Дата документу 04.12.2019 Справа № 335/9650/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/9650/18 Головуючий у 1 інстанції: Воробйов А. В.
провадження № 22-ц/807/2322/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А
04 грудня 2019 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів: Гончар М.С.
Бєлки В.Ю.
при секретарі: Бабенко Т.І.
за участі: прокурора Редька М.В., представників позивача ОСОБА_1 адвокатів
Смирнової І.Г., Ложешнік О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, в обґрунтування якого вказують наступне.
Прокуратура Запорізької області як орган досудового слідства свої обов`язки, передбачені положеннями ст. 2, ч. 2 ст. 9 КПК України, належним чином не виконувала, чим допустила бездіяльність, яка має наслідком порушення прав позивачів і полягає в наступному.
12.04.2018 року вказана вище постанова про закриття кримінального провадження скасована слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з тих підстав, що фактично постанова слідчого від 26.06.2017 року майже повністю собою повторює скасовану постанову про закриття кримінального провадження від 26.10.2015 року, яка визнана судом незаконною, і не містить достатніх мотивів для закриття провадження.
Позивачі вказували, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що прокуратурою Запорізької області допущено протиправну бездіяльність та впродовж майже чотирьох років, з 16.09.2014 року до дати подання цієї позовної заяви, прокуратурою Запорізької області не вжито належних, необхідних та достатніх заходів для проведення досудового розслідування у цій справі відповідно до вимог КПК України, Такою протиправною бездіяльністю їм спричинено моральну шкоду у вигляді тривалих страждань, розмір якої вони оцінюють у 40 000 грн. кожен.
Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивачі зазначили, що протиправна бездіяльність прокуратури Запорізької області, яка пов`язана з неналежним виконанням своїх обов`язків (бездіяльністю) протягом тривалого часу чотирьох років щодо розслідування фактів заподіяння їм тілесних ушкоджень працівниками правоохоронних органів, приниження їх людської гідності, має наслідком порушення нормальних умов життя позивачів, створює відчуття небезпеки від безкарності діянь працівників правоохоронних органів, від існування кругової поруки серед правоохоронців, яка унеможливлює притягнення до відповідальності осіб, винних у застосуванні насильства, зневіри до державних органів та держави в цілому, що спричиняє душевний біль та страждання.
Враховуючи вищевикладене, позивачі просили стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету на їх користь по 40 000 гривень кожному в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, шляхом списання цих сум з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог відносно нього та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 вказане рішення суду щодо відмови у його позовних вимогах не оскаржив.

01 липня 2019 року від Прокуратури Запорізької області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що скаржником не наведено достатніх та допустимих доказів на підтвердження обставин заподіяння йому працівниками прокуратури Запорізької області моральної шкоди.

Від інших учасників справи відзивів на апеляційну скаргу не надходило, що не є перешкодою для апеляційного розгляду справи у відповідності до ч. 3 статті 360 ЦПК України.

Державне казначейство України свого представника у судове засідання апеляційного суду не направило, отримавши судову повістку у судове засіданні на 04.12.2019р., клопотань про відкладення справи не надіслало, про причини неявки не сповістило.

Інтереси обох позивачів в суді першої інстанції представляв адвокат Артьомов О.І. ( а.с. 13-14), які особисто у жодне судове засідання не з`явились. Але договір з цим адвокатом у позивачів на стадії апеляційного провадження припинено.

Позивач ОСОБА_2 , зазначивши у позовній заяві своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , спрямовані на неї судові повістки не отримував ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді, які повертались без вручення позивачу із вказівкою поштового працівника «за закінченням терміну зберігання» ( а.с. 81, 204, 213, 228).

Згідно зі змістом статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи, а якщо цього обов`язку ними не виконано, то судові повістки надсилаються на останню відому адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник справи за цією адресою більше не проживає.

ОСОБА_2 іншої адреси свого місця перебування суду не сповістив, тому колегія згідно з положеннями вище наведеної процесуальної норми визнає, що останній повідомлявся у належний спосіб. Тому апеляційний розгляд справи відбувся у його відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились до судового засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується із такими висновками, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.09.2014 року ПАТ „Український графіт звернулось до прокуратури Запорізької області з повідомленням про вчинення злочину, у якому зазначалось, що співробітниками Орджонікідзевського РВ УМВС України у Запорізькій області та прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя умисно було застосовано насильницькі дії до працівників охорони ПАТ „Український графіт ОСОБА_1 та ОСОБА_2

16.09.2014 року прокуратурою Запорізької області внесені відомості про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 365 КК України та зареєстровано кримінальне провадження № 0000342. Органом досудового розслідування визначено прокуратуру Запорізької області. В зазначеному кримінальному провадженні позивачів визнано потерпілими особами.

23.04.2015 року старшим слідчим СВ прокуратури Запорізької області Занковим А.В. у кримінальному провадженні № 0000342 винесено постанову про його закриття в зв`язку з відсутністю в діях співробітників Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області та прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

27.05.2015 року вказана вище постанова про закриття кримінального провадження скасована слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. Матеріали кримінального провадження повернуто до прокуратури Запорізької області для продовження досудового розслідування.

26.10.2015 року старшим слідчим СВ прокуратури Запорізької області Занковим А.В. у кримінальному провадженні № 0000342 вдруге винесено постанову про закриття кримінального провадження в зв`язку з відсутністю в діях співробітників Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області та прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

01.02.2016 року вказана вище постанова про закриття кримінального провадження скасована слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. Матеріали кримінального провадження повернуто до прокуратури Запорізької області для продовження досудового розслідування.

26 червня 2017 року старшим слідчим СВ прокуратури Запорізької області Чапалою К.Г. у кримінальному провадженні № 0000342 винесено постанову про його закриття в зв`язку з відсутністю в діях співробітників Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області та прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

12.04.2018 року вказана вище постанова про закриття кримінального провадження скасована слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. Матеріали кримінального провадження повернуто до прокуратури Запорізької області для продовження досудового розслідування.

Вищезазначені ухвали слідчих суддів набрали законної сили.

Вищевказані постанови слідчих про закриття кримінального провадження скасовувались ухвалами слідчих суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з підстав неповної перевірки, а зі змісту ухвал вбачається, що слідчі судді встановили факт неповного виконання або невиконання вказівок суду при попередньому скасуванні постанови про закриття кримінального провадження.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачі, звертаючись до суду із вимогами про відшкодування моральної шкоди, пов`язують завдання такої шкоди із неодноразовим закриттям кримінального провадження постановами слідчих, які в подальшому було скасовано слідчими суддями у зв`язку із відсутністю вжитих прокуратурою Запорізької області необхідних та достатніх заходів для проведення досудового розслідування .

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2, 7 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 2 зазначеного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, в тому числі, і у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або у випадку невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Аналізуючи у сукупності наведені положення чинного законодавства, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивач ОСОБА_1 не є тією особою, яка в розумінні вимог Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" має право на відшкодування завданої моральної шкоди.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Враховуючи наведені вище норми матеріального права та обставини справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що оскарження позивачем процесуальних рішень органів досудового слідства в порядку кримінального судочинства є механізмом реалізації права на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні, та скасування таких рішень в судовому порядку не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 243/9826/16-ц, від 11 лютого 2019 року у справі № 233/4186/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17, від 26 вересня 2018 року у справі № 638/12068/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 614/2328/17.

Таким чином, скасування постанов про закриття кримінального провадження у справі не свідчить про протиправність дій працівників слідчих органів, оскільки вони діяли в межах своїх процесуальних повноважень, що не вказує на наявність їх вини та завдання цим шкоди позивачу в розумінні вищенаведених положень норм матеріального права.

Доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження факту невиконання або неналежного виконання слідчим службових обов`язків під час досудового розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні, та притягнення його до відповідальності, передбаченої чинним законодавством, позивачем не надано ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду.

Крім того, вірними є висновки суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем факту заподіяння душевних страждань, яких він, як стверджує, зазнав у зв`язку з процесуальним рішенням слідчого, тому правові підстави, передбачені статтями 1173, 1174ЦК України для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, що могло б бути згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування оскаржуваного рішення суду.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2019 рокуу цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 грудня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Бєлка В.Ю.