АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня 2019 року

м. Чернівці

справа № 724/1919/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Лисака І.Н.

секретар Вовкун Н.Ю.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 15 травня 2019 року (повний текст рішення складено 23 травня 2019 року),

головуючий в суді першої інстанції суддя Єфтеньєв О.Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Просила

- визнати спільним майном сторін легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 21043, та кошти у сумі 3500 євро;

- припинити право спільної сумісної власності подружжя на легковий автомобіль ВАЗ, модель 21043, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 29 145 гривень;

- визнати право власності на вказаний вище легковий автомобіль за ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 повернути технічний паспорт на транспортний засіб та ключі від нього;

- визнати особистим майном ОСОБА_1 , золотий ланцюжок, особисту прикрасу, вартістю 7200 гривень;

- зобов`язати ОСОБА_2 повернути золоту прикрасу з кулоном, вартістю 7200 гривень;

- стягнути з відповідача на користь позивачки грошові кошти у сумі 38 102 гривень 50 копійок.

Посилалася на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 1978 року по 9 жовтня 2018 року. За час шлюбу ними було набуто грошові кошти в сумі 3500 Євро, автомобіль ВАЗ, модель 21043, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , особистий ланцюжок з кулоном. Вказані кошти, ланцюжок з кулоном та документи на зазначений автомобіль знаходяться у ОСОБА_2 , який безпідставно відмовляється добровільно здійснити поділ перерахованого майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 15 травня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 легковий автомобіль марки ВАЗ 21043, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кошти в сумі 3500 Євро.

Припинено право спільної сумісної власності подружжя на легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 21043, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 29 145 гривень.

Визнано право власності на легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 21043, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 за ОСОБА_1

Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключі від спірного автомобіля.

Визнано особистим майном ОСОБА_1 золотий ланцюжок з кулоном.

Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 золотий ланцюжок з кулоном.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 36 825 гривень.

В решті позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що сторони за час шлюбу набули у власність легковий автомобіль марки ВАЗ 21043, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та грошові кошти в сумі 3500 Євро. Золотий ланцюжок з кулоном є особистим майном ОСОБА_1. та поділу між сторонами не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд ухвалюючи судове рішення в частині поділу спірного легкового автомобіля не врахував відсутність згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Зазначав, що ланцюжок з кулоном був подарований йому позивачкою на день народження та є його річчю індивідуального користування. В матеріалах справи відсутні докази про те, що спірний ланцюжок з кулоном є виробом з золота.

Вказував, що та обставина, що у нього знаходяться спільні з позивачкою грошові кошти в сумі 3500 Євро не підтверджені належними та допустимими доказами.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

Інших учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 9 жовтня 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який було зареєстровано 21 липня 1978 року виконавчим комітетом Рухотинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом №04 (а.с.20).

Згідно висновку капітана поліції Попадюка М.В. від 17 липня 2018 року по зверненню ОСОБА_5 було встановлено, що 16 липня 2018 року біля 18 години ОСОБА_2 забрав кошти в сумі 3500 Євро, документи на автомобіль та золотий ланцюжок, які були спільно нажиті з ОСОБА_1 , яка на той час перебувала за кордоном (а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 13 квітня 2005 року за ОСОБА_2 зареєстрований легковий автомобіль ВАЗ, модель 21043, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.17).

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 5 жовтня 2018 року вартість легкового автомобіля ВАЗ, модель 21043, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 29 145 гривень (а.с.36).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, частиною 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин 1,2,4,5 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Ухвалюючи судове рішення в частині поділу спірного легкового автомобіля суд першої інстанції не врахував наступне.

Присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених; статтею 365 ЦК України.

Положення цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п`ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав у своїй постанові від 26 вересня 2018 року у справі №0417/9720/2012.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 пред`являючи вимогу про присудження їй легкового автомобіля ВАЗ, модель 21043, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є неподільною річчю, не вчинила передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Також з пояснень ОСОБА_2 вбачається, що він згоду на отримання грошової компенсації за присудження спірного автомобіля не давав.

За таких обставин за сторонами слід визнати право власності на 1/2 частку автомобіля ВАЗ, модель 21043, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без його реального поділу та залишити таке майно у їх спільній частковій власності.

Задовольняючи позовну вимогу про припинення права спільної сумісної власності сторін на автомобіль суд першої інстанції не врахував, що відповідно до правил ст. 372 ЦК України таке право припиняється в силу закону, а не за рішенням суду.

Задовольняючи позовну вимогу про визнання ланцюжка з кулоном особистою власністю ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача повернути вказану річ позивачці суд не врахував, що позивачка обрала неналежний спосіб захисту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/16981/17 виклала правовий висновок про те, що спосіб захисту у вигляді зобов`язання виконати певні дії застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа повинна виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від його виконання чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі має наслідком імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо) і не спрямоване на підсилення існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як воно було унормоване сторонами у договорі.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами немає зобов`язальних правовідносин щодо ланцюжка з кулоном.

Саме по собі визнання ланцюжка з кулоном особистою власністю ОСОБА_1 є неефективним способом захисту оскільки не приведе до відновлення порушеного права позивачки.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у своїх постановах від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Враховуючи наведене вище рішення суду першої інстанції в зазначеній частині слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог про визнання ланцюжка з кулоном особистою власністю ОСОБА_1. та зобов`язання повернути їй такий ланцюжок.

При цьому суд не робить висновки щодо обґрунтованості та доведеності вказаних позовних вимог оскільки відповідний аналіз має бути зроблений у мотивувальній частині судового рішення в разі звернення позивача до суду щодо застосування належного способу захисту.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17.

Апеляційний суд вважає помилковим аргумент апеляційної скарги про те, що позивач не забирав спільно набуті грошові кошти в сумі 3500 Євро.

Вказаний аргумент спростовується висновком капітана поліції Попадюка М.В. від 17 липня 2018 року по зверненню ОСОБА_5 , в якому з письмових пояснень самого ОСОБА_2 було встановлено, що 16 липня 2018 року біля 18 години відповідач забрав кошти в сумі 3500 Євро, які були спільно нажиті з ОСОБА_1 , яка на той час перебувала за кордоном.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 36 825 гривень, зобов`язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключі від спірного автомобіля, визнання особистим майном ОСОБА_1 золотого ланцюжка з кулоном, зобов`язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 золотий ланцюжок з кулоном, припинення права спільної сумісної власності подружжя на легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 21043, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 29 145 гривень, визнання права власності на спірний автомобіль за ОСОБА_1 з порушенням норм процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку автомобіля ВАЗ 21043, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кожним та залишити вказаний автомобіль у їх спільній частковій власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1750 Євро.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистим майном позивачки ланцюжка з кулоном та зобов`язання повернути вказаний ланцюжок, визнання за позивачкою права власності на автомобіль, припинення права спільної сумісної власності сторін на автомобіль, зобов`язання відповідача передати позивачці технічний паспорт на автомобіль та ключі від нього слід відмовити.

Рішення в частині визнання спільним майном колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 легкового автомобіль марки ВАЗ 21043, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та грошових коштів в сумі 3500 Євро слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову на загальну суму 136 175 гривень, що становить 94,98 відсотків від ціни позову (143375 гривень).

З квитанції від 14 листопада 2018 року №20 вбачається, що позивачка ОСОБА_1 сплатила судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 716 гривень 88 копійок (а.с.1).

З квитанції від 10 грудня 2018 року №29 вбачається, що позивачка ОСОБА_1 додатково сплатила судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 716 гривень 88 копійок (а.с.29).

Отже, позивачка ОСОБА_1 за подання до суду позовної заяви сплатила судовий збір в сумі 1433 гривні 75 копійок.

З квитанції від 8 липня 2019 року №69 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 2150 гривень 63 копійки.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1361 гривень 78 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 107 гривень 96 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Згідно частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З огляду на вказану процесуальну норму з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 слід стягнути 1253 гривні 82 копійки в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПКУкраїни, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 15 травня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 36 825 гривень, зобов`язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключі від спірного автомобіля, визнання особистим майном ОСОБА_1 золотого ланцюжка з кулоном, зобов`язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 золотий ланцюжок з кулоном, припинення права спільної сумісної власності подружжя на легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 21043, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 29 145 гривень, визнання права власності на спірний автомобіль за ОСОБА_1 скасувати.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку автомобіля ВАЗ 21043, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кожним та залишити вказаний автомобіль у їх спільній частковій власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1750 Євро.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистим майном позивачки ланцюжка з кулоном та зобов`язання повернути вказаний ланцюжок, визнання за позивачкою права власності на автомобіль, припинення права спільної сумісної власності сторін на автомобіль, зобов`язання відповідача передати позивачці технічний паспорт на автомобіль та ключі від нього відмовити.

Рішення в частині визнання спільним майном колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 легкового автомобіль марки ВАЗ 21043, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та грошових коштів в сумі 3500 Євро залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1253 (одну тисячу двісті п`ятдесят три) гривні 82 копійки в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 5 серпня 2019 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

І.Н. Лисак