ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/14009/17

Провадження № 22ц/818/5455/19

Категорія: відшкодування шкоди

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу Прокуратури Харківської області

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2019 року у складі судді Подус Г.С.,

у цивільній справі №638/14009/17 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю,-

ВСТАНОВИВ:

18.09.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі 57 600 грн..

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що 23.10.2014 року Прокуратурою Харківської області було відкрито кримінальне провадження №0000291 по ч. 2,3 ст. 365, ч. 1 ст. 384 КК України. 22.01.2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000291.

20.03.2015 року Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову про закриття кримінального провадження №0000291, від 22.01.2015 року, однак слідчим так і не виконувались необхідні дії по кримінальному провадженню. 30.06.2015 року Червонозаводський районний суд м. Харкова розглянув скаргу ОСОБА_1 про відвід слідчого та задовольнив її, відсторонив слідчого Панова О.О. 28.12.2015 року вкотре було закрито провадження по кримінальній справі.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.02.2016 року скасовано постанову від 28.12.2015 року про закриття провадження по кримінальній справі.

02.12.2016 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження. 15.03.2017 року Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 02.12.2016 року.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.04.2017 року задоволено відвід слідчого Попова Д. 31.05.2017 року слідчим Прокуратури Харківської області винесено постанову про закриття кримінального провадження. 09.08.2017 року Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову про закриття кримінального провадження.

Таким чином, вказує ОСОБА_1 , своїми тривалими неправомірними діями відповідач завдав моральної шкоди, а тому просить суд позов задовольнити, стягнути грошові кошти у якості компенсації моральної шкоди, заподіяної йому неправомірною тривалою бездіяльністю відповідача при імітації розслідування кримінальної справи №0000291

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Суд вирішив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 компенсацію спричиненої моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

В апеляційній скарзі Прокуратура Харківської області просить рішення скасувати, вважаючи його незаконним, та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги Прокуратура Харківської області зазначає, що прокуратурою Харківської області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000291 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 365, ч. 1 ст. 384 КК України.

За результатами проведеного досудового слідства у кримінальному провадженні № 0000291 слідчим прокуратури області приймалися рішення про його закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова рішення слідчих про закриття цього кримінального провадження - скасовувались. Однак, в жодному разі дії органів прокуратури за результатами розгляду скарг на постанови про закриття кримінального провадження не визнавалися судом незаконними.

Таким чином, вбачається, що твердження про незаконні дії службових осіб прокуратури Харківської області під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000291 не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними доказами.

Скаржник стверджує, що підстав стверджувати про порушення прав позивача у вказаному кримінальному провадженні не існує. Також, просить звернути суд увагу на те, що ОСОБА_1 взагалі не конкретизує, в чому ж саме полягає спричинена йому моральна шкода. У своєму позові він не вказує, будь-яких даних про наявність у нього фізичних або моральних страждань, спричинених діями органів прокуратури, тоді, як, у відповідності до вимог статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає, перш за все у фізичних або душевних стражданнях, яких зазнала особа.

Позивач же у своєму позові лише перераховує дії органів досудового розслідування, та вказує на невідповідність цих дій його бажанням, жодним чином не пояснюючи які саме (фізичні або моральні) страждання йому спричинено, та в чому саме вони полягають.

Крім того, реалізація позивачем права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого прокуратури та задоволення таких скарг слідчим суддею, само по собі не свідчить про незаконність прийняття прокуратурою рішень, які обмежують права і свободи позивача, а зводяться до реалізації права на здійснення функції контролю в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Аналогічну позицію викладено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.10.2017 у справі № 638/9752/15, у постановах Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 638/9055/15, від 31.10.2018 у справі № 646/5224/17, від 10.10.2018 у справі № 640/3837/17, від 04.07.2018 у справах №№ 641/2328/17, 638/14260/16, постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 638/12193/16 та постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №336/5519/18 .

Також, судом першої інстанції в оскаржуваному рішення не зазначено з яких саме міркувань він виходив, визначаючи відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн., та якими належними, допустимими та достовірними доказами це підтверджується.

В судовому засіданні представник Прокуратури Харківської області Крупська К.М. апеляційну скаргу підтримала, посилаючись на доводи викладені в ній та просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні заяви позову в повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції визнав факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача внаслідок прийняття процесуальних рішень без достатньої для цього підстави, тривалої бездіяльності посадових осіб, пов`язаних з невиконанням своїх обов`язків, не проведенні комплексу дій, передбачених КПК України, неодноразового прийняття неправомірних рішень про закриття кримінального провадження, які в подальшому скасовувалися.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, а учасниками не оспорюються ті обставини, що 23.10.2014 року Прокуратурою Харківської області було відкрито кримінальне провадження №0000291 по ч. 2,3 ст. 365, ч. 1 ст. 384 КК України.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.03.2015 року скасовано постанову слідчого ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Панова О.О. від 22 .01.2015 року про закриття кримінального провадження №0000291. (а.с. 12)

30.07.2015 року Червонозаводський районний суд м. Харкова розглянув скаргу ОСОБА_2 про відвід слідчого та задовольнив її, відсторонив слідчого Панова О.О. від розслідування кримінального провадження №0000291 (а.с. 11)

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.02.2016 року скасовано постанову слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Удовіченка В.В. від 28.12.2015 року про закриття кримінального провадження №0000291. (а.с.10)

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.03.2017 року скасовано постанову слідчого управління прокуратури Харківської області Попова Д.В. від 02.12.2016 року про закриття кримінального провадження №0000291 . (а.с. 8)

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.04.2017 року задоволено відвід слідчого Попова Д. (а.с. 7)

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.08.2017 року скасовано постанову старшого слідчого управління прокуратури Харківської області Корбань В.В. від 31.05.2017 року про закриття кримінального провадження №0000291. (а.с. 6)

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.11.2017 року скасовано постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Корбаня В.В. від 31.10.2017 року про закриття кримінального провадження №0000291. (а.с. 180)

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.08.2018 року скасовано постанову першого слідчого відділу слідчого управляння прокуратури Харківської області Корбань В.В. від 21.05.2018 року про закриття кримінального провадження №0000291. (а.с. 171)

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.05.2018 року задоволено відвід старшого слідчого відділу слідчого управляння прокуратури Харківської області Корбань В.В. (а.с. 172)

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.02.2019 року скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Константинова В.С. від 27.12.2018 року про закриття кримінального провадження №0000291. (а.с. 159)

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Частиною шостою ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-44-цс16.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до спірних правовідносин необхідно застосувати ст. 1174 ЦК України, оскільки ч.6 ст.1176 ЦК України передбачає загальні підстави відшкодування шкоди органом досудового розслідування, яка застосовується в разі неможливості застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України

Положеннями п. 10-1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Враховуючи встановлення наявності у позивача порушення нормальних життєвих зв`язків в результаті бездіяльності посадових осіб органів досудового слідства правоохоронних органів, що підриває довіру та сприяє формуванню у позивача негативного ставлення до даних органів, розмір стягнутої моральної шкоди 5000 грн. є розумним та справедливим.

Погоджуючись з таким вирішенням позову в частині визнання факту заподіяння моральної шкоди колегія суддів виходить з того, що наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності не дають підстави погодитися з доводами відповідача в тій частині, що довготривале не вирішення заяви ОСОБА_1 про злочин у встановленому законом порядку та спосіб, яке змушувало його витрачати додаткові зусилля і час для оскарження і перегляду у судовому порядку оспорених ним процесуальних рішень, не завдавали заявнику моральних страждань.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність постановленого прокурором вищого рівня чи судового рішення, якими б визнавалося незаконним прийняття постанови про закриття кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 , оскільки підставою для задоволення позову суд визнав, а колегія з цим погоджується, не існування певного процесуального рішення прокурора вищого рівня чи судового рішення про визнання незаконною постанови слідчого прокуратури, а систематичне, неодноразове прийняття процесуального рішення про закриття провадження без проведення необхідної для повноти, всебічності і неупередженості перевірки доводів заявника, тобто вирішення заяв про злочин у спосіб, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування посадовими особами правоохоронного органу його доводи.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокуратури Харківської області залишити без задоволення

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 грудня 2019 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина