Справа № 461/5107/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/1145/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Львів

Справа № 461/5107/16-ц
Провадження № 22-ц/811/1145/18
Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Струс Л.Б.
суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.
секретаря: Бадівської О.О.

за участю представника апелянта ОСОБА_1 , представника позивача Стадник З.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України

на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2017 року в складі судді Юрківа О.Р.

у справі

за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за участю третьої особи Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання незаконним та скасування рішення про виключення з квартирного обліку, визнання незаконними дій, поновлення на квартирному обліку та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , за участю третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі ДПС України) про визнання незаконним та скасування рішення про виключення з квартирного обліку, визнання незаконними дій, поновлення на квартирному обліку та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову посилався на те, що служив в Державній прикордонній службі України з 2005 року, тоді ж став за місцем служби на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Після набуття статусу ветерана Держприкордонслужби України отримав право на забезпечення житлом в першочерговому порядку. Надалі, 12 лютого 2015 року наказом голови Держприкордонслужби України № 99-ОС його звільнили з посади начальника 1 окремого відділу капітального будівництва ДПС України та зарахували в розпорядження начальника Східного РУ ДПС України. 19 червня 2015 року Наказом Голови Держприкордонслужби України № 526-ОС позивача було звільнено в запас. У жовтні 2015 року, звернувшись до ДПС України щодо підтвердження перебування на квартирному обліку в органах ДПС України, довідався, що виключений з такого обліку, а його квартирна справа направлена до Галицько-Франківського ОРВК м. Львова. Вважаючи такі дії відповідачів незаконними, з осені 2015 року по липень 2016 року намагався поновитися на квартирному обліку в органах ДПС України в поза судовому порядку, але відповідачі не визнають за ним такого права. Оскільки, для військовослужбовця, який зарахований у розпорядження начальника, законом не передбачено право постановки на квартирний облік до часу призначення його на посаду, виключення з квартирного обліку за попереднім місцем служби в Адміністрації ДПС України та передача квартирної справи до Східного РУ ДПС України є незаконними.

Посилаючись на викладені обставини, із врахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просив визнати незаконним та скасувати спільне рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України та житлової комісії Державної прикордонної служби України від 25 травня 2015 року № 62 про виключення полковника ОСОБА_2 з квартирного обліку у Адміністрації Державної прикордонної служби України та поновити ОСОБА_2 на квартирному обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) із збереженням черговості та пільг.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2017 року позов ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , за участю третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання незаконним та скасування рішення, поновлення на квартирному обліку задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано спільне рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України та житлової комісії Державної прикордонної служби України від 25 травня 2015 року № 62 про виключення полковника ОСОБА_2 з квартирного обліку у Адміністрації Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ). Поновлено ОСОБА_2 на квартирному обліку в Адміністрації Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) із збереженням черговості та пільг. Стягнуто солідарно, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в сумі 551,20 грн.
Вищевказане рішення оскаржила Адміністрація Державної прикордонної служби України.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що не погоджується із рішенням суду та вважає, що рішення суду ухвалено внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, у апеляційній скарзі зазначено, що в квітні 2017 року представником відповідача в судовому засіданні заявлялось клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що позивачем оскаржується рішення суб`єкта владних повноважень, тому такий позов повинен розглядатися відповідним адміністративним судом. Суд прийняв до розгляду вказане клопотання, однак в судовому засіданні відповідна ухвала за наслідком розгляду клопотання не проголошувалась.
Окрім цього, у апеляційній скарзі вказано, що в матеріалах справи містяться відомості, які підтверджують, що ОСОБА_2 забезпечувався житлом під час проходження військової служби у м. Львові. Відтак, судом першої інстанції не враховано вимоги закону щодо забезпечення державою житлом військовослужбовців один раз протягом усього часу проходження служби.
При цьому, апелянт зазначає, що позивач під час проходження військової служби в м. Харкові Східному регіональному управлінні жодної дії не вчинив з метою забезпечити своє право на житло. Так, розуміючи, що перебування в розпорядженні начальника Східного регіонального управління дозволяє ОСОБА_2 , крім порядку п. 3.5. Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Держприкордонслужбі України, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України №1040 від 20.12.07р. подати рапорт про зарахування на квартирний облік, останній створив умови начебто через не призначення на посаду не вжив в своїх інтересах жодних заходів на підставі нормативно-правових актів, які мають вищу юридичну силу ніж застосована судом інструкція.
Поряд із цим, у апеляційній скарзі наголошується на тому, що судом не вірно застосовано п.2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, оскільки ця інструкція поширюється виключно на військовослужбовців, які проходять військову службу в Збройних Силах України, а позивач на момент оспорюваних правовідносин проходив військову службу в Державній прикордонній службі України. Також, вказано на те, що судом здійснено невірний розподіл судових витрат.
Апелянт Адміністрація Державної прикордонної служби України просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.
За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.
18 жовтня 2018 року цивільна справа № 453/1893/14-ц одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.
Вислухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника Адміністрації Державної прикордонної служби України Фельпеля І.І., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам видячи з наступного.
Як встановлено судом із січня 1999 року ОСОБА_2 проходив службу у Прикордонних військах України на посаді заступника командира головного інженера Окремої військової будівельної дільниці № 2930 Окремого інженерно-будівельного батальйону Північно-Західного напрямку Прикордонних військ України, що підтверджується Витягом з послужного списку.
14 березня 2005 року, відповідно до Витягу з Протоколу № 1 спільного засідання командування та житлової комісії Львівського гарнізону Західного регіонального управління Держприкордонслужби України від 14 березня 2005 року, підполковника ОСОБА_2 із складом сім`ї одна особа зараховано на квартирний облік.
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 ДПС України від 10 червня 2015 року № 721/302, позивач перебував на квартирному обліку в Адміністрації ДПС України (в/ч НОМЕР_1 м. Київ) з 28 грудня 2006 року до 25 травня 2015 року, складом сім`ї одна особа, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень з 04 вересня 2014 року до 25 травня 2015 року.
12 лютого 2015 року Наказом Голови ДПС України № 99-ОС полковника ОСОБА_2 звільнено з посади начальника 1 окремого відділу капітального будівництва Держприкордонслужби України згідно пп. 2 п. 127 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України та зараховано в розпорядження начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України. 31 березня наказом начальника Східного РУ ДПС України № 186-ос ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу регіонального управління.
25 травня 2015 року спільним рішенням Адміністрації та житлової комісії ДПС України № 62 ОСОБА_2 виключено з квартирного обліку Київського прикордонного гарнізону, а квартирну справу направлено до Східного РУ ДПС України. 16 червня 2015 року квартирна справа позивача № 412 надійшла до Східного РУ Держприкордонслужби України. 19 червня 2015 року Наказом Голови ДПС України № 526-ос полковник ОСОБА_2 звільнений з військової служби у запас за пп. «г» (через сімейні обставини) п. 1 ч. 8 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».
26 червня 2015 року Наказом начальника Східного РУ ДПС України № 393-ос позивач виключений із списків особового складу регіонального управління, вислуга років станом на 26 червня 2015 року складає 28 років 10 місяців 25 днів. 21 вересня 2015 року Східним РУ Держприкордонслужби України квартирна справа позивача № 412 була направлена до Галицько-Франківського об`єднаного районного військового комісаріату міста Львова. 01 жовтня 2015 року Галицько-Франківським ОРВК м. Львова квартирна справа позивача 412 скерована у Львівський обласний військовий комісаріат (вих. № гсз/3786), оскільки районний військовий комісаріат не займається веденням житлових справ.
На підставі встановлених вищевикладених обставин та дослідження наявних матеріалів справи, Галицький районний суд м. Львова прийшов до висновку, що вимоги позивача є належно обґрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки рішення про зняття позивача з квартирного обліку в Адміністрації Держприкордонслужби України (в/ч НОМЕР_1 ) не відповідає вимогам закону та грубо порушує житлові права позивача, є фактом позбавлення позивача права на житло без законних підстав.
Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Так, згідно з ч. 1 ст. 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом(найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081 було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Відповідно до п. 3 цього Порядку та п. 1.4 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Отже, здійснивши правовий аналіз вищевикладених законодавчих положень, слід дійти до висновку, що держава виключно одноразово забезпечує жилими приміщення військовослужбовців, які мають вислугу на службі 20 років і більше протягом усієї військової служби останніх.
Як встановлено матеріалами справи, що відповідно до розпорядження Львівської міської ради народних депутатів виконавчого комітетом Галицької районної адміністрації №996 «Про закріплення квартир за черговиками підприємств , установ та організацій» від 17.08.1998 року за №25 ОСОБА_2 військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 , черговику за місцем служби з 1991 року за №9 була закріплена квартира АДРЕСА_1 ) на склад сім`ї 3 особи. (т.2 а.с.93-105)
Відповідно до списку військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , які отримують житло в будинку по АДРЕСА_2 позивач ОСОБА_2 разом з сімєю отримав дану квартиру та був знятий з квартирного обліку та відповідно до витягу з протоколу №7 житлової комісії в/ч А3357 від 15.06.1998 року з обліку по забезпеченню житловою площею виключено.(т.2 а.с.109).
Cтатею 40 Житлового кодексу передбачено, що громадяни які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 40 Житлового кодексу Української РСР, пп. 3 п. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов, зокрема, у випадках: припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією, крім випадків, передбачених законодавством Союзу PCP, Житловим Кодексом УРСР, п. 29 цих Правил та іншими актами законодавства Української PCP.
Крім цього, право військовослужбовців, звільнених з військової служби в запас, залишатися на квартирному обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду передбачено п. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, п. 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями та п. 3.12 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України.
22 липня 2004 року відповідно до копії свідоцтва про право власності АДРЕСА_3 було приватизовано згідно з Законом України »Про приватизацію державного житлового фонду» відповідно до розпорядження Залізничної районної адміністрації від 22 липня 2004 року №729 ,
Отже позивач ОСОБА_2 забезпечувався житлом під час проходження військової служби у м. Львові у військовій частині НОМЕР_2 .
Відтак, колегія суддів приходить до висновк, що позивач ОСОБА_2 отримав за рахунок держави житло, а саме квартиру АДРЕСА_4 , правом на приватизацію якої скористалася його дружина та син.
З врахуванням вищенаведеного, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з вищенаведених підстав.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України судовий збір у розмірі 1310 грн.32 коп.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2017 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за участю третьої особи Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання незаконним та скасування рішення про виключення з квартирного обліку, визнання незаконними дій, поновлення на квартирному обліку та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України судовий збір у розмірі 1310 грн.32 коп
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 січня 2019 року.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра