Справа № 471/594/18-ц
Провадження №2/471/26/19
Номер рядка звіту 19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"12" грудня 2019 р.

Братський районний суд Миколаївської області

у складі:

головуючого судді Скарницької І.Б.,

за участю секретаря Романчук О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Братське цивільну справу № 471/594/18-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивачка в судове засідання не з`явилась, від її представника надійшла заява, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, поштові повідомлення були повернені до суду з відмітками «не проживає» та «закінчення терміну зберігання». Також судом було здійснено виклик відповідачів через оголошення.

Суд, на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі.

Дослідивши матеріали справи, заяви сторін у справі, суд прийшов наступного висновку.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.10).

Позивач з 30.01.2001 року на підставі договору оренди житла (з подальшим викупом) від 22.01.2000 року зареєстрована у вказаному житловому будинку (арк.с. 11).

Позивачка відкрито добросовісно та безперервно володіє майном, проте отримати свідоцтво на право власності не може, оскільки відсутні відомості щодо місця знаходження власників майна.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

У відповідності зі ст. 331 ЦК України, право власності на нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, спорудження і т.п.), що відповідно до закону підлягає державної реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до вимог п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Таким чином, спосіб набуття права власності базується на сукупності обставин - тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Добросовісне володіння припускає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, зважаючи та те, що позивачка вже понад 10 років відкрито добросовісно та безперервно володіє житловим будинком, правових перешкод щодо встановлення права власності за позивачкою немає суд вважає, що за нею має бути визнано право власності на це майно.

Судові витрати слід залити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

СуддяІ.Б. Скарницька