Дата документу 22.01.2019 Справа № 333/6208/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 333/6208/16 Головуючий у 1 інстанції: Ярошенко А.Г.
№ 22-ц/807/87/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши апеляційну скаргу головного державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Єрьоменко Катерини Валеріївни на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Єрьоменко Катерини Валеріївни, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», Комунарський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_5, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2018 року скаргу задоволено.

Визнано незаконними дії державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Єрьоменко К.В. щодо не направлення боржнику ОСОБА_4 постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.04.2016 року та початку проведення виконавчих дій у тому числі накладення арешту, стягнення виконавчого збору та оголошення розшуку майна боржника без пересвідчення про отримання постанови про відкриття виконавчого провадження боржником та без надання строку на добровільне виконання судового рішення боржником;

Визнано незаконною та скасувати постанову державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Єрьоменко К.В. про відкриття виконавчого провадження від 20.04.2016 року, номер за ЄДРВП 50895257;

Визнано незаконною та скасувати постанову державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Єрьоменко К.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.04.2016 року, номер за ЄДРВП 50895257;

Визнано незаконною та скасувати постанову державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Єрьоменко К.В. про стягнення з боржника виконавчого збору від 27.04.2016 року, номер за ЄДРВП 50895257;

Визнано незаконною та скасувати постанову державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Єрьоменко К.В. про розшук майна боржника від 19.09.2016 року, номер за ЄДРВП 50895257;

Зобов'язано державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Єрьоменко К.В. направити скаржнику у встановленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку постанову про відкриття виконавчого провадження та надати скаржнику строк на добровільне виконання рішення;

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, головний державний виконавець Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Єрьоменко К.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 263 судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що виконавче провадження № 988/7, номер за ЄДРВП 50895257, було відкрито державним виконавцем Єременко К.В. 20 квітня 2016 року на підставі виконавчого листа № 333/7229/14-ц від 04.04.2016 р. та державний виконавець у постанові визначила строк на добровільне виконання боржником рішення суду до 26 квітня 2016 року та передбачила направлення копії цієї постанови сторонам провадження, у т.ч. боржнику.

Суд першої інстанції значив, що у матеріалах виконавчого провадження відсутні жодні відомості про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, суд першої інстанції зробив висновок про те, що держвиконавець штучно заперечила можливість добровільного виконання судового рішення, внаслідок чого на скаржника покладено обов'язок сплати ще й виконавчого збору, про що держвиконавцем винесено відповідну постанову від 27 квітня 2016 року.

Крім того, задовольняючи скаргу, суд першої інстанції вважав, що оскільки боржникові не було надано строк на добровільне виконання, то подальші дії державного виконавця щодо винесення 19 вересня 2016 року також постанови про розшук майна боржника - автомобілів Opel Vectra, д.н.з НОМЕР_1 та АЗЛК-21403 д.н.з. НОМЕР_2, та їх наступне вилучення також є безпідставними, як і постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, чим суттєво порушено права боржника - власника майна.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що державний виконавець істотним чином обмежила права Скаржника у виконавчому провадженні, гарантовані ст. 12 Закону України „Про виконавче провадження" № 606-ХІУ), зокрема право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої поводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Також, на думку суду першої інстанції, скаржник фактично була позбавлена права добровільного виконання вимог Банку чи права на оскарження цієї постанови, не припускаючи реального примусового виконання рішення та винесення державним виконавцем постанови про стягнення судового збору, що становить 10% від суми боргу, оскільки навіть не мала жодної інформації про початок виконавчого провадження.

Такі висновки суду не узгоджується з фактичними обставинами справи та є суперечливими.

Так, задовольняючи скаргу з тих підстав, що суд обмежив боржника у праві на добровільне виконання судового рішення. суд разом з тим зазначає, та це не спростовується самим заявником скарги,що вона не мала наміру добровільно виконувати судове рішення та не має такої можливості у зв'язку з хворобою.

Також суд без жодних обґрунтувань визнав незаконною та скасував постанову про відкриття виконавчого провадження, не зазначивши які норми були порушені державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження та чому така постанова є незаконною.

При апеляційному розгляді представник заявника скарги також не навів жодних мотивів для визнання незаконною постанови про відкриття виконавчого провадження.

Жодним чином не узгоджується з законом також висновок суду про те. що подальші постанови про накладення арешту, стягнення виконавчого збору та розшук майна також грубо обмежили законні права скаржника стосовно здійснення права власності.

Так, судом не наведено висновків з приводу того, яким чином ці дії державного виконавця обмежили права боржника у виконавчому провадженні.

Разом з тим, відповідно до ст. 25 Закону «Про виконавче провадження» (N 606-XIV, 21.04.1999, Закон, Верховна Рада України), який був чинним на час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

За ч. 2 цієї норми, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відтак накладення арешту на майно боржника та вжиття заходів щодо забезпечення виконання є обов'язком державного виконавця, який був реалізований ним в ході виконання і жодних підстав для визнання незаконними його дії щодо накладення арешту на майно боржника, розшук цього майна і, тим більше, про відкриття виконавчого провадження на підставі наданого державному виконавцеві виконавчого документа - немає.

Заявник не конкретизує у чому полягає порушення його прав з огляду на те, що протягом тривалого часу з дня коли він дізнався про відкрите провадження, він не вживав ніяких заходів для погашення заборгованості та не послався на те, що має змогу добровільно виконати судове рішення про стягнення боргу, або принаймні має такий намір.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За змістом роз'яснень, що містяться в п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам ЦПК України.

За положеннями ч. 1 ст. 260 ЦПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається з: 1) вступної частини із зазначенням: дати і місця її постановлення; найменування суду, прізвища та ініціалів судді (суддів); імен (найменувань) учасників справи; 2) описової частини із зазначенням суті клопотання та імені (найменування) особи, яка його заявила, чи іншого питання, що вирішується ухвалою; 3) мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; 4) резолютивної частини із зазначенням: висновків суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження", ст. 3 якого визначено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до Постанови N 6, 07.02.2014, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України , пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК ), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу", від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відтак визнаючи постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження незаконною, як і постанову про накладення арешту на майно боржника тощо, суд першої інстанції не мотивував своє рішення, не врахував зазначених положень закону щодо обов'язку державного виконавця вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень.

З огляду на викладене оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні скарги на дії ВДВС.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Єрьоменко Катерини Валеріївни задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2018 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Скаргу ОСОБА_4 на дії державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Єрьоменко Катерини Валеріївни про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії- залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 січня 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков