Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 522/7926/14-ц

провадження № 61-14188св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2015 року у складі судді Загороднюка В. І. та постанову Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту від 29 лютого 2008 року № 0, за яким останній надано кредит у розмірі 44 360 доларів США під 11,90% річних з кінцевим терміном погашення 26 лютого 2027 року.

Для забезпечення виконання кредитних зобов`язань між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір від 29 лютого 2008 року, за яким передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі вказаного договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 26 червня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 63 318,39 доларів США, яка складається з: сума заборгованості за кредитом - 43 528,14 доларів США, що згідно курсу Національного банку України складає 347 920 грн 43 коп.;заборгованості за відсотками - 19 790,25 доларів США, що згідно курсу Національного банку України складає 158 183 грн 47 коп.

Враховуючи вищевикладене ПАТ «Дельта Банк» просило суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 29 лютого 2008 року № 0 у розмірі 63 318,39 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 26 червня 2013 року складає 506 103 грн 89 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_1 : квартиру, загальною площею 37 кв. м, житловою площею 16,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 29 лютого 2008 року № 0 у розмірі 63 318,39 доларів США, що згідно курсу Національного банку України складає 506 103 грн 89 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_1 : квартиру, загальною площею 37 кв. м, житловою площею 16,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору та наявність у неї заявленої банком заборгованості, тому ПАТ «Дельта Банк» має право на задоволення вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень статей 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку».

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2015 року скасовано.

Позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Звернуто за укладеним між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В. В. 29 лютого 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за № 656, стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 37,00 кв. м, житловою площею 16,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В. В. 29 лютого 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 653, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмета іпотеки, визначеною при примусовому виконанні рішення суду на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення перед ПАТ «Дельта Банк» за укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту від 29 лютого 2008 року № 0 заборгованості станом на 26 червня 2013 року, яка складається із заборгованості за кредитним договором у розмірі 43 528,14 доларів США, заборгованості по процентам у розмірі 19 790,25 доларів США, а всього в загальній сумі 63 318,39 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 26 червня 2013 року становить 506 103 грн 89 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи у суді першої інстанції, а тому відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України вказане є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що позивачем доведено порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору та наявність у неї заявленої банком заборгованості, тому ПАТ «Дельта Банк» має право на задоволення вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень статей 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 листопада 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що при вирішенні судами вказаного спору суди не встановили фактичний розмір боргу за кредитним договором. Разом із позовною заявою банк надав тільки додаток № 2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», а також виписку по кредитному договору з 29 лютого 2008 року по 29 грудня 2011 року. Розрахунок заборгованості суду не надавався.

Крім того, вказує, що вона проводила платежі за вказаним кредитним договором не до 29 грудня 2011 року, а до 10 грудня 2012 року на рахунок ПАТ «УкрСиббанк», оскільки її ніхто не повідомляв про договір купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року. Зазначає, що здійснені нею платежі за 2012 рік судами не було взято до уваги, оскільки позивач про них не знав. Таким чином, без розрахунку заборгованості як суд першої, так і апеляційної інстанції не можуть встановити фактичний розмір заборгованості за кредитним договором.

Крім того, посилається на те, що умовами іпотечного договору не передбачено зберігання вказаного договору у разі переведення прав іпотекодержателя до іншої особи.

Також зазначає, що банк вимагає звернути стягнення на належне їй майно під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ПАТ «Дельта Банк» вказує, що судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту від 29 лютого 2008 року №0, додаткову угоду № 2 від 29 лютого 2008 року, за якими надано кредит в іноземній валюті в сумі 44 360 доларів США з поверненням кредиту в повному обсязі не пізніше 26 лютого 2027 року. За умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 495 доларів США в день сплати ануїтетних платежів.

Для забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту від 29 лютого 2008 року № 0 між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено іпотечний договір від 29 лютого 2008 року, за яким передано в іпотеку нерухоме майно - квартиру загальною площею 37,0 кв. м, житловою площею 16,4 кв. м, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 , та є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В. В. 29 лютого 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 653, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 29 лютого 2008 року, реєстраційний № 2726378. Іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В. В. 29 лютого 2008 року, зареєстровано в реєстрі за № 656.

Між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року, за яким відступлено право вимоги, зокрема, за договором про надання споживчого кредиту від 29 лютого 2008 року №0 та забезпечувальними договорами іпотеки та поруки.

Згідно довідки від 26 червня 2013 року заборгованість боржника за кредитним договором у загальному розмірі складає 63 318,39 доларів США, що згідно курсу Національного банку України складає 506 103 грн 89 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом - 43 528,14 доларів США, що згідно курсу Національного банку України складає 347 920 грн 43 коп., сума заборгованості за відсотками - 19 790,25 доларів США, що згідно курсу Національного банку України складає 158 183 грн 47 коп.

За даними договору про надання споживчого кредиту від 29 лютого 2008 року № 0 та іпотечного договору від 29 лютого 2008 року місце проживання ОСОБА_1 та адреса листування зазначена: АДРЕСА_3 .

Станом на дату відкриття провадження у справі місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресом:

АДРЕСА_1. 2 . Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен був належно їх виконувати.

Положенням статті 3 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) передбачено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Також частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) вказує, що звернення стягнення на предмет іпотеки, окрім іншого, здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: зокрема, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Встановивши, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а позичальник всупереч умов кредитного договору не здійснює платежів для погашення суми заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання, суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не було встановлено фактичного розміру заборгованості, є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи. Крім того, позивачем доведене неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, проте ОСОБА_1 не надано доказів належного виконання своїх зобов'язань та не було спростовано вказаний банком розмір утвореної заборгованості.

Вказаний кредитним договір та договір іпотеки недійсними повністю або частково не визнавалися, відповідачем під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій свого розрахунку заборгованості не надано, як і доказів сплати заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Посилання у касаційній скарзі на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є необґрунтованими, оскільки під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 не підтвердила належними та допустимими доказами того, що у неї відсутнє будь-яке інше нерухоме майно.

Також доводи касаційної скарги про те, що договір іпотеки не зберігає своєї сили у зв'язку з переведенням прав іпотекодержателя до іншої особи, є безпідставними, оскільки статтею 24 Закону України «Про іпотеку» передбачено відступлення прав вимоги за іпотечними договорами. Крім того, таке відступлення здійснюється без погодження з боржником.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом їй було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про витребування з банку належним чином завірених копій документів про отримання грошових коштів за кредитним договором, сплати комісій при отриманні кредиту і у подальшому, придбання валюти для оплати кредиту, сплати по договорам страхування, повного розрахунку заборгованості, не можуть бути прийняті судом з огляду на таке.

Частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане у строк, зазначений у частинах другій, третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частин другої, третьої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з подання позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спора, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно пунктів 6, 7 частини другої статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції. Клопотання особи, яка подала апеляційну скаргу.

Отже, відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання ОСОБА_1 , апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що відповідачем подано апеляційну скаргу 03 жовтня 2018 року, а вказане клопотання заявлено 30 травня 2019 року, при цьому у клопотанні не зазначено обставини, які можуть підтвердити докази, про витребування яких заявлено, аргументи, які вони можуть спростувати. Також не надано доказів вжиття заходів щодо отримання вказаних доказів самостійно відповідачем.

Крім того, доводи касаційної скарги про те, що не було залучено її чоловіка до участі у справі, як співвласника спірної квартири, не можуть бути прийняті судом, оскільки визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. При цьому кредитор має право пред`явити вимоги як до основного боржника, так і до поручителя.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Отже, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, вірно встановили правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано задовольнили позов ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович