальних прав.

Цивільне процесуальне правонаступництво на відміну від цивільного правонаступництва може бути тільки загальним (універсальним), оскільки правонаступник повністю замінює собою правопопередника у всьому об`ємі його процесуальних прав і обов`язків.

Матеріальне правонаступництво автоматично не породжує правонаступництва в процесі. Пов`язано це з тим, що вступ у процес правонаступника-позивача залежить від його волевиявлення.

Процесуальне правонаступництво передбачає спадкоємство в матеріальному праві. Між неналежною стороною і належною стороною ніякої матеріально-правового зв`язку не існує.

Під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції до суду апеляційної інстанції надійшла заява ТОВ «Нью Файненс Сервіс» про заміну сторони у справі, зокрема товариство просило апеляційний суд замінити позивача ТОВ «ФК «Рантьє» на його процесуального правонаступника - ТОВ «Нью Файненс Сервіс». Проте це клопотання апеляційним судом всупереч частини першої статті 37 ЦПК України 2004 року не вирішено.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від

13 червня 2018 року у справі № 686/17598/16-ц (провадження № 61-12145св18), підстав відступати від якого колегія суддів не вбачає.

Крім того, суд апеляційної інстанції надав правову оцінку договору факторингу від 28 лютого 2017 року № 28/02-1, укладеному між ТОВ «Нью Файненс Сервіс» та ТОВ «ФК «Рантьє» та визнав його нікчемним, однак вказаний договір не є нікчемним, а є оспорюваним.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні докази щодо оспорювання вказаного договору факторингу, як і відсутні докази визнання такого договору в судовому порядку недійсним.

Також слід зазначити, що суд апеляційної інстанції надаючи договору факторингу від 28 лютого 2017 року № 28/02-1, укладеному між ТОВ «Нью Файненс Сервіс» та ТОВ «ФК «Рантьє», правову оцінку вийшов за межі розгляду вимог апеляційної скарги та позовних вимог справи, яку переглядав, оскільки вимог про визнання недійсним цього договору факторингу матеріали справи не містять.

Таким чином суд апеляційної інстанції в порушення норм процесуального права не залучив до участі у справі процесуального правонаступника позивача ТОВ «Нью Файненс Сервіс», чим порушив його право на участь у розгляді апеляційної скарги ТОВ «ФК «Рантьє», а саме апеляційний суд навіть не повідомив товариство про розгляд їх заяви про заміну сторони у справі та розгляд самої апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлене без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

За таких обставин оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатися законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відповідно до статті

411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції належить врахувати викладене, надати відповідну правову оцінку заяві ТОВ «Нью Файненс Сервіс» і та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 20 червня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик