П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М.. із секретарем судового засідання Горенко Ю.В., без участі учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2018 року, ухваленого в приміщенні того ж суду у складі судді Томашевського О.О., по справі № 478/1618/18, провадження № 22-ц/812/204/19, за позовом Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

10 жовтня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між ними 26 травня 2012 року, за умовами якого відповідач отримав 3000 грн. кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 19.09.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 27916,78 грн., яка складається з 7761,39 грн. заборгованості за тілом кредиту, 11690,15 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 6659,68 грн. пеня, а також штрафи - 500,00 грн. фіксована частина та 1305,56 грн. процентна складова, позивач просив стягнути вказану заборгованість та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. з відповідача (а.с. 1-3).

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 26.05.2012 року у сумі 7395,88 грн., з яких 3000,00 грн. за тілом кредиту, 3567,50 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 328,38 грн. штраф (процентна складова). Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 43-44).

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач отримав кредит в сумі 3000 грн. під 30% річних. Зміна позивачем розміру відсотків - їх збільшення - не відповідає вимогам закону. Відмовляючи в задоволенні позову щодо стягнення пені, суд послався на вимоги ст. 61 Конституції про неможливість особи бути двічі притягнутій до цивільно-правової відповідальності.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права, порушення вимог процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні суми та ухвалити нове рішення про повне задоволення позову. Зокрема, позивач зазначає, що судом не було враховано, що укладаючи договір, сторони керувались положенням ч.1 ст. 634 ЦК України, наданий ним розрахунок заборгованості свідчить як про отримання позичальником коштів від кредитодавця, користування ними, так і про внесення сум на погашення боргу (а.с. 46-50).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Належно повідомлені про час і місце розгляду справи учасники справи в судове засідання не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній та додатково наданими доказами та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого.

Судом установлено, що 26.05.2012 року між сторонами укладено договір б/н, відповідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Отримавши кредит, відповідач лише частково його погашав, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Розраховуючи заборгованість за кредитом та частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач отримав в кредит 3000,00 грн., під 30% річних, тому заборгованість за тілом кредиту складає 3000,00 грн., за відсотками 3567,50 грн. (3000 х 30,0% : 360 х 1427). Відмовляючи в задоволенні позову щодо стягнення пені, суд послався на вимоги ст. 61 Конституції про неможливість особи бути двічі притягнутій до цивільно-правової відповідальності.

Але з висновками суду повністю погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 26 травня 2012 року між банком та відповідачем був укладений договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг. На підставі зазначеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит і сплатити відсотки (частин 1, 3 ст. 1054 ЦК України).

За нормами частини першої, другої статті 207 УК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

ОСОБА_4, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами. При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладання договору (а.с. 8).

Позивачем додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг, що затверджені наказом від 06.03.2010 року (а.с. 9).

Дані про те, що вони були нечинними під час укладання договору, в справі відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір, укладений між сторонами, складається з Анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Правила) та Тарифів банку. Цей договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк (п. 1.1.7.12 Правил).

Відповідно до п.2.1.1.12.11 «Правил», Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленій Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором.

З додатково наданих позивачем на підтвердження доводів апеляційної скарги розрахунку, виписки про рух коштів на рахунку, даних про строк дії кредитної картки вбачається, що ОСОБА_4 активно користувався кредитними коштами, які позивач багаторазово надавав йому шляхом поповнення кредитного рахунку, частково погашав кредит, кредитна картка неодноразово перевипускалась, строк дії останньої кредитної картки по квітень 2021 року.

Про те, що відповідач під час дії кредитного договору користувався кредитними коштами в сумі, більшій ніж 3000 грн., свідчить і наданий суду першої інстанції розрахунок заборгованості (а.с. 4-7).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач отримав кредит в розмірі 3000 грн. не відповідає обставинам справи.

Не відповідає висновок суду обставинам справи і в тій частині, що кредитні кошти були надані відповідачу під 30% річних.

Відповідно до п. 1.1.1.108 тарифи - розмір винагороди за послуги Банку є невід'ємною частиною договору.

Позивач надав суду першої інстанції витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», яку відповідно до заяви отримав відповідач, згідно з якими процентна ставка на час укладання кредитного договору становила 36% річних, а з 01.09.2014 року - 34,8% річних, тобто зменшена. (а.с. 9).

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором свідчить про те, що з 01 квітня 2015 року позивачем була підвищена процента ставка до 42,0% (а.с. 4-5).

Судом першої інстанції в порушення вимог ст. 264 ЦПК України не з'ясовані всі обставини, якими обґрунтовувалися вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитом у зазначених відсотках.

Виходячи з наведеного та вимог ч.4 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду переглядає законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідно до п 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку від 10.05.2007 року № 168, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку.

Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

Встановлено, що 25 квітня 2013 року відповідач, ознайомившись та погодившись з умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, оформив заяву на надання йому кредитної карти «Універсальна» без зазначення суми кредитного ліміту (а.с. 8).

Відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, які надав позивач до позовної заяви, банк має право проводить зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п. 1.1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови.

Відповідно до п.1.1.3.1.9 вказаних Умов банк зобов'язаний не частіше одного разу на місяць способом, зазначеним в заяві, надавати держателю виписку про стан картрахунку та про проведені за минулий місяць операції по картрахунку. Зазначений пункт Умов передбачає можливість надання інформації про стан рахунку шляхом використання функції СМС-повідомлень у випадку підключення клієнта до комплексу Mobile-banking (ПРИВАТ24), але матеріали справи не містять даних про підключення відповідача до вказаного комплексу.

Заява не містить умов про спосіб надання виписки про стан картрахунку (а.с.6).

Таким чином позивач не надав доказів виконання ним п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг щодо своєчасно сповіщення відповідача у спосіб, передбачений договором, про зміну розміру фіксованої процентної ставки.

Крім того, позивач не довів, що підвищення процентної ставки за кредитом відбулося за настання умов, передбачених п.3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку від 10.05.2007 року № 168.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про те, що підвищення позивачем відсоткової ставки за договором було проведено в односторонньому порядку, з порушенням вимог закону, внаслідок чого позивачем було неправильно розраховано розмір заборгованості, тому його слід перерахувати відповідно до вимог ст.534 ЦК України та обставин справи, зокрема враховуючи довідку про рух коштів на картрахунку відповідача та виходячи з відсоткової ставки 34,8%.

Позивачем зроблено та надано апеляційному суду розрахунок заборгованості, виходячи з річної процентної ставки 34,8%, відповідно до якого заборгованість за тілом кредиту станом на 19.09.2018 року складає 7761,39 грн., а заборгованість за процентами 5813,37 грн.

Щодо вирішення судом першої інстанції позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) колегія суддів керується наступним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25 (а.с. 14), передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.7.6. (а.с. 14, 18) передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, в постанові від 11.10.2017 року № 6-1374цс17.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість одночасного стягнення з боржника пені та штрафів.

Колегія суддів приходить до висновку, що стягненню підлягають тільки штрафи, а у стягненні пені з наведених вище підстав суд обгрунтовано відмовив.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) колегія суддів керується наступним.

Згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.7.6. Правил (а.с. 14, 18) передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Таким чином, загальна заборгованість за кредитним договором складає 14753,50 грн., (7761,39 - заборгованість за кредитом, 5813,37 грн. - заборгованість за процентами, 500 грн. - штраф фіксована частина та 678,74 грн. штраф процентна складова), а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України судових збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Заявлені позовні вимоги задоволені на 52,85%. Витрати позивача по сплаті судового збору складають 4405,00 грн.: 1762,00 грн. за подачу позову (а.с. 35), 2643,00 грн. за подачу апеляційної скарги (а.с. 51). Його апеляційна скарга задоволена частково, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2329,36 грн. витрат по сплаті судового збору (4405,00 х 52,85%).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 26 травня 2012 року, що утворилась станом на 19.09.2018 року в розмірі 14753,50 грн., яка складається з наступного: 7761,39 грн. - заборгованість за кредитом, 5813,37 грн. - заборгованість за відсотками, штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 678,74 грн. (процентна складова).

В іншій частині в задоволенні позову відмовити

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2329,36 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Л.М. Прокопчук

Судді: Н.В. Самчишина

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складно 25.01.2019 року