ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2153/19 Справа № 202/8163/16 Суддя у 1-й інстанції - Волошин Є.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені в наслідок несплати аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом, який в подальшому було уточнено заявою від 28 вересня 2017 року, до ОСОБА_2 про визначення розміру заборгованості по аліментам в розмірі 79 073,95 грн. та стягнення пені (неустойки) за несвоєчасну виплату аліментів у розмірі 79 073,95 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 28 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення суду позивачу було видано виконавчий лист, який наразі перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби Печерського РУЮ у м. Києві. Відповідач ухилявся від сплати аліментів, внаслідок чого заборгованість по сплаті аліментів за період з 28 листопада 2014 року по 31 листопада 2016 року складає 79 073,95 грн. Посилаючись на ч.1 ст.196 СК України вважає, що відповідач повинен сплатити їй пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 79 073,95 грн. (а.с. 1-3, 208-209 том 1).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені в наслідок несплати аліментів - задоволені частково.

Визначено розмір заборгованості по аліментах на дитину - ОСОБА_4 за період з 28 листопада 2014 року по 31 листопада 2016 року, що підлягають стягненню з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_2), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (місце реєстрації: АДРЕСА_2; ІПН НОМЕР_1) у розмірі 59 991 (п'ятдесят дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто одна) гривень 66 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_2), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (місце реєстрації: АДРЕСА_2; ІПН НОМЕР_1) неустойку за прострочення спати аліментів у розмірі 25000 (двадцять п'ять тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Також вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 239-243 том 1).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів (а.с. 247-249 том 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апелянт в своїй апеляційній скарзі фактично просить скасувати рішення в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 25 000 грн., апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах.

В частині визначення розміру заборгованості по аліментах за період з 28 листопада 2014 року по 31 листопада 2016 року, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 59 991,66 грн., рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом - не перевіряється.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в оскарженій частині, з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до її повноліття, у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 28 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки-розрахунку, наданої відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, заборгованість по аліментним платежам за вищезазначеним виконавчим листом, станом на 25 березня 2016 року, становить 20 766,51 грн., який розраховувався державним виконавцем за період з 28 листопада 2014 року по 25 березня 2016 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд посилався на те, що відповідач є повнолітнім, працездатним чоловіком, про існування обов'язку щодо сплати аліментів знав, частково сплачував аліменти, але щомісячно та в повному обсязі його не виконував, доказів відсутності своєї вини у виникненні заборгованості суду не надав, а тому виходив з того, що допустивши прострочення щодо сплати аліментів, позивач має право на стягнення з відповідача пені відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України.

Перевіривши розрахунки позивача, врахувавши правову позицію у справі № 572/1762/15-ц, викладену у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та визначив розмір заборгованості по аліментах, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, у розмірі 59 991,66 грн.

Враховуючи ч. 2 ст. 196 СК України та обставин справи, матеріальний та сімейний стан платника аліментів, на утриманні якого є також діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, стан здоров'я відповідача, суд вважав за можливе зменшити розмір нарахованої неустойки (пені) з 59 991,66 грн. до 25 000 грн., що буде справедливим по відношенню до обох сторін. Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 25 000 грн.

Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції щодо стягнення неустойки, колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При цьому за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

При цьому, стягнення неустойки (пені) прямо пов'язано з виникненням заборгованості саме з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до її повноліття, у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 28 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14 том 1).

Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська був виданий виконавчий лист № 202/11936/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини.

Відповідно до довідки-розрахунку, наданої відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, заборгованість по аліментним платежам за вищезазначеним виконавчим листом, станом на 25 березня 2016 року, становить 20 766,51 грн., який розраховувався державним виконавцем за період з 28 листопада 2014 року по 25 березня 2016 року.

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Трухановським О.Д. від 14.04.2016 року відкрито виконавче провадження ВП №50831435 з виконання вищезазначеного виконавчого листа № 202/11936/14-ц, виданого 09.12.2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська (а.с. 108 том 1).

Крім того, 14.04.2016 року старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Трухановський О.Д. виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_2 (а.с. 107 зворот, том 1), яка була направлена за місцем роботи відповідача у ТОВ "Фоззі-Фуд" для виконання.

Згідно відповіді ТОВ "Фоззі-Фуд" від 06.10.2016 року, починаючи з 01.04.2016 року згідно ВП №50831435 від 14.04.2016 року та копії виконавчого листа № 202/11936/14-ц від 09.12.2015 року, надісланих ВДВС Печерського районного управління юстиції у місті Києві, проводяться стягнення на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття та утримання заборгованості у розмірі 16,67%, яка була зазначена у виконавчих документах у розмірі 20 766,51 грн. станом на 25.03.2016 року і нарахована бухгалтерією підприємства за період з 25.03.2016 року по 31.03.2016 року у розмірі 855,60 грн. (а.с. 91 том 1).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що постанови про відкриття провадження та про звернення стягнення на заробітну плату відповідача винесені державним виконавцем тільки 14.04.2016 року та тільки з 01.04.2016 року з відповідача проводяться стягнення за виконавчим листом ВП №50831435, що свідчить про те, що заборгованість із сплати аліментних платежів утворилась не з вини боржника ОСОБА_2

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2015 року була задоволена заява ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі №202/11936/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. При розгляді даної справи судом було встановлено, що оригінал виконавчого листа № 202/11936/14-ц, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська був втрачений і на виконання ВДВС Києво-Святошинського РУЮ не надходив.

Отже, втрата оригіналу виконавчого листа, ненадсилання вчасно постанов про відкриття виконавчого провадження за місцем роботи відповідача свідчить про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, адже такі дії самі по собі об'єктивно не пов'язані із волею відповідача, а тому підстави для стягнення з нього пені відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України відсутні.

На вище вказане суд 1 інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи вище зазначені вже встановлені фактичні обставини по справі та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в оскарженій частині - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки за прострочення спати аліментів.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2018 року в оскарженій частині - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення спати аліментів - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: