Ульяновський районний суд Кіровоградської області
Справа № 385/1356/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2019 р. Ульяновський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді -Ясінського Л.Ю.

секретаря судового засідання -Кашнікова І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Благовіщенське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої під час дорожньо - транспортної пригоди та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої під час дорожньо - транспортної пригоди.

У позовній заяві позивач просить зобов"язати відповідача відшкодувати збитки завдані під час ДТП в сумі 20000 грн., стягнути із відповідача 15000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Позов просить задовольнити посилаючись на те, що 07.11.2016 року, у світлу пору доби, близько 17 год. 10 хв. відповідач ОСОБА_2 порушивши вимоги ПДР України, рухаючись на автомобілі ВАЗ на великій швидкості по вул.Стуса (Кірова) м.Гайворон, незважаючи на те, що вказана вулиця є прилеглою до пасовища для рогатої худоби, вчинив наїзд на корову, яка належить позивачу, збивши останню на лівому краю узбіччя перегінної ділянки дороги, яка являється прилеглою до зони випасу рогатої худоби, що підтверджується довідкою Гайворонської міської ради від 21.11.2016 року. Від удару корова отримала значні переломи задньої частини тіла, її відкинуло, приблизно на п"ять метрів від місця зіткнення, на поле, що підтверджує високу швидкість водія.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди корову забрали на забій.

Дана корова являлась для сім"ї позивача основним джерелом прибутку.

12.12.2017 року відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

У позовній заяві ОСОБА_2 просить суд стягнути із ОСОБА_1 18630 грн. майнової шкоди, 3000 грн. моральної шкоди 2000 грн. витрат на правову допомогу та 2240 грн. судового збору.

Позов просить задовольнити посилаючись на те, що 07 листопада 2016 року року приблизно о 17 год.15 хв. він рухався належним йому автомобілем НОМЕР_1 зі сторони с.Долинівка до м.Гайворон. На узбіччі автодороги із правої сторони помітив дві корови, які йшли по ходу його руху та були зв"язані одним цепом. Погонич знаходився біля 50-метрів позаду них з протилежної сторони дороги. Коли його автомобіль порівнявся із тваринами, одна з них раптово різко вискочила на проїжджу частину і вдарилась у правий бік автомобіля.

У результаті зіткнення корова впала на дорогу, а автомобіль отримав пошкодження правого переднього крила, правих передніх дверей, лобового скла, даху, передньої правої стійки, дзеркала заднього виду, правого переднього повторювача повороту, скла правих передніх дверей.

Згідно звіту автотоварознавчої експертизи № В-59 від 10.11.2016 року, сума завданого матеріального збитку власнику автомобіля НОМЕР_2 становить 18630 грн.

Викликані ОСОБА_2 працівники поліції відібрали пояснення у нього та ОСОБА_1, склали схему місця ДТП та протокол про адміністративне правопорушенння.

Постановою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 02.12.2016 року -погонич ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 28.02.2017 року, постанову Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 02.12.2016 року скасовано із формальних підстав.

Позивач ОСОБА_2 у своїх позовних вимогах зазначив, що ОСОБА_1 є винним у данному інциденті, оскільки в даній ситуації він, як погонич тварин, порушив ПДР України, а саме переганяв тварин о 17 год 15 хв., тобто в умовах недостатньої видимості, оскільки у листопаді місяці о цій порі наступають сутінки, йшов на великій відстані від корів і не направляв їх подалі від дороги.

Крім того, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 вважає, що підлягають до задоволення позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, оскільки у зв"язку зі стресом, викликаним ДТП та пошкодженням автомобіля, він тривалий час не міг спокійно спати вночі, що суттєво відзначилось на його здоров"ї.

В судовому засіданні позивач та представник позивача- адвокат ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги, просять задовольнити позов у повному обсязі проти зустрічного позову заперечують у повному обсязі, посилаючись на твердження вказані у заперечені, які приєднані до матеріалів справи. Крім того, адвокат ОСОБА_3 наголосив, що зустрічний позов не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_2 не являється власником автомобіля на якому скоїв ДТП.

Відповідач та його представник-адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просять відмовити у задоволені первісного позову, посилаючись на твердження, вказані у заперечені, яке приєднане до матеріалів справи, зустрічний позов задоволити у повному обсязі. Крім того, адвокат ОСОБА_4 зазначили, що особа, яка не є власником майна, але має право розпоряджатись ним, має право на відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 81,83 ЦПК України.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 07.11.2016 року в м.Гайворон по вул.Стуса, близько 17 год. 10-15 хв. сталась дорожньо-транспортна пригода. В результаті зіткнення автомобіля НОМЕР_3, яким керував відповідач ОСОБА_2, із коровою, яка належала позивачу ОСОБА_1, автомобіль отримав механічні пошкодження, а корова - тілесні ушкодження, в результаті чого була здана на забій.

Позивач вважає, що у скоєнні ДТП винний відповідач, однак позивачем ОСОБА_1 не надано доказів та в ході судового розгляду не доведено, що відповідач ОСОБА_2 07.11.2016 року порушив Правила дорожнього руху України в результаті чого відбулась дорожньо-транспортна пригода.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 81,83 ЦПК України.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

При цьому згідно вимог статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач ОСОБА_1 в своєму позові ставить питання про стягнення із відповідача ОСОБА_2 як винуватця ДТП, на його користь матеріальних збитків в сумі 20000 грн., що завдані йому внаслідок загибелі корови, яка належала йому, від удару транспортним засобом, яким керував відповідач. Розмір шкоди позивач визначає, виходячи із ринкової ціни корови, тобто в основу суми покладає ціну, за яку можна б було купити нову корову.

На підтвердження заявленої суми матеріальних збитків позивачем не надано жодного документу.

Крім того, позивач не надав суду підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 керуючи автомобілем, збив корову, яка належала саме позивачу, і що у звязку із ДТП дану корову здано на забій.

Враховуючи, що суду не надані докази про вартість корови на день ДТП (07.11..2016 року), не зазначено суму коштів за яку вона була продана (здана на забій), то в даному випадку суд позбавлений можливості встановити суму коштів, що підлягає стягненню для відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру заподіяної матеріальної шкоди 20 000 грн. позивач також надав до суду довідку начальника управління агропромислового розвитку від 04.06.2018 року, відповідно до якої закупівельна вартість живої ваги корови становить від 25-34 грн. за кілограм в залежності від угодованості худоби, довідку від 19.05.2016 та довідку від 14.01.2019 року, відповідно до якої закупівельна вартість за один кілограм живої ваги корів, станом на 14.01.2019 року становить: вища вгодованість -36 грн.; середня-32 грн.; худа-27 грн.( а.с.а.с.62, 63,136).

Суд не бере до уваги дані довідки, оскільки дорожньо- транспортна пригода відбулася 07.11.2016 року.

Крім того, позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про вагу корови, яка належала позивачу, а отже, перевірити розмір вказаної позивачем шкоди не вбачається можливим.

Враховуючи, що суду не надані докази про вартість корови на день ДТП (11.07.2016 року), не надано доказів, що могли б підтвердити причину смерті корови, не представлено паспорту ВРХ (великої рогатої худоби), суму коштів за яку вона була продана, не надано жодного доказу, який би свідчив про вагу корови, яка належала позивачу, а отже, перевірити розмір вказаної позивачем шкоди не вбачається можливим, то в даному випадку суд позбавлений можливості встановити суму коштів, що підлягає стягненню для відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.

Виходячи із вищенаведеного, суд дійшов висновку, що первісний позов в частині відшкодування збитків в розмірі 20000 грн.- задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, суд враховує характер вчиненого діяння відповідача, яке характеризується умисною формою вини, глибину фізичних та душевних страждань позивача, те, що було порушено його звичний ритм життя, а також вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Однак позивачем не доведений факт заподіяння йому моральних страждань неправомірними діями відповідача, не доведено причинного зв"язку між діями відповідача та спричиненням фізичних і моральних страждань, також не наведено жодних доказів у чому полягає та чим саме керувався позивач, визнаючи розмір морального відшкодування, а тому позовіні вимоги в частині стягнення із відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 15 000 грн. - задоволенню не підлягають також.

12.12.2017 року відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

У позовній заяві ОСОБА_2 просить суд стягнути із ОСОБА_1 18630 грн. майнової шкоди, 3000 грн. моральної шкоди 2000 грн. витрат на правову допомогу та 2240 грн. судового збору.

Позов просить задовольнити посилаючись на те, що ОСОБА_1 є винним у данному інциденті, оскільки в данній ситуації він, як погонич тварин, порушив п.7.7 г Правил дорожнього руху, які діяли станом на 11.07.2016 року, а саме переганяв тварин о 17 год 15 хв. у темну пору доби, тобто в умовах недостатньої видимості, оскільки у листопаді місяці о цій порі наступають сутінки, крім того, погонич йшов на великій відстані від корів та не направляв їх подалі від дороги.

Судом встановлено, що постановою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 02.12.2016 року -погонич ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП. (а.с.31,32).

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 28.02.2017 року, постанову Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 02.12.2016 року скасовано у звязку із безпідставністю прийнятого суддею суду першої інстанції рішення про визнання ОСОБА_1 винним в порушенні п.7.7 г Правил дорожнього руху, оскільки для встановлення зазначеного порушення точне визначення часу ДТП є обовязковим. ( а.с.9,10-28-30).

Судом встановлено, що 07 листопада 2016 року року приблизно о 17 год. 10-15 хв. ОСОБА_2 рухався належним йому автомобілем НОМЕР_4 зі сторони с.Долинівка до м.Гайворон. Приблизно за 100 м. на узбіччі автодороги із правої сторони помітив дві корови, які йшли по ходу його руху та були зв"язані одним цепом.

Погонич знаходився з протилежної сторони дороги, оскільки не встиг перейти через те, що рухались два автомобілі, що не заперечується сторонами.

Коли автомобіль під керуванням ОСОБА_2 порівнявся із тваринами, з невідомих причин відбулося зіткнення автомобіля та однієї корови. Зіткнення відбулося на проїжджій частині на відстані 40 см. від правого краю обочини, що пітверджується схемею ДТП ( а.с.27).

Згідно звіту автотоварознавчої експертизи № В-59 від 10.11.2016 року сума завданого матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля НОМЕР_2 становить 18630 грн.

Відповідно до п.7.6 Правил Дорожнього руху, які діяли станом на 07.11.2016 року, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 ( Далі ПДР)-переганяти стадо тварин по дорозі дозволяється лише у світлу пору доби, при цьому залучається така кількість погоничів, щоб можна було направляти тварин якомога ближче до правого краю дороги і не створювати небезпеку та перешкод іншим учасникам дорожнього руху.

Відповідно до П.7.7 (г) ПДР - особам, що керують гужовим транспортом, і погоничам тварин забороняється: переганяти тварин по дорогах у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості.

Відповідно до П.1.10 ПДР, темна пора доби - частина доби від заходу до сходу сонця, недостатня видимість - видимість дороги в напрямку руху менше 300 м у сутінках, в умовах туману, дощу, снігопаду тощо.

В ході судового розгляду позивачем по первісному позову не доведено належними доказами, що дорожньо- транспортна пригода сталася у темну пору доби.

Позивачем по зустрічному позову не надано належних доказів та в ході судового розгляду не доведено, що саме відповідач ОСОБА_1 07.11.2016 року порушив Правила дорожнього руху України та в результаті його неправомірних дій відбулась дорожньо-транспортна пригода.

Крім того, ОСОБА_2 побачивши за 100 м. корів повинен був передбачити можливу небезпеку для руху.

Відповідно до п.1.10 ПДР небезпека для руху -зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об'єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 щодо майнової шкоди задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають також, оскільки позивачем не доведений факт заподіяння йому моральних страждань неправомірними діями відповідача, не доведено причинного зв"язку між діями відповідача та спричиненням фізичних і моральних страждань, також не наведено жодних доказів у чому полягає та чим саме керувався позивач, визнаючи розмір морального відшкодування.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої під час дорожньо - транспортної пригоди - залишити без задоволення.

Зустрічний позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди-залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Кропивницького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення суду складено 01 січня 2019 року.

ССуддя: ОСОБА_5