14.11.2019 Єдиний унікальний номер 205/2916/19
Єдиний унікальний номер судової справи:205/2916/2019
Номер провадження: 2/205/1669/2019
14 листопада 2019року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08 червня 2016 року між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі -Відповідач) було укладено Договір завдатку, відповідно до умов якого відповідач взяла на себе зобов`язання підготувати документи для продажу домоволодіння АДРЕСА_1 , в строк до 01 жовтня 2016 року. В свою чергу, позивачем, на підтвердження укладання договору та на забезпечення його виконання, була передана відповідачу сума завдатку у розмірі 3 000 доларів США 00 центів, що у гривневому еквіваленті на момент укладання договору складає 74 885 (сімдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 04 коп. Однак, на момент укладання нотаріального договору купівлі продажу домоволодіння відповідач відмовилася від виконання своїх зобов`язань, взяті кошти не повернула, від вирішення спору шляхом переговорів відмовляється, на дзвінки не відповідає, зустрічні уникає.
Таким чином, позивач зазначає, що має право вимагати від відповідача повернення завдатку в розмірі 3 000 доларів США 00 центів, що еквівалентно 74 885 (сімдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 04 коп., переданого нею на забезпечення виконання договору та додаткової сплати суми у розмірі завдатку 3 000 доларів США 00 центів, що еквівалентно 74 885 (сімдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 04 коп., три проценти річних у розмірі 5 509 (п`ять тисяч п`ятсот дев`ять) грн. 00 коп., інфляційне збільшення боргу у розмірі 26 564 (двадцять шість тисяч п`ятсот шістдесят чотири) грн. 26 коп., а всього 181 843(сто вісімдесят одна тисяча вісімсот сорок три) грн. 34 коп.
У зв`язку з викладеним, позивач змушена звернутися до суду та просити суд стягнути з ОСОБА_2 на свою, ОСОБА_1 , користь грошові кошти у розмірі 181 843 (сто вісімдесят одна тисяча вісімсот сорок три) грн. 34 коп. та судові витрати у розмірі 1 818 (одна тисяча вісімсот вісімнадцять) грн. 43 коп.
Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подала.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій просила слухати справу у її відсутність, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.35).
Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.
У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, яка належним чином була повідомлена і від якої не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені нею причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 08 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір завдатку в простій письмовій формі відповідно до якого сторони підтвердили свій намір укласти договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 , шляхом передачі завдатку в сумі 3 000 (три тисячі) доларів США 00 центів (а.с.6-8).
Відповідно до п.1.2 Договору вартість домоволодіння визначена в сумі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) доларів США 00 центів, що в гривневому еквіваленті складає 212 000 (двісті дванадцять тисяч) грн. 00 коп.
Пунктом 1.3 Договору передбачено, що продавець зобов`язуєтеся оформити всі необхідні документи для продажу об`єкту, а саме: оформити виписку з Єдиного державного реєстру, а також, здійснити оцінку домоволодіння для продажу та передати об`єкт у власність покупцеві в термін до 15 вересня 2016 року, а покупець погоджуєтесь відшкодувати вартість об`єкта у розмірі 8500 доларів США 00 центів, що еквівалентно 212 000 (двісті дванадцять тисяч) грн. 00 коп. включаючи суму завдатку, і оформить договір купівлі-продажу об`єкта після надання продавцем всіх необхідних документів у строк до 01 жовтня 2016 року.
Із матеріалів справи вбачається, що в порушення умов вказаного договору, Відповідач в строк до 01 жовтня 2016 року свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим, за нею,ОСОБА_2 , за таким договором виникла заборгованість на загальну суму 181 843 (сто вісімдесят одна тисяча вісімсот сорок три) грн. 34 коп., де основна сума боргу - 3 000 доларів США 00 центів, що еквівалентно 74 885 (сімдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 04 коп., додаткова сума сплати по боргу - 3 000 доларів США 00 центів, що еквівалентно 74 885 (сімдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 04 коп., три проценти річних - 5 509 (п`ять тисяч п`ятсот дев`ять) грн. 00 коп., інфляційне збільшення боргу - 26 564 (двадцять шість тисяч п`ятсот шістдесят чотири) грн. 26 коп.
Оскільки відповідач у добровільному порядку своїх договірних зобов`язань перед позивачем не виконує, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Також частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Таким чином, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.
При цьому суд зазначає, що внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору.
Згідно із частинами першої, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Оскільки в даному випадку попередній договір, його учасниками укладався з метою забезпечення укладання у майбутньому договору купівлі-продажу саме нерухомого майна, то за правилами статті 635 ЦК України цей договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню.
У разі недотримання сторонами вимог законодавства про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України.
З огляду на наведені вимоги матеріального закону, суд доходить висновку про те, що сума, що передана сума за договором завдатку від 06 червня 2018 року не є завдатком, оскільки такий договір укладено у простій письмовій формі, і сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі продажу об`єкту нерухомого майна, як підставу виникнення договірного зобов`язання.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 року у справі №6-176цс12, у якій зазначено наступне: «внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню».
Отже, передані позивачем кошти є за вказаним договором є авансом.
Враховуючи вищевикладене та те, що грошові кошти безпідставно на даний час утримуються відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача грошових коштів (авансу) у розмірі 3000 доларів США 00 центів, що у гривневому еквіваленті на момент укладання договору складає 74 885 (сімдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 04 коп.
Щодо стягнення із відповідача 3 % річних від простроченої суми.
Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, у тому числі, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування на суму боргу трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних на підставі ст.625 ЦК України підлягає задоволенню, оскільки правові підстави такого стягнення прямо передбачені матеріальним законом, а інший розмір процентів у даному випадку договором не встановлювався.
Таким чином, із відповідача слід стягнути на користь позивача 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 5 509 (п`ять тисяч п`ятсот дев`ять) грн. 00 коп.
Щодо стягнення із відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення суд зазначає про наступне.
Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, у тому числі, з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення.
За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-771цс15 від 27 січня 2016 року.
Суд, встановивши, що за договором завдатку між сторонами виникли зобов`язання у доларах США, не знаходить правових підстав для застосуванням до спірних правовідносин положень закону про нарахування індексу інфляції, який регулює порядок сплати боргу, визначеного у гривнях. А відтак в задоволені позову в цій частині суд відмовляє через невідповідність заявлених вимог нормам матеріального закону.
Таким чином, з огляду на вказані вимоги матеріального закону та встановлені судом фактичні обставини справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення за договором від 08.06.2016 року із відповідача на користь позивача суму у розмірі 80 394 (вісімдесят тисяч триста дев`яносто чотири) грн. 04 коп., яка складається з суми боргу у розмірі 74 885 (сімдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 04 коп. та 3% річних у розмірі 5 509 (п`ять тисяч п`ятсот дев`ять) грн. 00 коп.
Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлена про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явилася, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надала, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами
Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, суд вважає, що 30 відсотків сплаченого Позивачем судового збору слід віднести на його рахунок, а решту 70 відсотків - стягнути з Відповідача - ОСОБА_2 на користь Позивача.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 272 (одна тисяча двісті сімдесят дві) грн. 91 коп.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 526, 549, 551, 615, 625, 629, 692, ЦК України, ст. ст. 141, 142, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) про стягнення грошових коштів задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за Договором завдатку від 08.06.2016 року у розмірі 80 394 (вісімдесят тисяч триста дев`яносто чотири) грн. 04 коп., яка складається з суми боргу у розмірі 74 885 (сімдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 04 коп. та 3% річних у розмірі 5 509 (п`ять тисяч п`ятсот дев`ять) грн. 00 коп.
3. В задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача додаткової сплати суми по боргу у розмірі 74 885 (сімдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 04 коп. та інфляційне збільшення боргу у розмірі 26 564 (двадцять шість тисяч п`ятсот шістдесят чотири) грн. 26 коп.- відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 1 272 (одна тисяча двісті сімдесят дві) грн. 91 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Мовчан Д.В.