ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5980/18 Номер провадження 22-ц/814/1017/19Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,

За участю секретаря судового засідання: Діхтяр Т.В.,

заявника ОСОБА_2,

представника апелянта ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в м. Полтаві цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду

за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2018 року про відшкодування шкоди, постановлену без участі учасників справи 23 листопада 2018 року під головуванням судді Материнко М.О.,-

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, у якій просив суд стягнути з Державної Казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь грошові кошти в сумі 350 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Підстави звернення з цією заявою вмотивовував тим, що вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2016 року ОСОБА_2 визнано невинуватим та виправдано за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 03 липня 2018 вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2016 року залишено без змін.

Загалом заявник перебував під слідством та судом протягом 38 місяців 11 днів.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2018 року заяву ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Державної Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 350 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

З даною ухвалою не погодилася Державна Казначейська служба України, особа яка не брала участь у справі, але вважає, що рішенням суду вирішено питання про належні їй права та обовязки.

Апелянт вважає ухвалу суду таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Просить ухвалу скасувати, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення з Казначейства шкоди у розмірі 350000 гривень відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що Державна казначейська служба України не була залучена до участі у даній справі, не дивлячись на те, що ухвала суду створює для Казначейства окремий обовязок здійснення безспірного списання коштів з рахунків державного бюджету.

Вказує на те, що місцевий суд мав постановити ухвалу, у якій визначити розмір відшкодування шкоди, а не рішення про стягнення цих коштів, адже дана вимога є позовною, і справа мала розглядатися за позовною заявою.

Звертає увагу на відсутність у Казначейства зобовязання нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів.

Розмір моральної шкоди, визначений судом, вважає необґрунтованим та безпідставно завищеним, оскільки мінімальна заробітна плата після набрання чинності Законом № 1774-VIIIне застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної прати працівників та інших виплат.

Розмір відшкодування шкоди повинен визначатися з урахуванням засад розумності і справедливості, і не призводити до збагачення заявника.

ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує щодо права на оскарження даної ухвали апелянтом, поновлення строків на апеляційне оскарження ухвали. Звертає увагу на правильність висновків місцевого суду. Прохає у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 02 квітня 2015 року органом досудового розслідування, СУ ГУМВС України в Полтавській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за № 0000161 за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 382 КК України, що підтверджується Витягом з кримінального провадження (а.с.21).

Досудовим розслідуванням було встановлено, що ОСОБА_2, займаючи посаду старого державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ ГУЮ МЮУ в Полтавській області, здійснюючи функції представника влади, будучи службовою особою, наділеною згідно з Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.99 р. № 606-ХІV, у редакції від 11 червня 2009 року, владними повноваженнями, діючи всупереч інтересам служби, умисно не виконував судове рішення, яке набрало законної сили.

01 липня 2015 року в межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України (а.с.22-24).

ОСОБА_4 обвинувачувався у тому, що, займаючи посаду старшого державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Головного управління юстиції Міністерства юстиції у Полтавській області, здійснюючи функції представника влади, будучи службовою особою, наділеною згідно Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV, умисно не виконав судове рішення, яке набрало законної сили.

Вироком Октябрського районного суду Полтави від 16 березня 2016 року ОСОБА_2 визнано невинуватим та виправдано за відсутності в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України (а.с.8-14).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 03 липня 2018 року вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2016 р. залишено без змін (а.с.15-20).

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про стягнення з Державної казначейської служби України моральної шкоди, завданої органами досудового слідства, прокуратури та суду, внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для відшкодування моральної шкоди та обґрунтованості її розміру.

Апеляційний суд, погоджується з такими висновками місцевого суду, за наступних підстав.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 Цивільного кодексу України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно зі статтею 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Частиною другою статті 2 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно зі статтею 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду; вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону № 266/94-ВР).

Частинами першою та другою статті 12 Законом № 266/94-ВР передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР.

Щодо залучення до участі в справі Державного Казначейства України.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України одним із доводів вказував на те, що служба не було залучена до участі в справі, що у відповідності з постановою Верховного Суду від 26.07.2018 року у справі № 907/769/17 є безумовною підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд.

Однак висновки Верховного Суду у вказаній справі не можуть бути застосовані в даному провадженні, оскільки у ній розглядалася справа в позовному провадженні, учасниками якого були юридичні особи.

Як зазначалося вище, спеціальним законом № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та У відповідності з наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 березня 1996 р. за N 106/1131 « Про затвердження Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" не передбачено, що органи Державного казначейства в обовязковому порядку залучаються до розгляду питання судом про відшкодування моральної шкоди в порядку визначеному цими законодавчими актами. Зазначеними вище нормативними актами визначено, що п. 13. Положення про застосування закону:» Не пізніше трьох діб після винесення постанови (ухвали) про розмір шкоди, завірена гербовою печаткою її копія

надсилається громадянинові або його спадкоємцям і подається ними до відповідного територіального органу Державного казначейства за місцем проживання для одержання чека.»

Необхідно зазначити, що вказане провадження у справі не є позовним, де є обовязковим залучення до участі в справі відповідачів та третіх осіб, а справа була розглянута хоча і у відповідності з вимогами ЦПК України , однак в спеціальному порядку, передбаченому зазначеними вище нормативними актами, які не передбачають при вирішенні питання про визначення та відшкодування моральної шкоди залучення до участі в справі третіх осіб чи зацікавлених осіб.

В Постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 146/1091/17 висловлено правову позицію, що чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, тому звернення громадянина до суду не з позовною заявою, а із заявою про відшкодування шкоди, відповідає спеціальному порядку встановленому вищезазначеним законом, та не суперечить чинному законодавству України.

У відповідності з вимогами ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод та як зазначено в п.52, рішення Європейського суду з прав людини в справі « Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) «Суд визнає, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі.

З п. 56 та 57 цього рішення можна зробити висновки, що в разі відсутності у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». Коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги в цій частині висновків місцевого суду не спростовують та не є підставою для скасування постановленої в справі ухвали.

Щодо розміру моральної шкоди

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону № 266/94-ВР).

Питання відшкодування моральної шкоди, що передбачено частиною першою статті 13 Закону № 266/94-ВР, за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно із частиною першою статті 12 цього Закону.

Відшкодування шкоди в такому випадку провадиться згідно з п. 7 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» за рахунок коштів Державного бюджету України та здійснюється Державною казначейською службою України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку.

Безспірність вимоги про відшкодування моральної шкоди визначена на законодавчому рівні.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 статті 1, пунктом 5 статті 3 Закону 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

В правових позиціях ОСОБА_5 Верховного Суду у справі № 686/23731/15-ц від 20 вересня 2018 року зазначено , що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Судом встановлено, що кримінальна справа в ході досудового розслідування та судового розгляду мала значний суспільний резонанс.

Досудове розслідування та судовий розгляд справи тривало 38 місяців з 22 квітня 2015 року до 03 липня 2018 року ( а.с.8-25).

Оскільки дана справа мала суспільний інтерес, хід розгляду справи висвітлювався засобами масової інформації, в яких містилися коментарі як потерпілих у справі, так і посадових осіб прокуратури Полтавської області ( а.с.26-43).

Заявником надано письмові пояснення та відеодокази девяти сюжетів, в яких його звинувачують у шахрайстві та привласненні мільйонів гривень. Зокрема: ефір телеканалу «Місто» від 02 вересня 2015р.; ефір телеканалу «ІРТ Полтава» від 17 березня 2016р.; ефір телеканалу «Лтава» від 08 вересня 2016р.; ефір телеканалу «Лтава» від 01 лютого 2017р.; ефір телеканалу «Місто» від 17 травня 2017р.; ефір телеканалу «Лтава» від 25 жовтня 2017р.; ефір телеканалу «Лтава» від 07 лютого 2018р.; ефір телеканалу «Лтава» від 01 червня 2018р.; видання «Полтава 365».

З урахуванням викладених фактів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що суспільне оприлюднення становища заявника у засобах масової інформації з негативної сторони та характеристики, що також були у вільному доступі для батьків заявника, дружини, родичів і друзів, ступінь зниження престижу заявника у зв'язку з обвинуваченням його у вчиненні злочину, втрату ділової репутації, що не підлягає відновленню, тривалість обмеження його конституційних прав, мало негативний вплив, в тому числі й на моральний стан заявника.

Визначаючи розмір моральної шкоди, місцевий суд в ухвалі належним чином обґрунтував свої висновки, що мінімальний розмір моральної шкоди становить 141474 грн., однак з врахуванням обставин справи дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 350 000 грн. є обґрунтований.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду в цій частині не спростували.

Апелянтом не наведено жодної підстави на підтвердження факту безпідставного завищення розміру моральної шкоди.

Їх доводи щодо необхідності застосовувати як розрахункову величину прожитковий мінімум доходів громадян також є необґрунтований.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», на який послався суд апеляційної інстанції при вирішенні цієї справи, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600,00 грн.

Однак, відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а відтак, підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносинах відсутні.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18).

Щодо доводів про помилковий спосіб стягнення та джерела відшкодування шкоди.

П.12 та п.13 наказуМіністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.96, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 6 березня 1996 р. за N 106/1131 « Про затвердження Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання,попереднього слідства, прокуратури і суду" визначено, вимоги, яким повинна відповідати ухвала суду про визначення розміру моральної шкоди.

Так, в прийнятій постанові (ухвалі) зазначається : - загальна сума, що підлягає виплаті громадянинові в рахунок відшкодування завданої шкоди, і порядок її виплати .

З ухвали місцевого суду вбачається, що в ухвалі зазначено як розмір стягнутої суми, так і порядок її виплати, а саме: «Стягнення з Державної Казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання коштів з Єдиного Казначейського рахунку. В розмірі 350 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду.»

Зазначене формулювання не суперечить вимогам як закону № 266/94 так і вказаному положенню .

Доводи апелянта, що кошти стягнуті саме з Державної Казначейської служби України, як юридичної особи є помилковими.

Державна казначейська служба України проводить виконання вказаної ухвали і списання грошових коштів за спеціальними видатками та за спеціальною процедурою визначеному законом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2018 року та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Судові витрати, повязані з розглядом справи слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 374 ч. 1 п.1, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 березня 2019 року.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: С.Б. ОСОБА_6 Карпушин