Справа № 381/3650/17
Провадження № 22-ц/801/2399/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 рокуСправа № 381/3650/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Марчук В. С., Сопруна В. В.

Секретар: Константинов А. К.

За участю: позивача ОСОБА_1 і її представників адвокатів Сікана Ю. Л. і Ничик А. В., відповідача ОСОБА_2 і його представника адвоката Данілевич Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 09 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, про усунення від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної зі смертю військовослужбовця,

Рішення ухвалила суддя Саєнко О. Б.

Рішення ухвалено о 14.19 год. в м. Вінниці

Повний текст рішення складено 23 вересня 2019 року,

Встановив:
В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, про усунення від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної зі смертю військовослужбовця, мотивуючи свої вимоги тим, що до 1994 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 .

02 квітня 2015 року їхнього з відповідачем сина було призвано на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлено для проходження військової служби до військової частини п/п 3036.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер; його смерть настала під час виконання обов`язків військової служби у антитерористичній операції в районі виконання бойових завдань за призначенням.

У зв`язку з загибеллю сина вона має статус члена сім`ї загиблого та має право на пільги відповідно до статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідач ОСОБА_2 з моменту розірвання шлюбу із нею, фактично з 1994 року, спільно з сином не проживав, не був пов`язаний з ним спільним побутом, фактично самоусунувся від його виховання, матеріальної допомоги не надавав. Вона ж матеріально утримувала сина та належним чином піклувалась про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Рішенням Полтавського районного суду від 06 травня 2005 року відповідача ОСОБА_2 визнано безвісно відсутнім.

Оскільки відповідач самоусунувся від покладених на нього батьківських обов`язків вважає, що є всі передбачені законом підстави для усунення його від права на отримання державної одноразової грошової допомоги, пов`язаної зі смертю військовослужбовця.

Враховуючи, що у національному законодавстві України відсутня регламентація питання усунення від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної із загибеллю військовослужбовця, позивач вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати аналогію закону. Найбільш подібними за змістом до таких спірних правовідносин, на думку позивача, є правовідносини з приводу усунення від права на спадкування, що передбачено ст. 1224 ЦК України, яку позивач вважає за необхідне застосувати при вирішенні спору.

У зв`язку з цим позивач просила усунути ОСОБА_2 від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_3 .

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 від права на отримання і виплату державної грошової допомоги, пов`язаної зі смертю військовослужбовця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою Апеляційного суду Київської області від 10 квітня 2018 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року скасовано, а цивільну справу направлено на розгляд за встановленою територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Вінницького районного суду Вінницької області.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 09 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Фастівського об`єднаного міського військового комісаріату, Міністерства оборони України, про усунення від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної зі смертю військовослужбовця, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним і необґрунтованим, ухваленим з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Суд першої інстанції ухвалив рішення без всебічного і повного аналізу фактичних обставин справи, без врахування судового прецеденту та досвіду інших судів України, якими вже було розглянуто аналогічну категорію цивільних справ; без застосування аналогії положень цивільного законодавства України, яке регулює порядок усунення особи від права на спадщину до порядку усунення особи від права на отримання грошової допомоги, пов`язаної із загибеллю військовослужбовця.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Данілевич Т. М. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення, оскільки оскаржуване рішення ґрунтується на засадах верховенства права, є законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та спростовуються матеріалами справи.

Треті особи свої відзиви на апеляційну скаргу не надали.

В судовому засіданні позивач і її представники підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Відповідач і його представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просять її відхилити і залишити без змін рішення суду.

Представники третіх осіб, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 26 вересня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 12 травня 2011 року (том 1 а. с. 8).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 19 вересня 1989 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (том 1 а. с. 6).

Згідно довідки Фастівського об`єднаного міського військового комісаріату Київської області від 29 червня 2016 року № 4/1332 солдат ОСОБА_3 відповідно до наказу військового комісара цього військового комісаріату від 02 квітня 2015 року призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період направлений для проходження військової служби до військової частини п/п 3036 (том 1 а. с. 13).

30 березня 2017 року ОСОБА_3 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу (том 1 а. с. 10-11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер у м. Авдіївці Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 28 серпня 2017 року (а. с. 7). Причиною смерті ОСОБА_3 стало наскрізне вогнепальне поранення правого плеча та грудної клітини в зоні АТО (а. с. 14).

Згідно довідок Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 19 вересня 2017 року № 1263 та № 1261 позивач ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 , де проживала разом з сином ОСОБА_3 до дня його смерті, вели спільне господарство і мати перебувала на утриманні сина (том 1 а. с. 17).

Відповідно до довідки № 159, виданої 21 вересня 2017 року Фастівським НВК «Ліцей інформаційних технологій Спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 9», ОСОБА_3 навчався у цьому навчальному закладі з 1 по 9 клас та отримав у 2004 році свідоцтво про базову загальну середню освіту; батько за роки навчання сина у школі не з`являвся (том 1 а. с. 20).

Згідно відповіді Вінницького районного військового комісаріату від 07 грудня 2017 року № 1864 ОСОБА_2 відповідно до облікових даних, що знаходяться у ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає по АДРЕСА_2 ; прийнятий на військовий облік Вінницьким РВК 11 вересня 1998 року та знятий з військового обліку по досягненню граничного віку перебування в запасі 15 січня 2004 року (том 1 а. с. 113).

Згідно довідки № 1255, виданої 11 грудня 2017 року виконавчим комітетом Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3 дійсно був зареєстрований по АДРЕСА_2 з 22 серпня 2014 року до 31 травня 2016 року разом з батьком ОСОБА_2 (том 1 а. с. 114).

Рішенням Полтавського районного суду від 06 травня 2005 року у цивільній справі № 2-772/2005, яке набрало законної сили 07 червня 2005 року, визнано ОСОБА_2 безвісно відсутнім (том 1 а. с. 9).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 06 квітня 2018 року у цивільній справі № 128/3279/17, яке набрало законної сили 07 травня 2018 року, скасовано рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 06 травня 2005 року про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім (том 1 а. с. 232-233).

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини другої цієї статті одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Згідно зі статтею 16-1 цього Закону право на призначення й отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з приписами Сімейного кодексу України правовий статус батьків включає сукупність прав і обов`язків, заснованих на факті споріднення з дитиною, а не спільного проживання з нею, як хибно вважає позивач. Належне здійснення особою батьківських обов`язків як передумова наявності батьківських прав презюмується, доки протилежне не буде встановлено у визначеному законом порядку. Такий підхід є однією з необхідних у демократичному суспільстві юридичних гарантій захисту особистих немайнових прав людини як від свавільного втручання держави, так і від зловживань з боку третіх осіб.

Юридичним наслідком ухилення батька чи матері від їхніх обов`язків з виховання дитини є покладення на них згідно з частиною четвертою статті 155 СК України передбаченої законом відповідальності аж до позбавлення батьківських прав на підставі пункту 2 частини першої статті 164 СК України. Проте факт такого ухилення має бути доведеним у межах визначеної законом судової процедури, регламентованої статтями 164 і 165 СК України та відповідними приписами ЦПК України.

Лише позбавлення особи батьківських прав згідно з частиною першою статті 166 СК України має наслідком втрату цією особою всіх прав, заснованих на спорідненості з дитиною (аналогічний наслідок також передбачав чинний до 1 січня 2004 року припис частини першої статті 74 Кодексу про шлюб та сім`ю України).

Отже, за наявності визначених в Сімейному кодексі України (чи у Кодексі про шлюб та сім`ю України) підстав, позивачка могла вжити заходи для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 . В іншому разі вона не може претендувати на те, щоб право на отримання одноразової грошової допомоги на випадок загибелі військовослужбовця, як і права на пільги, передбачені статтею 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», належали лише їй як матері ОСОБА_3 , оскільки такі права належать обом батькам з огляду на їх правовий статус, заснований на спорідненості з дитиною.

За відсутності рішення суду про позбавлення особи батьківських прав матір і батько згідно зі статтею 141 СК України мають рівні права й обов`язки щодо дитини, незалежно від перебування чи не перебування батьків у шлюбі та їх спільного чи окремого проживання. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (частина друга статті 141 СК України у редакції, чинній до 6 лютого 2018 року; близькі за змістом приписи були передбачені у статті 59 Кодексу про шлюб та сім`ю України).

По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не був позбавлений батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , а тому мав правове становище батька останнього з усією сукупністю прав, заснованих на спорідненості зі своєю дитиною.

Одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її отримання. Згідно з частиною першою статті 16-3 цього Закону, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті (протягом трьох років з виникнення такого права), не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.

Отже, виплата зазначеної допомоги батькам загиблого (померлого) військовослужбовця не ставиться у залежність від належного виконання ними батьківських обов`язків, а пов`язується з наявністю у них можливості мати та набувати права, засновані на спорідненості з дитиною, відсутністю відмови від отримання одноразової грошової допомоги та з поданням документів, передбачених Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Відповідно до частини шостої статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами.

З огляду на повноваження таких органів державної влади та військового управління і відсутність у них реальної можливості у кожному випадку перевіряти належність виконання батьківських обов`язків набувачами одноразової грошової допомоги обґрунтованою є залежність її виплати від наявності правового статусу батька чи матері, заснованого на спорідненості з дитиною.

Згідно зі статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Вказаний перелік підстав, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, є вичерпним. З них лише підстава, визначена пунктом «г», пов`язана з поведінкою осіб, які претендують на отримання цієї допомоги як члени сім`ї, батьки або утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Проте з цієї підстави особа не усувається від права на отримання одноразової грошової допомоги, не позбавляється цього права. Таке право у неї не виникало, а її дії з подання завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги були спрямовані на протиправне присвоєння цього права.

Отже, чинне законодавство України не передбачає можливості усунення матері чи батька загиблого військовослужбовця від отримання гарантованої державою одноразової допомоги. А стаття 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлює, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги позивача в тому, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що відповідач з часу припинення шлюбних відносин з 1994 року фактично самоусунувся від виконання свого батьківського обов`язку щодо належного утримання та виховання сина ОСОБА_4 , зокрема до 18 років; після розірвання шлюбу із нею відповідач однією сім`єю із сином ОСОБА_4 не проживав, спільного господарства не вів, спільного бюджету не мав, участі у вихованні сина не брав, аліментів на його утримання не сплачував, участі у задоволенні матеріальних та духовних потреб сина не приймав.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції зазначені позивачем обставини врахував, надав їм правильну юридичну оцінку, відобразивши результати такої оцінки в своєму рішенні.

Правовий статус батьків за приписами Сімейного кодексу України включає сукупність прав і обов`язків, заснованих на факті споріднення з дитиною, а не спільного з нею проживання. І лише позбавлення особи батьківських прав має наслідком втрату цією особою всіх прав, заснованих на спорідненості з дитиною. Враховуючи те, що відповідач не був позбавлений батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , а тому мав правове становище батька останнього з усією сукупністю прав, заснованих на спорідненості зі своєю дитиною. Виплата одноразової грошової допомоги, пов`язаної зі смертю військовослужбовця, батькам загиблого (померлого) військовослужбовця не ставиться у залежність від належного виконання ними батьківських обов`язків.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги позивача щодо незастосування судом першої інстанції аналогії положень цивільного законодавства України, яке регулює порядок усунення особи від права на спадщину (ст. 1224 ЦК України), до порядку усунення особи від права на отримання грошової допомоги, пов`язаної із загибеллю військовослужбовця.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). А до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця належить не останньому, і вказане майнове право не входить до складу спадщини після загибелі військовослужбовця, а набувається у зв`язку з фактом його загибелі, приписи ЦК України щодо спадкування не застосовуються до регулювання спірних правовідносин між матір`ю та батьком загиблого.

З огляду на викладене є правильним висновок суду першої інстанції в тому, що інститут усунення від права на спадкування, передбачений статтею 1224 ЦК України, не може бути застосований до правовідносин щодо усунення відповідача від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної зі смертю військовослужбовця.

Такий висновок повністю узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 березня 2019 року у цивільній справі № 331/6927/16-ц (провадження № 14-651цс18).

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, зокрема, на те, що, визначаючи належність обраного позивачем способу захисту, слід оцінювати його ефективність для захисту того права чи інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду. Вимога про захист цивільного права або інтересу має відповідати змісту цього права чи інтересу, характеру його порушення, оспорювання або невизнання і повинна забезпечувати поновлення права чи інтересу, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати отримання відповідного відшкодування.

Порушені, оспорювані чи невизнані права або інтереси на отримання гарантованої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразової грошової допомоги можуть бути захищені, зокрема, у визначений частиною першою статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» спосіб. Судом встановлено, що позивач уже реалізувала своє право на отримання цієї допомоги. З огляду на вказане, враховуючи те, що зміна правовідношення шляхом усунення від права згідно з ЦК України може бути застосована для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернулася до суду, обраний нею спосіб захисту є неналежним. Тому правильними є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про усунення ОСОБА_2 від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної зі смертю військовослужбовця.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 09 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. С. Марчук
В. В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 04 грудня 2019 року