Справа № 154/2189/19 Головуючий у 1 інстанції: Лященко О. В.
Провадження № 22-ц/802/1231/19 Категорія: 61 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих коштів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Володимир- Волинського міського суду від 18 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих коштів. Позов мотивує тим, що 03 червня 2011 року ним був укладений шлюб із відповідачем ОСОБА_2 . Під час перебування у шлюбі відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_3 . Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської від 01 червня 2012 року стягнуто з нього на утримання відповідача ОСОБА_2 аліменти у розмірі по 300 гривень щомісячно до досягнення дитиною віку трьох років. ІНФОРМАЦІЯ_2 2012 року Володимир - Волинським міським судом Волинської області прийняте рішення про стягнення з нього в користь відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згодом розмір аліментів на утримання сина Даніїла відповідно до рішення Володимир-Волинського міського суду від 03 квітня 2018 року збільшено до 1000 гривень.

У травні 2018 року, маючи небезпідставні сумніви щодо кровного споріднення з дитиною, він звернувся до суду із позовом про оспорювання батьківства. Відповідач ОСОБА_2 визнала даний позов і заперечувала проти проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. Експертиза все-таки була проведена, за результатами якої підтверджено, що він не є біологічним батьком дитини.

Рішенням Володимир-Волинського суду від 05 жовтня 2018 року відомості про нього як про батька дитини були виключені з актового запису про народження дитини Даніїла.

Така поведінка відповідачки підтверджує ті обставини, що вона знала про те, що він не є біологічним батьком її сина ОСОБА_4 . Проте, вона зверталась до суду із заявами про стягнення з нього аліментів на її утримання, на утримання її сина, та про збільшення розміру аліментів.

Згідно довідки Володимир-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області від 29.10.2018 року №33324 за виконавчими листами Володимир-Волинського міського суду на виконання рішень судів про стягнення аліментів на утримання відповідача та на утримання сина відповідача ним в загальному було сплачено 29672 гривні 75 коп. аліментів.

Відповідач ОСОБА_2 , знаючи, що батьком її сина є інша особа, діяла недобросовісно по відношенню до нього, а тому вважає, що є усі правові підстави для повернення безпідставно отриманих нею аліментів.

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 в його користь безпідставно отримані нею кошти в сумі 29672 грн. 75 коп. та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 18 жовтня 2019 року позов в даній справі задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 безпідставно отримані нею кошти в сумі 29 672 грн.75 коп. та 768 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього стягнуто в його користь 30441 грн. 15 коп.

Відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду першої інстанції. Вважає це рішення незаконним, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що визнала позов про оспорювання батьківства через нестерпну поведінку позивача та його рідних. При цьому, це не означає, що вона знала про те, що ОСОБА_1 не є біологічним батьком її сина. Аліменти на своє утримання та утримання дитини отримувала не безпідставно, як вказано судом, а на підставі рішення суду. Під час розгляду справи судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 він позовні вимоги визнав повністю і добровільно погодився на сплату аліментів, а згодом і на збільшення їх розміру. Жодне з вказаних рішень про стягнення аліментів не оскаржувалося і не переглядалося судом за нововиявленими обставинами. Просить рішення Володимир - Волинського міського суду від 18.10.2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції-без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що з 03 червня 2011 року між сторонами було укладено шлюб, під час якого відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_3 . Дані обставини стверджуються також судовими рішеннями, копії яких знаходяться у справі.

01 червня 2012 року Володимир-Волинським міським судом Волинської області ухвалене рішення про стягнення з позивача на утримання відповідача ОСОБА_2 аліментів у розмірі по 300 гривень щомісячно до досягнення дитиною віку трьох років.

ІНФОРМАЦІЯ_2 2012 року Володимир-Волинським міським судом Волинської області ухвалене рішення про стягнення з ОСОБА_1 в користь відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а згодом розмір аліментів на утримання сина Даніїла відповідно до рішення Володимир - Волинського міського суду від 03 квітня 2018 року збільшено до 1000 гривень.

Згідно довідки Володимир-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області від 29.10.2018 року № 33324 за виконавчими листами Володимир-Волинського міського суду на виконання рішень судів про стягнення аліментів на утримання відповідача та на утримання сина відповідача ним в загальному було сплачено 29672 грн 75 коп аліментів.

Як встановлено з рішення Володимир-Волинського міського суду від 05 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, відповідач ОСОБА_2 заявила про визнання позову. Даним рішенням відомості про ОСОБА_1 як про батька дитини були виключені з актового запису про народження дитини Даніїла.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 17 січня 2019 року ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини Даніїла.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

У статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

ЇЇ тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 (провадження № 14-445цс18).

Разом з тим, зазначені правила ст. 1215 ЦК України застосовуються виключно у випадках, якщо виплата передбачених статтею грошових сум проведена фізичною або юридичною особою добровільно.

Судом першої інстанції встановлено, що стягнення коштів з ОСОБА_1 проведено не добровільно, а на підставі рішень Володимир - Волинського міського суду від 18.06.2012 року, 03.04.2018 року, тобто в примусовому порядку, що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач на підтвердження недобросовісності відповідача зазначив, що при розгляді справи про оспорювання батьківства, вона визнала позов, тобто ту обставину, що він не є біологічним батьком її сина. Вказана обставина підтверджується рішенням Володимир-Волинського міського суду від 05 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, при розгляді якої ця обставина встановлена. Відповідач, в свою чергу, на спростування зазначеної обставини, жодних належних та допустимих доказів, не подала, її покликання про те, що вона визнала позов через нестерпну поведінку позивача та її родичів, доказами не підтверджені. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин обгрунтовано виходив з доведеності позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Володимир- Волинського міського суду від 18 жовтня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді