Справа № 462/2078/18 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2383/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

за секретаря Матяш С.І.,

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюПублічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 травня 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Румілової Н.М.,

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк», в якому просив визнати виконавчий напис від 23.07.2016 року № 14567, вчинений ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, щодо стягнення заборгованості по договору про надання траншу № SME0002720 від 30.08.2007 року в сумі 164 879,20 дол. США таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що виконавчий напис був здійснений нотаріусом з порушенням діючого законодавства, а саме не було підтвердження безспірності заборгованості, не надсилалась вимога щодо дострокового повернення кредиту та погашення заборгованості за кредитом із зазначенням суми заборгованості, а тому вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16 травня 2019 року визнано виконавчий напис від 23.07.2016 року № 14567, вчинений ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, щодо стягнення заборгованості по договору про надання траншу № SME0002720 від 30.08.2007 року таким, що не підлягає виконанню.

Додатковим рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13 серпня 2019 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, 01001, м. Київ, вул. Десятинна, буд.4/6) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) судові витрати у сумі 1077 грн. 20 коп.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 травня 2019 року оскаржило ПАТ «Альфа-Банк». Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим. Стверджує, що згідно з заявою про вчинення виконавчого напису, нотаріусу було надано оригінал кредитного договору, засвідчену виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання та документи представника стягувача за довіреністю. Зазначає, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису була надана засвідчена виписка по особовому рахунку позичальника за період з 2007 року та стверджує, що даний документ є первинним документом бухгалтерського обліку та підтверджує факт видачі кредитних коштів та погашення по кредиту. Звертає увагу на те, що стягувачем належним чином виконано вимоги законодавства щодо переліку документів, які встановлюють безспірність заборгованості та на підставі яких вчиняється виконавчий напис. Стверджує, що жодного спору щодо розміру заборгованості на час вчинення виконавчого напису у суді не існувало, а відтак вважає, що заборгованість є безспірною.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 травня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

10 жовтня 2019 року до Львівського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому він зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та у задоволенні такої належить відмовити. Посилається на те, що у матеріалах справи відсутні докази направлення йому письмової вимоги про усунення порушень та відсутні докази безспірності розміру суми заборгованості, а доводами апеляційної скарги не спростовуються вказані обставини. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник АТ «Альфа-Банк» - Блажевський П.І. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю як представника ТзОВ «Кредитні ініціативи» у судовому засіданні у Трускавецькому міському суді Львівської області. Просив розгляд справи відкласти на інший день та слухання справи без участі повноважного представника АТ «Альфа-Банк» не проводити. На підтвердження зайнятості в іншому судовому засіданні представником АТ «Альфа-Банк» - Блажевським П.І. подано інформацію про те, що в Трускавецькому міському суді Львівської області 10.12.2019 року о 10:00 буде здійснюватися розгляд справи № 0907/2-5003/2011, в якій одним з позивачів зазначено ТзОВ «Кредитні ініціативи» представництво якого, згідно з доданою до клопотання копією довіреності, здійснює ОСОБА_4 .

З матеріалів справи встановлено, що 30 вересня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 травня 2019 року та 01 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду на 12 год. 00 хв. 05 листопада 2019 року (арк. спр. 91-92, том 2).

05 листопада 2019 року представник АТ «Альфа-Банк» - Блажевський П.І. подав до суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні в Луцькому міськрайонному суді Волинської області (арк. спр. 120, том 2).

05 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд за клопотанням представника АТ «Альфа-Банк» - Блажевського П.І. відклав розгляд справи на 12 год. 30 хв. 10 грудня 2019 року (арк. спр. 126, том 2).

Статтею 371 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними правами.

Суд апеляційної інстанції, з урахуванням думки представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , та з огляду на ту обставину, що АТ «Альфа-Банк» є юридичною особою і має можливість забезпечити участь іншого представника у судовому розгляді справи, вважає, що у задоволенні повторного клопотання представника АТ «Альфа-Банк» - Блажевського П.І., поданого 10 грудня 2019 року про відкладення розгляду справи належить відмовити. При цьому, суд також бере до уваги те, що 05 листопада 2019 року представник АТ «Альфа-Банк» - Блажевський П.І., звертався до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, яке судом було задоволене.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності представника АТ «Альфа-Банк».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено такі обставини.

30 серпня 2007 року між сторонами був укладений Договір про надання траншу № SME0002720, за умовами якого Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк» надав ОСОБА_1 кредит у сумі 160000 дол. США на строк користування 180 місяців зі сплатою 13% річних, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти та комісії за кредитом у встановлений цим Договором строк та виконати інші зобов`язання за цим Договором в повному обсязі (арк. спр. 8-9, том 1).

23 липня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. здійснений виконавчий напис про стягнення заборгованості, що виникла по Договору про надання траншу № SME0002720 від 30 серпня 2007 року, боржником за яким є ОСОБА_1 . Стягнення заборгованості проводиться за період з 18 лютого 2014 року по 14 червня 2016 року. Загальна сума заборгованості становить 164879,20 дол. США. Сума заборгованості складається з заборгованості за кредитом -125036,66 дол. США, заборгованості за відсотками за користування кредитом 39842,54 дол. США (арк. спр. 11, том 1).

06 березня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким Зоряном Вікторовичем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 55941204 про примусове виконання виконавчого напису № 14567, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 164879,20 дол. США, що виникла по Договору про надання траншу № SME0002720 від 3 серпня 2007 року (арк. спр. 6, том 1).

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Стаття 88 цього Закону, визначає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до підпунктів 1.1, 1.2 пункту 1 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Із викладених у постанові Верховного Суду (справа № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року) висновків, які суд враховує відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, встановлено, що підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Також у постанові Верховного Суду зазначено, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

У цій справі Верховний Суд зазначив, що суд не звернув увагу на те, що нотаріус вчинив виконавчий напис через три дні після того, як банк направив боржнику письмову вимогу щодо усунення порушень за кредитною угодою, не дотримавшись при цьому 30-денного строку, встановленого підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, та не врахував, що недотриманням приватним нотаріусом вказаних вимог Порядку порушено права особи на спростування розміру заборгованості.

З огляду на наведене, повідомлення письмова вимога повинна надсилатися як при порушенні основного зобов`язання (кредитного договору) та відповідно стягнення коштів за кредитним договором, так і при зверненні стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з підпунктами 3.1-3.5 пункту 3 Глави 16 Розділу II Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 і при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у цьому Переліку.

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання

Тобто, законодавець зобов`язує вчинити певні дії та надати підтвердження їх здійснення нотаріусу, з чого він може пересвідчитись, що є безспірність заборгованості.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач на підтвердження своїх доводів, викладених в запереченнях надав суду першої інстанції копію листа-вимоги, направленого 02.06.2016 року на адресу позивача ОСОБА_1 (арк. спр. 40, том 1).

Відповідачем також долучено Реєстр рекомендованих відправлень (арк. спр. 41, том 1) особам за дванадцятьма різними адресами, який не містить дати та чек «Укрпошти» із сумою сплати 149, 76 грн. від 06 червня 2016 року (арк. спр. 42, том 1).

Однак зазначені докази, не підтверджують належним чином того, що лист-вимога був отриманий ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню правильно виходив з того, що банком не надано доказів отримання листа-вимоги ОСОБА_1 .

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції також виходив із відсутності доказів безспірності розміру суми заборгованості за кредитним договором.

Суд апеляційної інстанції погоджується з цим висновком, з огляду на таке.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № SME0002720 від 30 серпня 2007 року (арк. спр. 45-80, том 1) встановлено, що банк продовжував нараховувати проценти після пред`явлення до позичальника вимоги, тобто після 02 червня 2016 року.

У виконавчому написі від 23 липня 2016 року, вчиненому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. розмір заборгованості за відсотками зазначено 39842,54 дол. США, а у вимозі про усунення порушень від 02.06.2016 року - 39255,56 дол. США.

Таким чином, розмір заборгованості за відсотками, який відповідачем запропоновано позивачу погасити у письмовій вимозі від 02 червня 2016 року (39255,56 дол. США), відрізняється від розміру заборгованості за відсотками, зазначеного у виконавчому написі нотаріуса (39842,54 дол. США).

Отже, в цьому випадку не може йти мова про безспірність суми заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що у нотаріуса були відсутні підстави для висновку про безспірність заборгованості ОСОБА_1 перед банком, а тому, суд першої інстанції обґрунтовано визнав виконавчий напис таким, що не підлягає до виконання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам у справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення апеляційний суд не знаходить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.