Справа № 127/6439/19
Провадження № 22-ц/801/2219/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 рокуСправа № 127/6439/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., представника ОСОБА_1 адвоката Шиманського В.М., представника ОСОБА_2 адвоката Шикунової А.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною,

в с т а н о в и в:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 23.08.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції між сторонами по справі було зареєстровано шлюб.

Від шлюбу у сторін є неповнолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З листопада 2017 року сторони перестали спільно проживати, відповідач забрала речі і переїхала проживати разом із дитиною у свою квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Фактично після переїзду у свою квартиру відповідач заборонила дитині бачитись та спілкуватись із позивачем, а також відмовила у встановленні зустрічей з нею. Відповідач повністю ізолювала позивача від доньки та налаштувала її проти батька. Із донькою позивач не має можливості навіть спілкуватись телефоном, тому що номер телефону позивача у дитини заблокований, а при зустрічах у навчальному закладі дитина уникає з батьком будь-якого спілкування, посилаючись на заборону матері. На неодноразові прохання позивача надати можливість вільно спілкуватись і бачитись з дитиною та приймати участь у її вихованні відповідач відмовила та заблокувала номер телефону позивача. Таким чином, відповідач обмежила не лише права позивача на спілкування з дитиною, але й законні права та інтереси дитини на спілкування з батьком.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 31.01.2019 року №212 «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини», у зв`язку з виникненням спору між батьками, які проживають окремо щодо участі у вихованні дитини, з метою захисту її прав, визначено способи участі у вихованні дитини та встановлено час спілкування батька з дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щопонеділка, щосереди, щонеділі з 16-00 год. до 20-00 год., за погодженням з дитиною; при цьому батьків зобов`язано попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини.

З вищезазначеним рішенням позивач не погоджується через відсутність принципу рівності прав та обов`язків. Визначені в даному рішенні способи участі виховання дитини та спілкування з нею порушують права позивача та законні інтереси як батька і не відповідають інтересам неповнолітньої доньки. Вказані суб`єктом владних повноважень способи участі, виховання та спілкування не дозволяють налагодити контакт дитини з батьком та порушують звичайні для дитини умови життя та тижневого розпорядку.

Більше того, у вищезазначеному рішенні залишилися невирішеними питання, в які дні та який час позивач зі своєю донькою має право відвідувати розважальні заходи, проводити канікули, їздити на екскурсії, зустрічатися на свята: Дні народження, Новий рік, Різдво Христове, Великдень тощо.

А тому, на думку позивача, встановлений у рішенні органом опіки та піклування графік зустрічей повинен бути змінений.

Однак, навіть після вищезазначеного протиправного рішення органу опіки та піклування відповідач без вагомих причин відмовляється його виконувати.

Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив зобов`язати відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні зі своєю донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити йому такі способи участі у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , шляхом встановлення систематичних побачень сім разів на тиждень без присутності матері:

- на необмежене спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між позивачем та донькою;

- з понеділка по п`ятницю з 09 год. ранку до 20 год. вечора за місцем навчання доньки або за місцем її перебування (за умови, що дитина не буде зайнята в цей час підготовкою шкільних чи інших занять) на особисте спілкування з донькою;

- на спільний відпочинок з донькою (без порушення навчального процесу дитини): з п`ятниці 20 год. вечора (з ночівлями) до неділі 20 год. вечора включно, у перший та третій тиждень кожного місяця;

- особисто забирати свою доньку з місця її постійного проживання, школи та гуртків;

- проводити з донькою половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул з правом виїзду за межі країни на відпочинок з метою оздоровлення;

- проводити з донькою кожне друге свято (Новий Рік, Різдво Христове, Старий Новий Рік, 8 Березня, Великдень, Травневі свята, 1 вересня, 19 грудня День ОСОБА_5 ) по черзі, за попередньою домовленістю сторін, за умови, що святковим дням надається перевага над днями батьків;

- за попередньою домовленістю з дитиною святкувати з нею день її народження або зустрічатися з нею на наступний день;

- за попередньою домовленістю з дитиною святкувати з нею свій день народження або зустрічатися з нею на наступний день для того, щоб відсвяткувати разом з нею свій день народження;

- у період хвороби безперешкодно відвідувати свою доньку за місцем її фактичного проживання/перебування (лікарня тощо).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено ОСОБА_1 такі способи участі у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення систематичних побачень без присутності матері:

- на необмежене спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою;

- з понеділка по п`ятницю з 09 год. до 20 год. за місцем навчання доньки або за місцем її перебування (за умови, що дитина не буде зайнята в цей час підготовкою шкільних чи інших занять) на особисте спілкування з донькою;

- на спільний відпочинок з донькою (без порушення навчального процесу дитини): з п`ятниці 20 год. (з ночівлями) до неділі 20 год. включно, у перший та третій тиждень кожного місяця;

- особисто забирати доньку з місця її постійного проживання, школи та гуртків;

- проводити з донькою половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул;

- проводити з донькою кожне друге свято (Новий Рік, Різдво Христове, Старий Новий Рік, 8 Березня, Великдень, 1 травня (День праці), 1 вересня, 19 грудня (День ОСОБА_5 ) по черзі, за попередньою домовленістю сторін, за умови, що святковим дням надається перевага над днями батьків;

- за попередньою домовленістю з дитиною святкувати з нею день її народження або зустрічатися з нею на наступний день;

- за попередньою домовленістю з дитиною святкувати з нею свій день народження або зустрічатися з нею на наступний день для того, щоб відсвяткувати разом з нею свій день народження;

- у період хвороби безперешкодно відвідувати доньку за місцем її фактичного проживання/перебування (лікарня тощо).

Рекомендовано батькам попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини.

В іншій частині задоволення позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, враховує ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоров`я, дотримання режиму дня та відпочинку, розпорядку тижня, а тому суд вважає за можливе зобов`язати відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні зі своєю донькою ОСОБА_4 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове з урахуванням інтересів дитини.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно не вислухав думки дитини ОСОБА_4 , не врахував судову практику ЄСПЛ, що стосується прав та інтересів дитини.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шиманського В.М., в якому зазначає, що суд першої інстанції прийняв рішення із урахуванням інтересів дитини, є законним та обґрунтованим, натомість апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 23.08.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, який на час розгляду справи на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2019 року було розірвано, що сторонами не заперечувалось.

Від шлюбу у сторін є неповнолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 06.09.2006 року (а.с.6).

З пояснень сторін вбачається, що з листопада 2017 року сторони перестали спільно проживати, відповідач забрала речі і переїхала проживати разом із дитиною у свою квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . З цього часу між сторонами виникали не порозуміння з приводу участі позивача як батька у вихованні дитини.

Також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 31.01.2019 року №212 «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини», у зв`язку з виникненням спору між батьками, які проживають окремо щодо участі у вихованні дитини, з метою захисту її прав, визначено способи участі у вихованні дитини та встановлено час спілкування батька з дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щопонеділка, щосереди, щонеділі з 16-00 год. до 20-00 год., за погодженням з дитиною; при цьому батьків зобов`язано попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини (а.с.10).

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, позивач зазначав, що ОСОБА_3 перешкоджає йому у спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4 .

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 надав суду акти від 06.02.2019 року, 10.02.2019 року та 11.02.2019 року про те, що 0 16.10, 16.00 та 16.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 ніхто не відчинив двері, що на його думку свідчить про створення перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні ОСОБА_1 з донькою.

Проте суд апеляційної інстанції критично оцінює зазначені акти, оскільки відомості, зазначені в актах, не свідчать про їх реальне існування, так як при складанні актів ОСОБА_1 не викликав працівника служби у справах дітей, який би засвідчив факт створення громадянкою ОСОБА_3 перешкод у спілкуванні з дитиною, акт засвідчений підписами одних і тих самих осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які навіть не проживають у зазначеному будинку.

Крім того, як зазначає ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, вона не заперечувала в суді першої інстанції проти позовних вимог в частині визначення графіку побачень батька з дитиною, тільки просила врахувати режим навчання та додаткових занять доньки, що само по собі не може свідчити про створення перешкод у спілкування батька з донькою.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine), пункт 54). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови:

по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (Mamchur v. Ukraine), пункт 100).

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її виховання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

З огляду на вищезазначене, в ході апеляційного розгляду справи, колегією суддів було прийнято рішення заслухати думку дитини.

Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Законодавством України не визначено вікових обмежень щодо висловлення (заслуховування) думок дитини під час вирішення спірних питань в суді. В той же час щодо дитини, яка бажає висловити свою думку, або яку суд бажає заслухати, ставиться вимога щодо її здатності сформулювати свої погляди та мати достатній рівень розуміння ситуації.

Ініціатива про заслуховування думки дитини може виходити від самого суду. Так, про необхідність заслуховування думки дітей та обов`язковості її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України». У пункті 59 цього рішення суд зауважив, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей (під час розгляду справи у відповідних судових інстанціях України).

При цьому, нез`ясована на етапі судового розгляду думка дитини (крім випадків, коли є обґрунтовані підстави вважати, що дитина необ`єктивно сприймає ситуацію або не може висловити свої думки) зазвичай має наслідком неможливість постановлення судом законного та обґрунтованого рішення.

З врахуванням наведеного, з ініціативи суду апеляційної інстанції в присутності педагога та представника органу опіки і піклування, була заслухана думка дитини ОСОБА_4 щодо визначення способу участі її батька у її вихованні та спілкуванні з нею, яка пояснила, що вона категорично проти спілкування з батьком, мати ніяким чином не перешкоджає їй у спілкуванні з батьком, а навпаки говорила з нею про те, що їй варто спілкуватись з рідним батьком. Також ОСОБА_4 пояснила свою неприязнь до батька його нетактовною поведінкою, зокрема під час відвідування її у школі він неодноразово грубо поводився з нею та її друзями. У зв`язку з тим, що вона не бажає спілкуватись із батьком, вона заблокувала його мобільний номер телефону. В подальшому вона не вбачає можливості ОСОБА_8 стосунки з батьком.

Таким чином, судом було з`ясовано думку й зазначено думку дитини стосовно обставин, що безпосередньо стосуються її життя, адже на час розгляду справи дитина перебувала у віці, що дозволяє сформулювати власні погляди, з`ясовано, які умови для її життя, здоров`я та розвитку створила мати, з якою на даний час дитина проживає, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Великою палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц.

Аналізуючи підстави звернення до суду з указаним позовом, норми міжнародних правових актів та сімейного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а також рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла таких висновків.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей 1989 року, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Згідно з частинами другою, третьою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частин першої, другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.

При вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахування конкретних обставин справи.

Зазначене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 381/930/17-ц.

Суд першої інстанції необґрунтовано вказав на те, що не погоджується з висновком органу опіки та піклування через відсутність принципу рівності прав та обов`язків. Визначені в даному рішенні способи участі виховання дитини та спілкування з нею порушують права позивача та законні інтереси як батька та не відповідають інтересам неповнолітньої доньки. При цьому суд першої інстанції вирішив питання щодо інтересів неповнолітньої дитини не з`ясувавши її думку з цього приводу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний суд звертає увагу на те, що рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 31.01.2019 року № 212 «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини» ОСОБА_3 не оскаржувала, вона погодилась з його змістом та виконувала його. Доказів того, що ОСОБА_3 чинила ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з донькою та участі в її вихованні з часу прийняття рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 31.01.2019 року № 212 до моменту звернення ОСОБА_1 до суду із позовом, матеріали справи не містять. Разом з тим судовому захисту, що передбачає застосування міри державного примусу, підлягають лише порушені права, а не можливість їх порушення у майбутньому.

Крім того слід зазначити, що в даному випадку не можна говорити про вчинення перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні ОСОБА_1 з донькою, оскільки як вбачається з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 31.01.2019 року № 212 «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини» вирішено визначити способи участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкування з дитиною щопонеділка, щосереди, щонеділі з 16-00 год до 20-00 год за погодження з дитиною. Так як матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 погоджував з дитиною питання, що стосуються виконання рішення органу опіки та піклування, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Також колегія суддів вважає, що немає підстав змінювати встановлений рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 31.01.2019 року № 212 порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, оскільки він відповідає вимогам статті 158 СК України та підтриманий у судовому засіданні представником органу опіки та піклування.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2019 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, то понесені ОСОБА_3 судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції слід стягнути з позивача на її користь.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений нею за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1152,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко