КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

провадження №22-ц/824/5610/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Мельника Я.С., Сержанюка А.С.,

секретар судового засідання: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року у складі судді Піхур О.В. у справі за позовом ОСОБА_2 до Джанкойської районної ради Автономної республіки Крим, третя особа Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Маршалова Ліна

Володимирівна про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Джанкойської районної ради Автономної республіки Крим, третя особа Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Маршалова Л.В., обґрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його дружина ОСОБА_3. Померлій належали на праві власності дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані на території Роскошненьської сільської ради Джанкойського району Автономної Республіки Крим, площею 4,7907 гектара та 4,7908 гектара. 13 листопада 2015 року позивач звернувся до Приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Маршалової Л.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини. 10 червня 2016 року нотаріусом відмовлено позивачу в оформленні права на спадщину на зазначені земельні ділянки у звязку з ненаданням ним виписок з Державного земельного кадастру щодо даних земельних ділянок. Разом з тим, позивачем 06 червня 2016 року було отримано відповідь від Міжрегіонального управління Держгеокадастру України в місті Херсоні та Автономній Республіці Крим про відсутність у Державному земельному кадастрі запитуваних відомостей.

Тому, позивач просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 4,7907 гектарів, сільськогосподарського призначення, який знаходиться на території Роскошненьської сільської ради Джанкойського району Автономної Республіки Крим, кадастровий номери НОМЕР_1; на земельну ділянку, площею 4,7908 гектарів, сільськогосподарського призначення, який знаходиться на території Роскошненьської сільської ради Джанкойського району Автономної Республіки Крим, кадастровий номери НОМЕР_2.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Вказав, що у матеріалах наявні докази перебування у приватній власності померлої дружини позивача ОСОБА_3 спірних земельних ділянок.

Джанкойська районна рада Автономної республіки Крим, Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Маршалова Л.В. відзивів на апеляційну скаргу не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не були надані приватному нотаріусу Херсонського міського нотаріального округу Маршаловій Л.В. необхідні та достатні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спірні земельні ділянки, зокрема ним не були надані витяги з Державного земельного кадастру щодо спірних земельних ділянок. Також суд указав про недоведеність позивачем факту відсутності у Державному земельному кадастрі відомостей щодо спірних земельних ділянок та належності на праві власності спірних земельних ділянок померлій дружині позивача на момент її смерті.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями статті 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Правовідносини щодо спадкування регулюються положеннями, закріпленими у Цивільному кодексі України.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 22 травня 2015 року, виданого Херсонським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла дружина позивача ОСОБА_3 (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори 10 вересня 2010 року та зареєстрованого в реєстрі за №3-1306, спадкова справа №545/2010 року, ОСОБА_3 після смерті її матері ОСОБА_5 була спадкоємцем земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4,7907 гектара, розташованої на території Роскошненьської сільської ради Джанкойського району Автономної Республіки Крим, кадастровий номер НОМЕР_1.

При цьому дана земельна ділянка належала матері дружини позивача на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 виданого на підставі рішення Джанкойської районної державної адміністрації від 30 червня 2005 року за №428-р та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №95 від 18 серпня 2006 року (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори 10 вересня 2010 року та зареєстрованого в реєстрі за №3-1304, спадкова справа №545/2010 року, померла ОСОБА_3 після смерті її матері ОСОБА_5 була спадкоємцем земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4,7908 гектара, розташованої на території Роскошненьської сільської ради Джанкойського району Автономної Республіки Крим, кадастровий номер НОМЕР_2.

Дана земельна ділянка також належала матері дружини позивача на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданого на підставі рішення Джанкойської районної державної адміністрації від 30 червня 2005 року за №428-р та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №96 від 18 серпня 2006 року (а.с.9).

13 листопада 2015 року позивач звернувся до третьої особи з заявою, зареєстрованою в реєстрі за №1398, про прийняття після смерті дружини спадщини, до складу якої входять зазначені вище земельні ділянки.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №42115476 від 13 листопада 2015 року, спадкова справа №58208415 після смерті дружини позивача заведена 13 листопада 2015 року третьою особою, номер у нотаріуса 33/2015 (а.с.11).

Відповідно до повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру №РВ-016 від 06 червня 2016 року, виданого позивачу Державним кадастровим реєстратором Міжрегіонального управління Держгеокадастру України в місті Херсоні та Автономній Республіці Крим у відповідь на заяву/запит позивача про надання відомостей з Державного земельного кадастру №ЗВ-016 від 03 червня 2016 року, позивачу було відмовлено у наданні запитуваних відомостей у звязку з їх відсутністю у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до листа нотаріуса №391/02-14 від 10 червня 2016 року видати позивачу як спадкоємцю його померлої дружини свідоцтва про право на спадщину на спірні земельні ділянки неможливо у звязку з відсутністю витягів з Державного земельного кадастру на дані земельні ділянки.

Вчинення нотаріусами дій, у тому числі щодо спадкових правовідносин, регулюється Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року.

Відповідно до п.п.4.15 п.4 гл.10 розд.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п.п.4.18 п.4 гл.10 розд.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до п.п.4.20 п.4 гл.10 розд.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

В матеріалах справи наявні фотокопії свідоцтв про право на спадщину за законом від 10 вересня 2010року, які завірені нотаріусом Місюр В.М. 10 вересня 2010року. Суду не було надано позивачем оригіналів свідоцтв про спадщину для огляду.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із вище переліченими нормами законодавства, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість вимог позивача, оскільки позивач не довів належність на праві власності ОСОБА_3 (померлій дружині позивача) спірних земельних ділянок, на момент її смерті.

Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах наявні докази перебування у приватній власності померлої дружини позивача ОСОБА_3 спірних земельних ділянок, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки у сукупності із фактом відсутності витягів про спірні земельні ділянки з Держаного земельного кадастру, наявні у матеріалах справи докази не можуть свідчити про беззаперечне перебування спірних земельних ділянок на праві власності ОСОБА_3, на момент її смерті.

Крім того, суд ураховує, що не є доведеним факт відсутності інформації в реєстрі щодо спірних земельних ділянок, оскільки з відповідей наданих позивачем суду, не вбачається щодо яких саме земельних ділянок (адреси земельних ділянок або кадастрові номери) відсутні запитувані відомості.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «15» травня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіЯ.С. Мельник А.С. Сержанюк