Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 137/2540/14-ц

провадження № 61-17976св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 24 травня 2017 року у складі колегії суддів: Шемети Т. М., Панасюка О. С., Зайцева А. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Позовна заява мотивована тим, що він уклав договір підряду з

ОСОБА_2 на проведення ряду ремонтних робіт. Протягом

2013-2014 років ним було здійснено закупівлю будівельних матеріалів та виконано будівельні роботи в будинку по АДРЕСА_1 на суму 229 030 грн 38 коп., проте ОСОБА_2 сплатив йому лише 10 тис. грн. Так як він дізнався, що будинок поділено між ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_3, тому він звернувся до них обох як до співвласників про відшкодування понесених ним витрат.

Посилаючись на ці обставини та з урахуванням збільшених позовних вимог, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь в рахунок оплати за договором від 04 серпня 2013 року з додатком від 29 серпня 2014 року заборгованість в розмірі 219 030 грн

38 коп. та 131 457 грн 87 коп. інфляційних втрат, а всього 350 488 грн 25 коп.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 14 березня

2017 року у складі судді Желіховського В. М. у задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не доведено факт виконання робіт, про які зазначено в актах виконаних робіт, підписаних на виконання договору підряду, тоді як показами свідків доведено, що такі роботи вже існували станом на 2013 рік. Позивач не довів закупівлю та витрату саме таких будівельних матеріалів та саме в будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не надав жодного первісного бухгалтерського документа про це.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 14 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

311 162 грн 10 коп. заборгованості за договором підряду від 04 серпня

2013 року з додатком від 29 серпня 2014 року, з яких: 219 030 грн 38 коп. - заборгованість за договором підряду, 92 131 грн 72 коп. - інфляційні втрати.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що акти виконаних робіт, визнання позову ОСОБА_2, який є безпосередньо стороною договору підряду, висновок експерта, в сукупності відповідають одне одному та не містять суперечностей. Враховуючи презумпцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), суд апеляційної інстанції вважав, що у справі здобуто достатньо доказів виконання підрядником своїх обов'язків за договором підряду. Отже суд дійшов висновку про необхідність стягнення заборгованості за договором підряду з урахуванням інфляційних втрат з ОСОБА_2, який, поліпшуючи спільне майно, діяв на власний ризик, всупереч інтересів іншого учасника спільної власності, без його погодження щодо істотних умов договору підряду, а в задоволенні позову до ОСОБА_3, яка не була стороною договору підряду та не вчинила жодних дій, які б свідчили про те, що вона знала про його існування та погоджувала вчинення таких робіт, з такого матеріалу та на таку суму, - слід відмовити.

У червні 2017 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що показання свідків у справі та фотографії, які були зроблені комісією Літинської селищної ради Вінницької області після стихійного лиха у 2010 році підтверджують те, що

ОСОБА_1 не проводив ніяких робіт у будинку АДРЕСА_1. Крім того, стороною договору підряду був фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.), а до суду він подав позов як фізична особа.

У серпні 2018 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_1 на касаційну скаргу ОСОБА_3 Заперечення мотивовано тим, що рішенням апеляційного суду інтереси ОСОБА_3 ніяким чином не порушені, ОСОБА_2 виконує вказане рішення суду та сплачує періодично кошти на погашення боргу за договором підряду.

У серпні 2018 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_2 на касаційну скаргу ОСОБА_3 у якому зазначено, що судом апеляційної інтонації ухвалено рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 квітня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, вид діяльності 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця (а. с. 6-8, т.1).

04 серпня 2013 року ОСОБА_1 надав цінову пропозицію, а

ОСОБА_2 погодив її, поставивши свій підпис, на ремонт приміщень будинку, господарчих будівель та огорожі по АДРЕСА_1.

04 серпня 2013 року між замовником ОСОБА_2 та підрядником

ФОП ОСОБА_1 було укладено договір підряду № 08/14, за умовами якого підрядник зобов'язується на свій ризик (власними і залученими) силами і засобами виконати усі роботи з власних матеріалів по цьому договору щодо будівельно-монтажних робіт (ремонт приміщень будинку та господарчих будівель, будівництво ганку та огорожі, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 у строк

до 31 грудня 2013 року, а замовник зобов'язується прийняти їх і оплатити. Ціна договору за домовленістю складає 240 тис. грн (в тому числі орієнтовна вартість матеріалів).

28 серпня 2013 року на виконання умов договору підряду ОСОБА_2 сплатив 10 тис. гривень авансу ФОП ОСОБА_1 (а. с. 20, т.1)

30 вересня 2013 року сторони вказаного договору підписали акт виконаних робіт на суму 21 612 грн 20 коп.

29 грудня 2013 року сторони вказаного договору підписали акт виконаних робіт на суму 109 775 грн 54 коп.

30 липня 2014 року сторони вказаного договору підписали акт виконаних робіт на суму 44 444 грн 74 коп.

31 липня 2014 року сторони вказаного договору підписали акт виконаних робіт на суму 23 360 грн 70 коп.

04 серпня 2014 року сторони підписали акт виконаних робіт на суму

29 837 грн 20 коп.

29 серпня 2014 року між замовником ОСОБА_2 та підрядником

ФОП ОСОБА_1 було укладено додаток до договору підряду № 08/14

від 04 серпня 2013 року, за яким сторони визначили, що станом на 01 січня 2014 року заборгованість за договором склала 121 387 грн 74 коп.

(з урахуванням сплачених 10 тис. грн), а загальна сума використаних матеріалів та виконаних робіт склала 229 030 грн, яку замовник зобов'язаний оплатити до 01 квітня 2015 року з урахуванням індексу інфляції.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду складається із двох взаємопов'язаних між собою зобов'язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку;

2) правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Відповідно до частини першої статті 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

За змістом статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, оскільки суду не надано жодного доказу, який би підтвердив факт придбання ним матеріалів та використання їх для виконання робіт у спірному будинку, а також не доведено позивачем виконання вказаних ним робіт. Крім того, суд прийняв до уваги показання свідків, які підтверджують, що позивач жодних робіт у будинку відповідачів не проводив, які матеріалами справи не спростовані. Всі роботи зазначені в актах виконаних робіт були здійснені до 2012 року.

Визнання позову ОСОБА_2 не свідчить про його обґрунтованість з урахуванням положень частини четвертої статті 174 ЦПК України 2004 року про те, що визнання відповідачем позову не може суперечити закону або порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб.

Висновок суду апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції надав перевагу показам свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які стверджували, що ряд робіт вже була виконана до 2013 року, безпідставно не взявши до уваги письмові докази, надані позивачем, не спростовує висновків суду першої інстанції про недоведеність належними та допустимими доказами заявлених вимог. При цьому судом було надано належну оцінку всім доказам у справі та враховано положення частини другої статті

212 ЦПК України 2004 року, відповідно до якої жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, правильно визначив характер правовідносин між сторонами та правильно застосував закон, що їх регулює.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 24 травня 2017 року скасувати, рішення Літинського районного суду Вінницької області

від 14 березня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта