Дата документу 12.12.2019 Справа № 325/209/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 325/209/16-ц
Провадження №22-ц/807/2759/19
Головуючий в 1-й інстанції Васильцова Г.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 07 червня 2019 року, ухвалене в смт Приазовське (повний текст рішення складено 07 червня 2019 року) у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року ПАТ «АкцентБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 14714,68 грн., а також судові витрати, а саме суму судового збору 1378,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 20.12.2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі надавши відповідачу кредит. А у зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 14714,68 грн., які позивач просив стягнути за судовим рішенням.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 07 червня 2019 року, позов публічного акціонерного товариства "Акцент Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» (, к/р НОМЕР_2 , МФО: 307770) суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 20 грудня 2013 року станом на 05.11.2015 року у розмірі 13537 (тринадцять тисяч п`ятсот тридцять сім) гривень 79 копійок, яка складається із: 5901,92 грн. - заборгованості за кредитом; 6535,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» (, к/р НОМЕР_2 , МФО: 307770) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1267 (одна тисяча двісті шістдесят сім) гривень 79 копійок

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції ухвалив рішення, виходячи із наявної заборгованості станом на 05.11.2015 року не враховуючи наявність проплат заборгованості, станом на день розгляду справи.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.12.2013 року між ПАТ «АкцентБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н (SAMAB9021), за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % річних на залишок заборгованості, згідно копії заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, обумовивши пунктами 2.1.2.3, 2.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг, право банку на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту в будь-який момент (а.с. 18-31).

Позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачем і надав відповідачу одну кредитну картку до договору б/н (SAMAB9021).

Згідно розрахунку заборгованості, наданої позивачем під час звернення до суду 16.02.2016 року (а.с. 5-7) заборгованість за договором № б/н від 20.12.2013 р, укладеного між А-Банком та ОСОБА_1 станом на 05.11.2015 рік складає в розмірі 14714,68 грн., яка складається із: 5901,92 грн. - заборгованості за кредитом; 6535,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до п. 2.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) і 676,89 грн. - штраф (процентна складова).

На день ухвалення Приазовським районним судом Запорізької області заочного рішення суду у цій справі, тобто станом на 28.03.2016 рік, відповідачем ОСОБА_1 04 березня 2016 року було сплачено суму у розмірі 12800 гривень в рахунок погашення заборгованості за угодою SAMAB9021.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір укладений між сторонами у справі є діючим, заборгованість відповідача перед позивачем існує, кредитні зобов`язання не виконанні. Доказів на підтвердження повного погашення заборгованості за кредитним договором, або про відсутність боргу у відповідача перед позивачем, ні відповідачем, ні представником відповідача суду не надано, а оскільки заяв про уточнення позовних вимог, про їх зменшення або їх збільшення, позивачем суду не надано, стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості в розмірі 13537,79 грн., яка складається із: 5901,92 грн. - заборгованості за кредитом; 6535,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. У задоволенні вимог, щодо стягнення штрафів відмовлено, оскільки вони є подвійною цивільно-правовою відповідальність одного виду за одне й те саме правопорушення, при наявності такої відповідальності, як пеня.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується частково, виходячи з наступного.

Відповідно до укладеного договору №б/н від 20.12.2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно п. 2.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідач у справі не заперечує факту укладання з Банком кредитного договору з визначеним розміром всіх суттєвих умов, як то пеня, відсотки, штрафи. Також апелянтом не оспорюється, що його заява від 20.12.2013 рокуразом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» (у відповідній редакції наданій Банком), «Тарифами банку» складає між ним та Банком договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно розрахунку заборгованості, наданої позивачем під час звернення до суду 16.02.2016 року заборгованість за договором № б/н від 20.12.2013 р, укладеного між А-Банком та ОСОБА_1 станом на 05.11.2015 рік складає 14714,68 грн., і складається із: 5901,92 грн. - заборгованості за кредитом; 6535,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до п. 2.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) і 676,89 грн. - штраф (процентна складова).

Банк звернувшись 16.02.2016 року до суду із вимогою стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів та порядку сплати процентів за користування кредитом.

Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Верховний Суд у постанові від 04.07.2018 (справа №310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18) висловив думку про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти та штрафні санкції лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків та штрафів є безпідставним.

У разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України.

Між тим, позивач у цій справі з вимогами передбаченими ст. 625 ЦК України до суду не звертався.

Подавши позов до суду банк визначив розмір заборгованості за кредитним договором 13537,79 грн., який складається із: 5901,92 грн. - заборгованості за кредитом; 6535,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Вказаний розмір заборгованості вказаний без штрафів, у стягненні яких обґрунтовано відмовлено за рішенням суду першої інстанції, з мотивів які додаткового обґрунтування не потребують.

Відповідно до розрахунку заборгованості наданого Банком під час судового розгляду справи (а.с.165-168) відповідачем в погашення суми боргу було сплачено 04.03.2016 року 12800,00 грн.; 10.03.2016 року 0,60 грн.; 24.12.2017 року 300,00 грн., а всього 13100,60 грн.

Таким чином, враховуючи те, що за договором сплачені на погашення кредиту кошти в першу чергу йдуть на погашення пені та відсотків, заборгованість відповідача перед банком за тілом кредиту складає 437,19 грн. (13537,79 грн.-13100,60грн.), які і підлягають стягненню на користь Банку.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру заборгованості стягнутої з відповідача.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 40,93 грн. за подання позовної заяви, 1840,27 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 07 червня 2019 року у цій справі змінити в частині визначення розміру заборгованості, який підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АкцентБанк» зменшивши його з 13537,79 грн. до 437,19 грн. заборгованості за тілом кредиту.Змінити розмір судового збору, який підлягає стягненню з 1267,79 грн. до 40,93 грн.

Решту рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «АкцентБанк»на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1840,27 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 12 грудня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова
О.З. Поляков