Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/2832/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
13 грудня 2019 року м. Овруч
Овруцький районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Вачко В. І.
з секретарем Деменчук О. Г.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом , -
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та припинити його реєстрацію в квартирі.
Позов мотивований тим, що позивач є власником спірного житла; відповідач є його колишнім зятем, оскільки згідно з судовим рішенням шлюб між ним та дочкою позивача розірвано; у належній позивачу квартирі відповідач має зареєстроване місце проживання, проте фактично не проживає з початку літа 2018 року, в квартирі відсутнє його майно та особисті речі; однак припинити реєстрацію в квартирі відповідач не бажає. Позивач вважає, що реєстрація відповідача у належному позивачу житлі порушує його права власника щодо розпорядження та користування квартирою. Відтак, просить на підставі ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позов задоволити.
Відповідач відзиву на позов у встановлений строк не подав, в судове засідання повторно не з`явився, хоча був належно повідомлений про розгляд справи, причин неявки в судове засідання не повідомив, заяв чи клопотань не заявляв.
В судовому засіданні позивач проти заочного розгляду справи не заперечив, позов підтримав, з мотивів у ньому наведених, просив його задоволити.
Відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 ЦПК України.
Заслухавши думку позивача та покази свідків, дослідивши та оцінивши наявні докази у справі, суд дійшов наступних висновків.
Позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 02.10.2014 року державним нотаріусом Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області Фрусевич І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1892, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.10.2014 року № 27570381.
У вказаній квартирі мають зареєстроване місце проживання троє осіб, в тому числі ОСОБА_3 , 1990 року народження, ОСОБА_4 , 2014 року народження, та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 12.05.2017 року по даний час, що стверджується довідкою КП «Гарне місто» виконкому Овруцької міської ради Житомирської області № 8072 від 15.08.2019 року, відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області та копією паспорта громадянина України НОМЕР_1 .
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 25.06.2019 року у справі № 286/1398/19, яке набрало законної сили 25.07.2019 року, шлюб, укладений 28.09.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , розірвано. При цьому в судовому рішенні зазначено, що ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_2 .

Як стверджує позивач, відповідач після розірвання шлюбу з донькою позивача і припинення з нею сімейних відносин, не проживає у належній відповідачу квартирі АДРЕСА_1 з початку літа 2018 року, що також підтверджується наданими в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Проте надалі залишається зареєстрованим за вказаною адресою, але добровільно знятися з реєстрації не бажає.

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які перебачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб, а також розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян.

Тобто обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.

За ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником будинку або законом.

Згідно з ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (тобто подружжя, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням (ч.4).

Тобто згідно з ч.4 ст156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів його сім`ї права користуватися займаним приміщенням.

Згідно з ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Судом встановлено, що відповідач вселився та проживав у спірному житлі, як член сім`ї власника житлового будинку, і набув право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом, проте на даний час не є членом сім`ї власника будинку.

Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що позивач є власником житла, а відповідач спільним побутом з позивачем не пов`язаний та спільно з ним не проживає, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним судом у постановах від 16.01.2019 року у справі № 243/7004/17-ц та від 14.08.2019 року у справі № 702/101/18.

Крім того, суду не надано доказів, що підтверджують право відповідача на збереження за ним права на спірне житло при відсутності за місцем проживання понад рік, що також є самостійною підставою для визнання відповідача, у відповідності до вимог ст.150, 405 ЖК України, таким, що втратила право користування належним позивачу житловим приміщенням.

З огляду на викладене, позовна вимога про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про припинення реєстрації відповідача у належній позивачу квартирі, то у її задоволенні слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день звернення особи, на підставі заяви особи або її законного представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Згідно з ст.11 цього ж Закону формування та ведення Реєстру територіальних громад, реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної здійснює орган реєстрації.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що немає права користування житловим приміщенням, є підставою для вчинення органом реєстрації дій щодо зняття особи з реєстраційного обліку, що фактично припинить її реєстрацію за спірною адресою.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн.

Тому керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 223 ч.4, 258, 259, 263-265, 273, 280, 281, 284, 287, 288, 354, пп.15.5) п.15) п.1 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування сплаченого судового збору 768,40 грн.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідач має право оскаржити заочне рішення, подавши заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 13.12.2019 року.

Суддя: В. І. Вачко