Постанова

Іменем України

09 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 761/3504/15-ц

провадження № 61-41131св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

особа, яка подала заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами - ОСОБА_1 , позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 квітня

2018 року у складі судді Притули Н. Г. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2018 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Борисової О. В., Ратнікової В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (далі - Концерн РРТ) про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня

2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 жовтня 2015 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 жовтня 2015 року залишено без змін.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня

2015 року за нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника генерального директора Концерну РРТ за одноразове грубе порушення обов`язків на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, а саме: видача наказів від 29 вересня 2014 року № № 440-451 (серед яких, наказ про скасування наказу Концерну РРТ від 12 серпня

2014 року № 378 у зв`язку з його незаконністю). При первісному розгляді справи суд першої інстанції вважав встановленим, що наказ Концерну РРТ від 12 серпня 2014 року № 378 є законним, а наказ, виданий позивачем, про скасування цього наказу є незаконним.

При цьому, рішенням Бориспільського районного суду Київської області

від 16 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2017 року, у справі № 359/10611/15-ц позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до Концерну РРТ про визнання протиправним та скасування наказу задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну РРТ від 12 серпня

2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення».

Отже, зазначені обставини, на думку заявника, є істотними і на час ухвалення рішення судом першої інстанції (27 серпня 2015 року) не були відомі.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених вимог заяви, просив суд переглянути та скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року у зв`язку з нововиявленими обставинами і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 квітня

2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2018 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 квітня 2018 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що наказ від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну РРТ» не стосується предмету доказування, причин та підстав звільнення заявника у 2015 році, тому вказана обставина не є нововиявленою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий судовий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 заявив відвід судді Притулі Н. Г. з метою недопущення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді на тій підставі, що остання вже брала участь у розгляді даної справи за участі тих самих сторін та висловлювала свої позиції, а саме: ухвалою суду від 21 квітня 2017 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року за нововиявленими обставинами у вищевказаній справі відмовлено. Вказану ухвалу суду скасовано ухвалою Апеляційного суду міста Києва

від 26 жовтня 2017 року. Отже, у даному випадку недопустима повторна участь судді у розгляді вказаної справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що у лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Концерну РРТ про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня

2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 жовтня 2015 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 жовтня 2015 року залишено без змін.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня

2015 року за нововиявленими обставинами.

Також судами встановлено, що рішенням Бориспільського районного суду Київської області від 16 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2017 року, у справі

№ 359/10611/15-ц позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до Концерну РРТ про визнання протиправним та скасування наказу задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну РРТ від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з частинами першою, другою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

За загальним правилом, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Отже, необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд судового рішення,

ОСОБА_1 як на підставу перегляду посилався на те, що рішенням Бориспільського районного суду Київської області від 16 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області

від 13 березня 2017 року, у справі № 359/10611/15-ц позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 до Концерну РРТ про визнання протиправним та скасування наказу задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну РРТ від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення».

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до частини п`ятої статті 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Суди встановили, що предметом розгляду при ухваленні судових рішень, а саме: рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року, ухвали Апеляційного суду міста Києва від 06 жовтня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року були вимоги про скасування наказу Концерну РРТ, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Тому, законність наказу Концерну РРТ від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну РРТ» судом не перевірялася, оскільки це не було предметом судового розгляду у цій даній справі. При цьому, визнання незаконним вищевказаного наказу рішенням суду у справі № 359/10611/15-ц не впливає на правильність висновку суду

у рішенні Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня

2015 року.

Таким чином, визнання незаконним і скасування наказу генерального директора Концерну РРТ від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну РРТ» рішенням Бориспільського районного суду Київської області від 16 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2017 року у справі № 359/10611/15-ц не є істотною обставиною, яка не була встановлена судом.

Враховуючи вищевказані обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення.

Доводи касаційної скарги про недопустимість повторної участі судді у розгляді вказаної справиколегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну РРТ про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 липня

2016 року (у складі судді Притули Н. Г.) заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня

2015 року за нововиявленими обставинами у вищевказаній справі за залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 207 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали суду першої інстанції).

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня

2015 року за нововиявленими обставинами у вищевказаній справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 квітня

2017 року (у складі судді Притули Н. Г.) у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року за нововиявленими обставинами у вищевказаній справі відмовлено на підставі пункту 2 частини другої статті 122 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали суду першої інстанції).

Не погоджуючись з ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва

від 21 квітня 2017 року, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2017 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року скасовано, а питання передано до того ж суду першої інстанції.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня

2017 року (у складі судді Притули Н. Г.) відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року за нововиявленими обставинами у вищевказаній справі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 подав до суду заяву про відвід судді Притули Н. Г. на підставі статті 37 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали суду першої інстанції від 27 квітня 2018 року).

Статтею 36 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали суду першої інстанції від 27 квітня 2018 року) визначено підстави, за яких суддя не може брати участі у розгляді справи та підлягає відводу.

Відповідно до частини 3 статті 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Встановлено, що заявником було пропущено строки звернення до суду із заявою про відвід судді та ОСОБА_1 не просив суд поновити пропущений ним строк.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 квітня

2018 року заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді залишено без розгляду.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 37 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали суду першої інстанції від 27 квітня

2018 року) суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Отже, доводи касаційної скарги про недопустимість повторної участі у вказаній справі судді Притули Н. Г. є безпідставними, оскільки розгляд справи по суті не відбувся, тому судове рішення не скасовувалось, а лише ухвалене про відмову у відкритті провадження у справі.

Вказана ухвала суду першої інстанції від 21 квітня 2017 року була скасована, однак, судове рішення по суті та про закриття провадження у справі не ухвалювалось.

За таких обставин відсутні підстави для скасування рішення суду і передачу справи на новий розгляд відповідно до пункту 2 частини першої

статті 411 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є достатньо мотивованими та такими, що відповідають нормам закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк