РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/19156/19

Провадження № 22-ц/4815/1486/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачів: Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал»,

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2019 року, постановлену в складі судді Бердій М.А., у справі № 569/19156/19,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року до Рівненського міського суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» про визнання недійсним договору факторингу та зобов`язання вчинення дій.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2019 року вказану справу передано за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходячи з предмету спору дійшов висновку, що даний позов підлягає до розгляду за місцезнаходженням відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає висновки суду першої інстанції помилковими, зважаючи на процесуальні норми, якими передбачено підсудність справ за вибором позивача ст. 28 ЦПК України.

Вказує, що спір між сторонами пов`язаний з реалізацією прав позивача кредитних послуг згідно з договором № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 06 грудня 2017 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 . Позивач, як споживач кредитних послуг оспорює законність передачі прав кредитора за цим кредитним договором на підставі спірного договору факторингу, а також оспорює законність передачі його персональних даних на підставі кредитного договору.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6, 9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Передаючи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» про визнання недійсним договору факторингу та зобов`язання вчинення дій за територіальною підсудністю на розгляд Подільському районному суду міста Києва, суд першої інстанції керувався ст. 31 ЦПК України та виходив з того, що місцезнаходження юридичної особи ПАТ «УкрСиббабнк» є м. Київ, вул.Андріївська, 2/12.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Для визначення підсудності спору суду необхідно з`ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду (ст.19 ЦПК України).

Територіальна підсудність (юрисдикція) - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

За загальними правилами підсудності позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ч.2 ст.27 ЦПК України).

Стаття 28 ЦПК України передбачає підсудність справ за вибором позивача.

Зокрема, згідно ч. 5 ст. 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Як убачається з матеріалів справи місцезнаходженням юридичної особи ПАТ «УкрСиббабнк» є АДРЕСА_1 Київ, вул АДРЕСА_2 , 2/12, а місцезнаходженням відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» м. Львів, вул.Смаль-Стоцького,1 корп. 28.

Позивачем подано позов у Рівненський міський суд Рівненської області про захист прав споживача до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» з позовом про визнання недійсним договору факторингу та зобов`язання вчинення дій, скориставшись правилом альтернативної підсудності.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку правових відносин, на які поширюється його дія, втім з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої слабкої сторони, як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. (п.2 Постанови ПВС України № 5 від 12.04.96 року).

Отже, до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ним регулюються відносини між споживачами товарів і послуг та продавцями товарів і надавачами послуг, визначається механізм захисту прав споживачів товарів і послуг, а при вирішенні спорів, що виникають між учасниками таких правовідносин, цей Закон підлягає застосуванню нарівні з іншими актами цивільного законодавства України, що регулюють ті самі питання.

Отже, позивач ОСОБА_2 , як споживач, у відповідності до ч. 5 ст. 28 ЦПК України на власний розсуд визначив місце пред`явлення позову в справі про захист прав споживачів, а саме, пред`явив позов за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Таким чином, позивач скористався своїм абсолютним правом, передбаченим ст.28 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції на зазначене вище не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про передачу позовної заяви до Подільського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю, у зв`язку з непідсудністю справи Рівненському міському суду Рівненської області.

Стаття 12 ЦПК України, зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та безпідставно передав за територіальною підсудністю справу на розгляд Подільського районного суду м. Києва.

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно положень статей 141, 382 ЦПК України питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки спір по суті не розглядався.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскаржунню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складений 05 грудня 2019 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.