Справа № 570/4763/19
Номер провадження 2/570/1469/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Красовського О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договорів купівлі- продажу автомобіля, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 одночасно з поданням позовної заяви було подано заяву про забезпечення позову, в якій просить: забезпечити позов шляхом накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль марки «Renault Megane» 2012 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 шляхом заборони його відчуження та експлуатації з наступною передачею заявниці на зберігання на весь час судового розгляду справи.

В обґрунтування цієї заяви ОСОБА_1 зазначає, що 19.01.2019 ОСОБА_2 придбав автомобіль марки «Renault Megane» 2012 року випуску, сірого кольору. Оскільки на день придбання вони перебували у зареєстрованого шлюбі, то заявниця вважає, що вказане авто належить до спільної сумісної власності подружжя.

18.04.2019 року згідно договору купівлі-продажу №7162/19/009280 ОСОБА_4 , діючи в якості комісіонера, здійснила продав вищезазначеного транспортного засобу.

Додатково заявниця зазначає, що оскільки продаж належного їй транспортного засобу відбувся без її згоди, то вона звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договорів купівлі-продажу автомобіля та просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно з наступною передачею їй на зберігання на весь час судового розгляду справи.

Суд вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

У відповідності до ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заяви ОСОБА_1 та її доведеності суд вважає, що спосіб забезпечення позову, про який просить позивачка, не відповідає заявленим позовним вимогам.

У відповідності до роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 р. (з відповідними змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має право брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Приписами ст. 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно постанови пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, приймаючи рішення щодо заяви про забезпечення позову суд зважає, що заявниця не надала достатніх доказів на підтвердження своїх вимог та наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд зазначає, що обраний вид забезпечення не є співмірним та не відповідає позовним вимогам, а накладення арешту шляхом встановлення заборони його відчуження та експлуатації з наступною передачею заявниці на зберігання на весь час судового розгляду справи буде порушувати інтереси законного володільця майна.

Керуючись ст. ст. 149, 150,151,157 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 15 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Красовський О.О.