ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6117/17 Номер провадження 22-ц/814/1874/19Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

секретар Григоришина М.В.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Фонд соціального страхування України, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Полтавській області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Фонду соціального страхування України, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Полтавській області

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, ухвалене 17 квітня 2019 року у складі судді Нестеренко С.Г.

по справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Полтавській області про визнання незаконним звільнення з роботи, скасуваня наказу про звільнення, визнання незаконним листа, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, винагороди за результатами роботи та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати незаконним його звільнення на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України; скасувати наказ Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 01-395-к від 26 липня 2017 року про його звільнення; поновити його на посаді начальника відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кременчуці Полтавської області; визнати незаконним лист управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Полтавській області № 31/8 від 21 червня 2017 року «Про пропозицію посади» згідно ст. 32 КЗпП України; зобов`язати відповідача сплатити йому неправомірно позбавлену премію за липень 2017 року та середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 713 від 26 травня 2017 року було прийнято рішення про припинення юридичної особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кременчуці Полтавської області шляхом реорганізації - приєднання до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Полтавській області.

30 червня 2017 року його ознайомили з листом управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Полтавській області та запропонували перейти до іншої установи на іншу посаду з іншим розміром посадового окладу, попереджено, що у разі відмови від переведення на нову роботу буде припинено трудові відносини.

Вказував, що ознайомившись із листом він не повідомив про відмову від переведення, а зазначив, що дане повідомлення не відповідає вимогам ст. 32 КЗпП України.

Однак, 31 липня 2017 року наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 01-395-к від 26 липня 2017 року його було звільнено з посади начальника відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кременчуці Полтавської області згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Вважає, що він повинен був бути повідомлений належним чином про зміну істотних умов праці за 2 місяці до цього. З посиланням на ч. 4 ст. 36 КЗпП України вказує, що у разі реорганізації дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Вважає, що його звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України без відмови від переведення є незаконним, а тому він повинен бути поновленим на попередній посаді з виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Крім того зазначав, що при звільненні був неправомірно позбавлений премії за липень 2017 року, сам наказ про його звільнення не підписаний посадовою особою, яка прийняла таке рішення.

Вказував, що порушення його трудових прав призвело до моральних страждань, а тому заподіяна йому моральна шкода підлягає відшкодуванню.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ голови комісії з припинення - директора Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 26 липня 2017 року за № 01-395-к про звільнення ОСОБА_1 з 31 липня 2017 року з посади начальника відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кременчуці Полтавської області за п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

Визнано ОСОБА_1 таким, що звільнений 11 вересня 2017 року з посади начальника відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кременчуці Полтавської області за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацією Фондів соціального страхування.

Стягнуто з Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 118 677,82 грн. та на користь держави судовий збір в розмірі 3 380,17 грн.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову в іншій частині вимог.

Рішення в частині присудження до стягнення (сплати) середнього заробітку в розмірі 9 456,40 грн. звернено до негайного виконання.

Не погодившись із вказаним рішенням його окремо один від одного оскаржили ОСОБА_1 , Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області та Фонд соціального страхування України.

ОСОБА_1 просив скасувати рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме необґрунтоване зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та безпідставне його стягнення виключно з Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, залишення поза увагою незаконності листа «Про пропозицію посади», неврахування заподіяної йому моральної шкоди.

Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області просило скасувати рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме залишення поза увагою дотримання роботодавцем норм трудового законодавства під час звільнення позивача, вихід за межі позовних вимог, в частині визначення дати звільнення позивача, помилкове визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та надмірне стягнення судового збору.

Фонд соціального страхування України просив скасувати рішення місцевого суду в частині стягнення з Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норма матеріального та процесуального права, а саме відсутності факту вимушеного прогулу позивача з 11 вересня 2017 року, оскільки відділення, де він працював, з цього часу було припинене.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Полтавській області підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга Фонду соціального страхування України задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 01 березня 2007 року за № 01-07-к, позивача ОСОБА_1 з 06 березня 2007 року було призначено на посаду начальника відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кременчуці Полтавської області (т. 1 а.с. 135)

Наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про припинення відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кременчуці Полтавської області» від 26 травня 2017 року за № 713 було припинено юридичну особу - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кременчуці Полтавської області шляхом реорганізації - приєднання Відділення до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області (т. 1 а.с. 14-15).

Вказаним наказом призначено комісію з припинення, якій доручено вжити заходів щодо попередження в установленому порядку працівників Відділення про припинення шляхом приєднання та забезпечити дотримання їх соціально-трудових гарантій у порядку, визначеному законодавством (п. 4.4. наказу № 713 від 26 травня 2017 року).

31 травня 2017 року головою комісії з припинення, заступником начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Полтавській області - Грабар Т.В., ОСОБА_1 було персонально попереджено про припинення відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Кременчуці шляхом його приєднання до 01 серпня 2017 року. Також позивачу було запропоновано перейти на посаду начальника відділу страхових виплат та матеріального забезпечення Кременчуцького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області (т. 1 а.с. 175).

Листом «Про пропозицію посади» від 27 червня 2017 року за № 31/8 позивачу запропоновано посаду: начальника відділу страхових виплат та матеріального забезпечення з 01 серпня 2017 року та висловлено пропозицію щодо надання згоди (чи незгоди) про переведення на роботу та можливість подати відповідну заяву на ім`я начальника Кременчуцького відділення Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області Білик О.О. в строк до 30 червня 2017 року.

Згідно наказу «Про прийняття на роботу за контрактом» від 29 червня 2017 року за № 12-к Білик О.О. було призначено на посаду начальника Кременчуцького міського відділення Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області лише з 01 серпня 2017 року (т. 2 а.с. 69). До 31 липня 2017 року вона не обіймала вказану посаду та не мала відповідних повноважень.

Наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 26 липня 2017 року № 01-395-к, за підписом голови комісії з припинення - директора Виконавчої дирекції Фонду Лапчик С., ОСОБА_1 було звільнено з 31 липня 2017 року з посади начальника відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кременчуці Полтавської області у зв`язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України (т.1 а.с. 13).

Цим наказом також було зобов`язано Управління Виконавчої лирекції Фонду у Полтавській області здійснити виплати позивачеві належних йому сум при звільненні, а також вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати, здійснити нарахування та виплату всіх сум, належних йому при звільненні, з урахуванням норм Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та її робочих органів, затвердженого постановою правління Фонду від 24 лютого 2004 року за № 12 (зі змінами) (п.п. 2.1., 2.2. наказу).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 11 вересня 2017 року внесено запис про припинення Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кременчуці Полтавської області, правонаступником є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області (т. 1 а. с. 46-49).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_3 із займаної посади та визнання його звільненим за ст. 40 п. 1 КЗпП Укарїни, оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору, між інших, є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Підстава для звільнення, передбачена п. 6 ст. 36 КЗпП України, виникає у роботодавця виключно у випадку, якщо працівник відмовився від запропонованої йому іншої роботи.

Доказами по справі підтверджено та не спростовано апелянтами, що ОСОБА_3 не відмовлявся від запропонованої йому посади начальника відділу страхових виплат та матеріального забезпечення Кременчуцького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області.

Звернення ОСОБА_1 до Голови Правління Фонду соціального страхування України Саєнко В.В. (т. 1 а.с. 22) щодо працевлаштування було залишено без реагування. Більше того, позивач був позбавлений можливості будь-яким чином реалізувати своє право на надання згоди на переведення на посаду начальника відділу страхових виплат та матеріального забезпечення Кременчуцького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, оскільки Білик О.О. , до якої мав звернутися позивач як до начальника Кременчуцького відділення Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, обійняла вказану посаду після закінчення встановленого роботодавцем строку на надання згоди на переведення на іншу посаду.

Таким чином, підстав для звільнення позивача з займаної посади за п. 6 ст. 36 КЗпП України у роботодавця не виникло, про що правильно зазначив місцевий суд.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, між інших, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Вимогами ст. 240-1 КЗпП України передбачено, що у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

Зі змісту положень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» за № 9 від 06 листопада 1992 року (з наступними змінами) вбачається, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. У випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП). Одночасно суд визначає працівника звільненим за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації.

Враховуючи, що 11 вересня 2017 року Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кременчуці Полтавської області було припинено, то місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про визнання позивача звільненим за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Обґрунтованим є й висновок місцевого суду про безпідставність вимоги позивача про стягнення на його користь премії за липень 2017 року.

Так, матеріалами справи, а саме довідкою нарахування ОСОБА_1 виплат за липень 2017 року (т. 1 а.с. 142), відомостями про заробітну плату працівників за липень 2017 року (т. 2 а.с. 99-100), наказом № 179 від 19 липня 2017 року «Про преміювання начальників відділень виконавчої дирекції Фонду у Полтавській області за липень 2017 року» (т. 2 а.с. 128), достовірно підтверджується нарахування та виплата ОСОБА_1 премії за липень 2017 року, а отже підстав для її повторного стягнення немає.

Вимога ОСОБА_1 про визнання незаконним листа управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Полтавській області № 31/8 від 21 червня 2017 року «Про пропозицію посади» згідно ст. 32 КЗпП України є безпідставною, про що правильно зазначив місцевий суд.

Вказаний лист не тягне за собою будь-яких правових наслідків, не породжує прав та обов`язків, не встановлює обмежень для сторін, а тому не може бути визнаний незаконним.

Місцевий суд, виходячи з вимог ст. 240-1 КЗпП України, прийшов до правильного висновку про необхідність стягнення з роботодавця на користь працівника середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Однак, місцевий суд помилково визначив час вимушеного прогулу ОСОБА_1

Часом вимушеного прогулу є час, протягом якого працівник з вини роботодавця або уповноваженого ним органу не міг перебувати на роботі. Враховуючи, що ОСОБА_1 вважається таким, що звільнений з 11 вересня 2017 року, то час його вимушеного прогулу тривав з 31 липня 2017 року по 11 вересня 2017 року.

Стягненню на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 14 184,60 грн. із розрахунку 30 днів * 472,82 грн., де 30 - кількість днів з моменту незаконного звільнення по 11 вересня 2017 року, а 472,82 грн. - середньоденна заробітна плата позивача.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Незаконне звільнення працівника безумовно тягне за собою певні моральні страждання. Враховуючи характер порушених прав ОСОБА_1 , принципи розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має становити 2 000 грн.

Згідно даних ЄДРПОУ відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кременчуці Полтавської області припинено 11 вересня 2017 року, а правонаступником є управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області.

Таким чином, враховуючи положення ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» та ст. 14 Податкового кодексу України, роботодавцем ОСОБА_1 є управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, з якого підлягають стягненню усі виплати, належні позивачу.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відмови у стягненні моральної шкоди, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення в цій частині.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме 3 вимоги у повному обсязі та вимогу про відшкодування моральної шкоди на 4 %, то з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Полтавській області підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1 945,60 грн.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Полтавській області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Фонду соціального страхування України задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 квітня 2019 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відмови у стягненні моральної шкоди - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 14 184,60 грн.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Полтавській області на користь держави судовий збір у розмірі 1 945,60 грн.

В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна