ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2038/18
Провадження №2/477/161/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Сірюк С.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду Миколаївської області в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання такою, що втратила право користування житловим будинком,

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить вселити її до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що її колишній чоловік ОСОБА_5 помер, а його спадкоємець - син ОСОБА_4 перешкоджає її проживанню у даному будинку, змінив замки, не надає доступу до майна.

У відзиві на даний позов ОСОБА_4 зазначав, що ОСОБА_3 не є членом його сім'ї, а тому не має прав, визначених житловим кодексом на проживання у даному будинку та похідним даного права саме від прав власника даного майна. Окрім того, вказував, що ОСОБА_3 не проживає у даному будинку з 2013 року, має інше власне житло.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся із зустрічною позовною заявою, в якій просив визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування належним йому житловим будинком, який прийняв у спадщину після смерті батька ОСОБА_5 як єдиний його спадкоємець. Вказує, що ОСОБА_3 не є і не була членом його сім'ї, право на користування цим майном він їй не надавав. Її колишній чоловік ОСОБА_5 після розірвання шлюбу із ОСОБА_3 заперечував її проживання у даному будинку, та остання була вселена за рішенням суду, однак з 2013 року у даному будинку так і не проживає, має власне житлове майно. Крім того вказує, що її право на користування даним майном було похідним як колишнього власника даного майна, а у зв'язку зі зміною власника, дане право у неї було втрачено. Вказує на те, що ОСОБА_3 намагається вселитись до належного йому будинку, тим самим перешкоджаючи у здійсненні його прав як власника даного майна та просить про захист його прав в судовому порядку у вказаний спосіб.

ОСОБА_3 у своєму відзиві на зустрічний позов вказувала на неналежність зустрічного позивача ОСОБА_4, посилаючись на відсутність доказів належності йому вказаного житлового будинку. Також вказує на невідповідність посилань ОСОБА_4 щодо її не проживання у вказаному будинку, адже саме його вона зазначає як місце її проживання та отримує за цією адресою поштову кореспонденцію. Вказує про право особи мати декілька місць проживання.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 позовні вимоги своєї довірительки про вселення до спірного житлового будинку підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Вказував, що ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа підприємець та надає соціальні послуги в м.Одеса де і проживає з 2016 року, а тому не користувалась спірним житловим будинком. Натомість в ньому зберігаються її особисті речі, її право на проживання у цьому будинку визнане судом.

Щодо зустрічного позову, то проти його задоволення заперечував, посилаючись на те, що ОСОБА_3 була вселена до вказаного будинку за рішенням суду та має право проживання у ньому, і не може бути позбавлена житла, та право на це гарантовано Конституцією України, Житловим та Цивільним кодексом України.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 заперечувала, посилаючись на її право проживання у цьому будинку як похідного від прав колишнього власника даного майна ОСОБА_5, як її колишнього члена сім'ї. Оскільки ОСОБА_5 помер, та вказаний будинок успадкував його син ОСОБА_4, який не був та не є членом сім'ї ОСОБА_3, то останній вправі використовувати та розпоряджатися власним майно на свій розсуд і не продовжувати тих прав, які були надані ОСОБА_3 колишнім власником. З цих же підстав ним подано зустрічний позов. Посилаючись на те, що ОСОБА_3, намагається вселитися до належного йому будинку, тобто зайняти його для власного проживання, тим самим порушує його права як власника даного майна.

Свідок ОСОБА_6 - мати ОСОБА_4 позивача за зустрічним позовом, в судовому засіданні пояснила, що з 2013 року вона помирилася із чоловіком ОСОБА_5 та проживала разом із ним до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року. В цьому будинку проживає до цього часу. В будинку АДРЕСА_1 на той час як вони помирилися був безлад та будинок був у непридатному для проживання стані. Власними силами навели порядок, здійснили ремонт. В 2016 році колишня дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_3 позивач за первісним позовом була вселена у даний житловий будинок за рішенням суду. Їй було надано ключі від будинку, але в ньому вона не проживала, проте в будинку є окрема закрита кімната, в якій ОСОБА_3 тривалий час зберігає якісь речі. Під час поховання ОСОБА_5 було зламано замок вхідних дверей будинку, що стало підставою для його заміни. Після чого ключі ОСОБА_3 не видавалися, так як її не було. Через деякий час вона з'явилася із працівниками поліції з приводу неможливості проживання у даному будинку. Будь-яких перешкод у проживанні ОСОБА_3 ніхто не створював. В останнє в будинку вона з'явилася восени 2017 року, але в ньому не проживала. Все це мало місце ще за життя попереднього власника даного будинку - ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що перебуває у дружніх відносинах з ОСОБА_6 та в 2013 році допомагала їй робити ремонт у будинку АДРЕСА_1 так як є маляром-штукатуром. ОСОБА_3 в цьому будинку на той час не проживала.

Вислухавши пояснення представників сторін, свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено, що ОСОБА_3 перебувала у зареєстровано шлюбі із ОСОБА_5, який мав у власності житловий будинок АДРЕСА_1, та який придбав у 2002 році ще до шлюбу із ОСОБА_3

З волі ОСОБА_5 його, на той час, дружина ОСОБА_3 була зареєстрована у вказаному будинку, тобто власником надано право на користування належним йому майном члену його сім'ї ОСОБА_3

Після розірвання шлюбу між колишнім подружжям мав місце спір з права ОСОБА_3 на проживання у вказаному будинку, який вирішено в судовому порядку та визнано право ОСОБА_3 на проживання у вище вказаному будинку як колишнього члена сім'ї власника, що було порушене ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_5 помер.

ОСОБА_4 - позивач за зустрічним позовом, успадкував вказаний житловий будинок та є його власником. 19 листопада 2018 року на його ім'я видане свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно.

ОСОБА_3 посилається на перешкоди з проживання у вказаному будинку, що чиняться їй ОСОБА_4

ОСОБА_4 вказує на намагання ОСОБА_3 вселитися до його будинку, тим самим перешкоджаючи його правам як власника з особистого використання даним майном.

Вказані посилання сторін свідчать про те, що на даний час ОСОБА_3 у даному будинку не проживає та доступу до нього не має.

Заявлені позови є взаємовиключними, вирішуючи які, суд, відповідно до п.4 ч.1 ст.264 ЦПК України, вважає необхідним застосування наступних норм матеріального права.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За частиною другою ст. 406 ЦК України, житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

У справі, яка розглядається, судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником спірного житлового будинку, який успадкував після смерті батька ОСОБА_5 (а.с.57-59), та у якому проживає разом зі своєю матір'ю, в подальшому має намір розпорядитись даним майном.

ОСОБА_3 зареєстрована за вказаною адресою з дозволу попереднього власника даного майна ОСОБА_5 як член його сім'ї, зокрема як дружина власника. 03 липня 2012 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано

Між подружжям виник спір з права ОСОБА_3 на проживання у вказаному будинку.

17 березня 2016 році позов ОСОБА_3 про вселена до вказаного будинку задоволено. При цьому, суд керувався нормами ст. 156 ЖК України, ст.405 ЦК України, тобто вирішив питання про право проживання ОСОБА_3 у даному будинку як колишнього члена сім'ї власника даного майна (а.с. 10-12).

З пояснень сторін та свідка ОСОБА_6 дане рішення було реалізовано, ОСОБА_3 надано ключі від будинку, однак в ньому вона не проживала, а лише зберігає в одній із замкнених кімнат якісь речі. З пояснень представника ОСОБА_3 слідує, що остання працює у м.Одеса та у зв'язку з вказаним також проживає в даному місті.

Згідно повідомлення Вітовського ВП від 12.07.2018 року, зафіксовано неможливість ОСОБА_3 потрапити до будинку за місцем її реєстрації (а.с. 8-9).

Із даних документів та самого звернення ОСОБА_3 із даним позовом до суду, слідує про її намір вселення до спірного майна, тобто наявність спірних відносин з її прав на користування вище вказаним будинком.

Разом з тим, із новим власником ОСОБА_3 родичем за походженням не є, ніколи не проживала, спільного побуту не вела, тобто не є і ніколи не була членом його сім'ї також в розумінні ст. 3 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням роз'яснень постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі №6-2931цс16, то Верховний суд зазначив, що у разі коли особи не були і не є членами сім'ї власника житлового будинку, то з питань права на користування даним будинком цих осіб (що не є членами сім'ї власника), не підлягають застосуванню норми 64, 156 ЖК УРСР, статті 405 ЦК України, які трактують право на проживання разом із власником членів його сім'ї, чи колишніх членів його сім'ї. Відповідно до цієї ж постанови, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

За наведеного вище, посилання ОСОБА_3 та її представника на право ОСОБА_3 з користування даним житлом як колишнього члена його власника не заслуговують на увагу. Посилання представника ОСОБА_3 щодо її права на користування даним житлом відповідно до рішення суду не заслуговують на увагу, адже сторони та обставини спірних правовідносин у справі, що розглянута в 2016 році та даній справі є різними, і застосуванню підлягають різні правові норми.

Більш того, як слідує з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та даних Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3 є власником цілого житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 22-23), за такого посилання про відсутність у ОСОБА_3 іншого для проживання житла, спростовуються вказаними доказами, а також і посилання ОСОБА_3 та її представника про порушення прав ОСОБА_3 на житло, як вони посилаються, в розумінні норм ст.9 ЖК та ст.47 Конституції України.

В той же час, положення ст.9 ЖК та ст.47 Конституції України не регулюють відносин з забезпечення житлом між фізичними особами, а стосуються гарантій особи на забезпечення житлових прав державою.

ОСОБА_4 - новий власник вище вказаного житлового будинку, проживає в ньому разом з матір'ю, має намір з розпорядження даним майном. Вказує, що намагання ОСОБА_3 вселитися до його будинку є незаконним та порушує його право як власника даного майна та що має істотне значення.

Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

За наведених обставин, зокрема встановивши, що ОСОБА_3 не є та ніколи не була членом сім'ї ОСОБА_4, з власником спірного житлового будинку не проживала, спільним побутом не була пов'язана, має у власності інше житло, з урахуванням роз'яснень, що містяться в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі №6-2931цс16, суд дійшов висновку про те, що право ОСОБА_3 на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України, що також .

На підставі ст.141 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню судові витрати по справі, зокрема судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. (а.с. 36).

З урахуванням задоволення позовних вимог ОСОБА_4, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, що є взаємовиключними, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про вселення до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_4 за зустрічним позовом, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку смт.Воскресенське Вітовського району Миколаївської області, такою що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1, належного ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспортні дані НОМЕР_3, виданий Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області 23.08.2005 року, особистий код платника податків НОМЕР_1, мешканки АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, особистий код платника податків НОМЕР_2, судові витрати по справі - судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 29 січня 2019 року.

Суддя Л.М. Семенова