Номер провадження: 22-ц/813/6778/19
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Погорєлової С. О.,

за участю секретаря - Віцько А. І.

учасники справи:

представник позивача «ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» - Бабенко Наталія Сергіївна

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Представник АТ «Ощадбанк» звернувся 14 серпня 2015 року до Приморського районного суду міста Одеси із позовом до ОСОБА_1 , по якому, після уточнення вимог 21.06.2017 року просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Філії -Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» за кредитним договором № 2465-н від 01 жовтня 2008 р. в розмірі 6016278,42 (шість мільйонів шістнадцять тисяч двісті сімдесят вісім гривень) 42 копійки, з яких: прострочений основний борг по кредиту 1500000,00 грн.; прострочені проценти за користування кредитом 1801602,62 грн.; пеня за прострочений основний борг по кредиту за період за період з 01.08.2012 по 01.08.2015 року 864992,94 грн.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.08.2012 по 01.08.2015 року 1033620,25 грн.; інфляційні втрати від прострочених сум по кредиту 434140,73 грн.; інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів 290646,45 грн.; 3% річних від простроченої заборгованості по кредиту 91275,43 грн., звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , має загальну площу 34,0 кв.м. та житлову площу 20,9 кв.м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та нежитлові підвальні приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 155,7 кв.м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент продажу.

В обґрунтування поданої заяви, представник АТ «Ощадбанк» посилається на те, що 01.10.2008 року між ВАТ Державний ощадний банк України в особі філії Одеське обласне управління, правонаступником якого на даний час є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2465-н. Згідно умов Кредитного договору, Банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 1500000,00 грн. зі сплатою по процентній ставці 21,0 % річних з остаточним строком погашення до 01.10.2018 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір від 10.11.2009 року, посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. за реєстровим № 1125. Відповідно до п. 1.2 Іпотечного договору, предметом іпотеки за вищевказаним договором є квартира АДРЕСА_1 , та має наступні характеристики: загальна площа: 34,0 кв.м.; житлова площа: 20,9 кв.м.; кількість житлових кімнат: одна. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір від 02.10.2008 року, посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. за реєстровим № 1213. Відповідно до п. 1.2 Іпотечного договору, предметом іпотеки за вищевказаним договором є нежитлові підвальні приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 155,7 кв.м.

Через невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань перед Позивачем по кредитному договору №2465-н від 01 жовтня 2008 р. розмір заборгованості перед Позивачем станом на 01.08.2015 р. складав 6016278,42 (шість мільйонів шістнадцять тисяч двісті сімдесят вісім гривень) 42 копійки, з яких: прострочений основний борг по кредиту 1500000,00 грн.; прострочені проценти за користування кредитом 1801602,62 грн.; пеня за прострочений основний борг по кредиту за період за період з 01.08.2012 по 01.08.2015 рік 864992,94 грн.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.08.2012 по 01.08.2015 рік 1033620,25 грн.; інфляційні втрати від прострочених сум по кредиту 434140,73 грн.; інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів 290646,45 грн.; 3% річних від простроченої заборгованості по кредиту 91275,43 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» було задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (, МФО 328845, р/р № НОМЕР_1 в Одеському облуправлінні АТ «Ощадбанк», юридична адреса: м. Одеса, вул. Базарна, 17) за кредитним договором № 2465-н від 01 жовтня 2008 р. в розмірі 6016278,42 (шість мільйонів шістнадцять тисяч двісті сімдесят вісім гривень) 42 копійки, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 10.11.2009 р. за реєстровим №1125, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 34,00 кв.м., житловою площею 20,9 кв.м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент продажу.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (, МФО 328845, р/р № НОМЕР_1 в Одеському облуправлінні АТ «Ощадбанк», юридична адреса: м. Одеса, вул. Базарна, 17) за кредитним договором № 2465-н від 01 жовтня 2008 р. в розмірі 6016278,42 (шість мільйонів шістнадцять тисяч двісті сімдесят вісім гривень) 42 копійки, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 02.10. 2008 р. за реєстровим №1213, а саме на: нежитлові підвальні приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 155,7 кв.м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент продажу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк судовий збір в розмірі 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривні.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором станом на 01.08.2015 року загальна сума заборгованості ОСОБА_3 перед публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» за Кредитним договором становила 6016278,42 грн. Оскільки між ОСОБА_1 та банком було укладено договір іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, позивачем було подано позов про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою захисту своїх прав.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ч. 1 ст. 39, ст. 41 ЗУ Про іпотеку, ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за рішенням суду за ціною, яка встановлюється на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

10 червня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2019 року, відповідно до якої просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт вказує, що судом першої інстанції невірно визначено процесуальний статус ОСОБА_3 , оскільки зобов`язання за кредитним договором виникли саме у ОСОБА_3 , за таких обставин він повинен бути відповідачем у даній справі.

Крім того, ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» було погоджено позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотеко держателю права власності на таке майно, однак банк таким способом захисту своїх прав не скористався.

25 листопада 2019 року ОСОБА_1 було подано пояснення, в яких зазначено, що Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 19.11.2014 року відхилино, та за таких обставин ПАТ «Державний ощадний банк України» за одним і тим самим кредитним договором здійснено двічі стягнення боргу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

22 жовтня 2019 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшов відзив, відповідно до якого представник ПАТ «Ощадбанк» просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскільки рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2019 року було ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

При цьому зазначив, що дані апеляційної скарги містять тільки припущення та є необґрунтованими.

Вказує, що 14 серпня 2015 року АТ «Ощадбанк» дійсно звернувся до суду із позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, разом з тим, після зміни судової практики з цього питання, 20 червня 2017 року Банком було подано уточнення до позовних вимог.

Зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо подвійного стягнення повністю спростовуються судовою практикою Великої Палати Верховного Суду.

У судовому засіданні представник ПАТ «Держощадбанк» заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, вказала, що рішення суду першої інстанції постановлено у відповідності до норм чинного законодавства, а отже не підлягає скасуванню.

ОСОБА_3 та представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суду не повідомили заяв та клопотань суду не надавали.

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників.

При цьому колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданої до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності її учасників, повідомлених належним чином.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

12 червня 2019 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року.

Ухвалою судді судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду Журавльовим О. Г. від 16.09.2019 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року справу було прийнято до провадження головуючого судді Князюка О. В. та призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 01.10.2008 року між ВАТ Державний ощадний банк України в особі філії Одеське обласне управління, правонаступником якого на даний час є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_2 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2465-н.

Згідно умов Кредитного договору, Банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 1500000,00 грн. (один мільйон п`ятсот тисяч гривень, 00 коп.) зі сплатою по процентній ставці 21,0 % річних з остаточним строком погашення до 01.10.2018 року.

За прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів Позичальник зобов`язаний, у відповідності до п. 5.2 Кредитного договору, сплачувати Банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу.

Пунктом 7.8. Кредитного договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобов`язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами цього договору.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір від 10.11.2009 року, посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. за реєстровим № 1125.

Відповідно до п. 1.2 Іпотечного договору, предметом іпотеки за вищевказаним договором є квартира АДРЕСА_1 , та має наступні характеристики: загальна площа: 34,0 кв.м.; житлова площа: 20,9 кв.м.; кількість житлових кімнат: одна.

Згідно п. 1.1 Іпотечного договору, Предмет іпотеки передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за Кредитним договором, а також процентів за користування Кредитними ресурсами, а також неустойки за цим Договором або за Кредитним договором, враховуючи відшкодування збитків, завданих простроченням платежів за Основним зобов`язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення вимог.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір від 02.10.2008 року, посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. за реєстровим № 1213.

Відповідно до п. 1.2 Іпотечного договору, предметом іпотеки за вищевказаним договором є нежитлові підвальні приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 155,7 кв.м.

Згідно п. 1.1 Іпотечного договору, Предмет іпотеки передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за Кредитним договором, а також процентів за користування Кредитними ресурсами, а також неустойки за цим Договором або за Кредитним договором, враховуючи відшкодування збитків, завданих простроченням платежів за Основним зобов`язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення вимог.

У зв`язку із невиконанням Позичальником ОСОБА_3 умов Кредитного договору виникла заборгованість за кредитом, яка на теперішній час не погашається та станом на 01 серпня 2015 р. складає 6016278,42 грн., з яких: прострочений основний борг по кредиту 1500 000,00 грн.; прострочені проценти за користування кредитом за період з 02.10.2008 по 31.07.2015 р. 1801602,62 грн.; пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 01.08.2012 по 01.08.2015 рік 864992,94 грн.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.08.2012 по 01.08.2015 рік 1033620,25 грн.; Інфляційні втрати від прострочених сум по кредиту 434140,73 грн.; Інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів 290646,45 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту 91275,43 грн.

Таким чином, станом на 01.08.2015 року загальна сума заборгованості ОСОБА_3 перед публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» за Кредитним договором становила 6016278,42 грн. (шість мільйонів шістнадцять тисяч двісті сімдесят вісім грн. 42 коп.).

Мотивувальна частина

Застосовані норми права

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). З підстав, встановлених статтею 11 ЦК виникають зобов`язання (ч.1 ст.509 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо (ст.526 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою (ч.1 ст. 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні застоводавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (ч.1 ст.589 ЦК України). Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.590 ЦК України). Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.591 ЦК України).

Законодавством, що регулює іпотеку, є Закон України «Про іпотеку», яким, зокрема, врегульовано задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки. Так, уразі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ст.33 Закону).

Стаття 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає повідомлення про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору; за змістом даної норми матеріального права обов`язковість письмової вимоги про усунення порушення передбачена для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору; що ж до реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку, то не надіслання такої вимоги не є перешкодою для звернення до суду.

Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» визначає реалізацію предмета іпотеки за рішенням суду. Відповідно до даної норми матеріального права у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) (ч.1); у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (ч.2).

Згідно з частиною першою статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові (Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки), підготовлене Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України).

Вимога, встановлена частиною першою статті 35 Закону, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду цивільної справи № 310/11024/15-ц зробила висновок викладений у Постанові від 29.05.2019 року, що за змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили (передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону).

Частиною другою статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателяу спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса (близькі за змістом висновки сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/17423/17).

Таким чином, у сенсі діючого Закону України «Про іпотеку» доводи ОСОБА_1 що банк не скористався позасудовим способом захисту своїх прав є неспроможними, а отже рішення суду першої інстанції у зазначеній частині повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми.

Позивач довів неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором та, як наслідок, право на звернення стягнення на предмет іпотеки, яке реалізував зверненням до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з реалізацією предмета іпотеки за рішенням суду шляхом проведення прилюдних торгів для погашення заборгованості за кредитом та процентами, що станом на 01.08.2015 року загальна сума заборгованості ОСОБА_3 перед публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» за Кредитним договором становила 6016278,42 грн. (шість мільйонів шістнадцять тисяч двісті сімдесят вісім грн. 42 коп.). Натомість ОСОБА_3 не надав жодного доказу, який би вказував на належне виконання ним кредитних зобов`язань, не спростував заборгованість.

Кредитний договір та забезпечувальний договір іпотеки недійсними повністю чи в частині не визнано, ОСОБА_3 чи ОСОБА_1 не надано суду квитанцій на погашення кредитних зобов`язань, не надано власне свого розрахунку, який би підлягав порівнянню з даними виписки по кредитному договору, довідкою про заборгованість тощо.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 30.03.2012 року наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Дане положення не позбавляє права кредитора саме на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК, а також не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені (які за відповідні періоди не були стягнутими), передбачені договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Крім того, аналогічна позиція Верховного Суду України викладена в постанові № 3-71гс14 від 09.09.2014 року, згідно з якою звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня

Тож ствердження апелянта, що позивачем ПАТ «Державний ощадний банк України» за одним й тим самим кредитним договором було двічи здійснено стягнення заборгованості не відповідають дійсності.

Колегія не погоджується з доводом апелянта та те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було невірно визначено процесуальний статус ОСОБА_3 , оскільки предметом спору у даній справі є звернення стягнення на предмет іпотеки, а сторонами іпотечних договорів від 10.11.2009 року, за реєстровим № 1125 та від 02.10.2008 року за реєстровим № 1213 є ПАТ «Державний ощадний банк України» та власник іпотечного майна ОСОБА_1 .

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Виходячи з того, що ОСОБА_3 не виконує зобов`язання відповідно до умов кредитного Договору Приморський районний суд дійшов правомірного висновку, що позивач має право на звернення стягнення іпотечного майна.

Порушені права ПАТ «Держощадбанк» як кредитора, за захистом яких він звернувся до суду, підлягають захисту зверненням стягнення на предметі іпотеки.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції встановив всі обставини справи, додержуючись норм матеріального та процесуального права, зробив законний і обґрунтований висновок по суті заяви під час ухвалення судового рішення у справі, належним чином давши оцінку наданим сторонами доказам, які є належними та достатніми для вирішення зазначеної заяви.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - немає.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 03.12.2019 року

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе