Дата документу 10.12.2019 Справа № 320/839/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/839/19 Головуючий у 1 інстанції: Фомін В.А.
Провадження № 22-ц/807/3465/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Мелітопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення батьківства та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Мелітопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення батьківства та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебували у близьких стосунках з 2005 року по вересень 2018 року. У період стосунків ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_4 . Запис про батька дитини був зроблений нею за її прізвищем, ім`я та по-батькові було записано на підставі ч.1 ст.135 СК України. Ні під час народження дитини, ні після в шлюбі вона не перебувала.

ОСОБА_1 називав ОСОБА_4 своїм сином, вони разом з ним вибирали дитині ім`я, хрещених батьків та проводили спільно обряд хрещення сина, він приїжджав на його дні народження, дарував подарунки, а в літній період разом їздили на відпочинок та сумісно проводили дозвілля. ОСОБА_4 знає ОСОБА_1 як свого рідного батька. З 2018 року стосунки з відповідачем припинилися.

Від встановлення батьківства в добровільному порядку відповідач ухиляється. Матеріальну допомогу на утримання сина надавав несистематично, останній раз ним здійснено переказ грошових коштів на банківську картку в серпні 2018 року.

ОСОБА_4 проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Крім того, дитина перебуває на диспансерному обліку у невролога та психіатра з діагнозом: «Затримка психо-мовного розвитку, легка розумова відсталість з патологічними формами поведінки», періодично лікується в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради. На лікування та реабілітацію дитини за призначеннями лікарів постійно витрачаються значні матеріальні кошти та фізичні зусилля. Дитині рекомендовані постійні заняття лікувальним спортом, проведення занять з вчителем логопедом та дефектологом.

ОСОБА_4 з 2018 року навчається в класі дітей з особливими потребами Загальноосвітньої школи № 24 м. Мелітополя. З 10 жовтня 2018 року згідно медичного висновку № 136 дитині надано статус інваліда.

Її доходи мінімальні, вистачає лише на сплату комунальних послуг та її особисті потреби.

Відповідач може надавати належну та необхідну матеріальну допомогу неповнолітній дитині, офіційно працює на посаді заступника директора з безпеки в ДП «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МіГ - ремонт», отримує пенсію за вислугою років.

Інших осіб, які могли б утримувати та повноцінно забезпечувати неповнолітнього ОСОБА_4 немає.

На підставі зазначеного просила визнати ОСОБА_1 батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: зазначити батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усього заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з січня 2019 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 , всі понесені судові витрати по справі покласти на відповідача.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 вересня 2019 року з виправленою опискою ухвалою суду від 13 вересня 2019 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого зареєстровано 07 вересня 2010 року реєстратором Відділу реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис в Книзі реєстрації народжень за № 1081.

Вирішено внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого зареєстровано 07 вересня 2010 року реєстратором Відділу реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис в Книзі реєстрації народжень за № 1081, а саме: зазначити батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усього заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31 січня 2019 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 гривень 40 копійок та витрати на проведення експертизи у розмірі 7614 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення суду в частині розміру аліментів та ухвалити рішення про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/6 частини від всього заробітку (доходу) щомісячно, судові витрати покласти на позивача.

Посилався на те, що судом першої інстанції не враховано наявність в нього іншої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання якого рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2019 року у справі №331/695/19 з нього стягнуто аліменти в розмірі 18 568 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити рішення суду в частині розміру аліментів та ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/6 частини від всього заробітку (доходу) щомісячно, судові витрати покласти на позивача.

Посилалась на те, що судом першої інстанції не враховано наявність в відповідача іншої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання якого рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2019 року у справі №331/695/19 з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 18 568 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, відповідач фактично не зможе виконувати рішення судів.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначила, що відповідачем були визнані позовні вимоги, не було надано до суду першої інстанції свідоцтво про народження іншої дитини та копію рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2019 року у справі №331/695/19 та не зазначено обставин, які перешкоджали надати ці докази, не доведено неможливість сплачувати визначений судом розмір аліментів, з позовом про стягнення аліментів ОСОБА_2 звернулась після подання цього позову.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому зазначила, що ОСОБА_2 не доведено порушення її прав, законодавством передбачені випадку відрахувань у розмірі 70% із заробітної плати боржника при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей, відповідач не заперечував проти задоволення позову та має можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі, відповідач та ОСОБА_2 при зміні майнового стану мають право звернутись з позовом про збільшення чи зменшення призначеного судом розміру судового збору,

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині стягнення аліментів, в іншій частині рішення не оскаржується та не переглядається в апеляційному порядку.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини від усього заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог та визнання позову відповідачем в цій частині в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи, а саме копією свідоцтва про народження, виданого 07.09.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України підтверджується, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11,12).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 вересня 2019 року визнано ОСОБА_1 батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого зареєстровано 07 вересня 2010 року реєстратором Відділу реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис в Книзі реєстрації народжень за № 1081.

Згідно з довідкою Комунального підприємства «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області дитина проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 13).

Судом також встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач офіційно працевлаштований.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у статті 180 СК України.

Згідно з частиною другою статті 51 Конституції України, статтею 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За приписами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції, керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши факти, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, визначивши аліменти, які підлягають стягненню на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач не надав доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі, який відповідає вимогам розумності, законності та належного виконання батьківських обов`язків.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про неврахування судом першої інстанції перебування на утриманні ОСОБА_1 іншої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання якого рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2019 року стягнуто аліменти в розмірі 18568 грн. щомісячно, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

За приписами ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 долучено до апеляційних скарг рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2019 року у справі №331/695/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 18 568 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , починаючи з 12 лютого 2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 був присутній в судового засіданні, а отже був обізнаний про ухвалення зазначеного рішення суду (а.с.156-162).

Ухвалюючи рішення від 04 квітня 2019 року у справі №331/695/19 від 04 квітня 2019 року у справі №331/695/19, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 працює в ДП «Запорізькій державний авіаційний ремонтний завод «МіГремонт», отримує сукупний дохід в розмірі 37 139 грн.

Також матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 був обізнаний про перебування в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області вказаної справи за позовом ОСОБА_3 , під час розгляду справи подав заяву про визнання позову, що свідчить про його згоду з розміром аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 (а.с. 71, 72, 111).

ОСОБА_2 не скористався своїм правом на надання доказів на підтвердження обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів, зокрема, наявність у нього іншої дитини, в той час як чинним цивільним процесуальним законодавством передбачено заборону суду першої інстанції збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Посилання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на неможливість ОСОБА_1 в майбутньому виконувати рішення судів про стягнення аліментів ґрунтуються на припущеннях, чим не може в силу закону обґрунтовуватись судове рішення.

До того ж, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2019 року у справі №331/695/19, на неможливість виконання якого в майбутньому міститься посилання в апеляційних скаргах, з ОСОБА_1 судом зокрема стягнуті кошти у зв`язку з навчанням сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та після досягнення сином повноліття (тобто на майбутнє) (а.с.131-135). При цьому зазначене рішення відповідач не оскаржив та погодився з його змістом.

Інших доводів апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не містять.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційних скаргах доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргвх, не вбачається, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 вересня 2019 року у цій справі в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

В іншій частині рішення не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: