ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м.Суми

Справа №585/2315/19

Номер провадження 22-ц/816/5172/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Орлова І. В.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Шульги В.О., в приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05 квітня 2011 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 1500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Так як відповідач порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з неї заборгованість, яка станом на 31 травня 2019 року становить 36 081 грн 38 коп. та складається: із заборгованості по тілу кредиту 228 грн 81 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 29 511 грн 22 коп., заборгованості за пенею та комісією 4147 грн 00 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 1694 грн 35 коп. (процентна складова) та судові витрати.

Роменський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 19 вересня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 05 квітня 2011 року у сумі 228 грн 81 коп. та судовий збір у розмірі 1921 грн 00 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовив.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою (пенею та штрафами), посилаючись на те, що рішення суду в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що позивач разом з Анкетою-заявою надав до суду першої інстанції копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», особисто підписану відповідачем. Тобто сторонами при укладення кредитного договору були досягнуті всі істотні умови договору. Вказана довідка подана до суду разом з позовною заявою, проте суд на даний доказ уваги не звернув, натомість цілком безпідставно вважав стягнення заборгованості за процентами необґрунтованим, оскільки вони нібито не встановлені умовами договору.

Місцевий суд оскаржуваним рішенням не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще й наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Суд ігнорує, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.

З урахуванням наявності в матеріалах справи довідки про умови кредитування, підписаної відповідачем, зокрема з зазначенням розміру відсоткової ставки, пені та штрафів, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, в даній справі не можуть бути застосовані.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому з доводами апеляційної скарги не погоджується.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту не оскаржується, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 05 квітня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір б/н, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 1500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку кредитка «Універсальна» (а. с. 60).

Як зазначено у анкеті-заяві, відповідач погодилася з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, з яким вона була ознайомлена і погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Також, 05 квітня 2011 року відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої сторонами були визначені наступні умови надання кредитних коштів: пільговий період до 55 днів; базова відсоткова ставка 2,5 % на місяць з розрахунку 360 днів на залишок заборгованості; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається із: пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховуються 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн і більше; штраф за порушення строку платежів по будь-якому із грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів у сумі 500 грн + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій (а. с. 61).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором станом на 31 травня 2019 року становить 36 081 грн 38 коп. і складається із: заборгованості за тілом кредиту 228 грн 81 коп.; заборгованості за нарахованими відсотками 29 511 грн 22 коп.; комісія - 4147 грн 00 коп.; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн штрафу (фіксована частина), 1694 грн 35 коп. штрафу (процентна складова) (а. с. 5-7).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами та неустойкою суд першої інстанції виходив з того, що в заяві позичальника процентна ставка та умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання не зазначені. При цьому, суд вважав, що підписану відповідачем довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не можна вважати укладеною між сторонами частиною кредитного договору від 05 квітня 2011 року, оскільки вказана довідка не містить підтвердження того, що вона стосується анкети-заяви.

Однак, з такими висновками суду колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи з вимог частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як зазначено у статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 599 ЦК України йдеться про те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, матеріалами справи доведено, що відповідач, підписавши 05 квітня 2011 року довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», погодилася з розміром встановленої базової процентної ставки за користування кредитним коштами на рівні 2,5 % на місяць та зі встановленням відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості у вигляді неустойки (пені і штрафів). З матеріалів справи також вбачається, що відповідач не заперечує, що саме вказана довідка про умови кредитування є частиною укладеною нею з позивачем кредитного договору. Таким чином є помилковим висновок місцевого суду про те, що матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг розуміла умови кредитування, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки. Відповідно місцевий суд помилково послався і на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки обставини даної справи є іншими.

Отже, згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем, базова процентна ставка в місяць по даному типу карти на час укладення кредитного договору складала 2,5 % (а. с. 61). Крім того, з довідки наданої позивачем вбачається, що строк дії картки, якою користувалася відповідач, становить до 01/15.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, процентна ставка стосовно використання кредитних коштів змінювалася, зокрема у період з 05 квітня 2011 року по 31 серпня 2014 року проценти нараховувались у розмірі 30% річних, у період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 34,8% річних, з 01 квітня 2015 43,2 % річних.

У ст. 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з довідки про умови кредитування сторони погодили розмір процентної ставки на момент укладення кредитного договору на рівні 30 % річних (2,5% на місяць). Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачем було погоджено підвищення процентної ставки до 34,8% та 43,2% річних АТ КБ «ПриватБанк» всупереч положеннями ст. 81 ЦПК України суду не надано.

Крім того, відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору) встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банк змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

З розрахунку позивача вбачається, що станом на 31 серпня 2014 року заборгованість по процентам, нарахована банком, виходячи з 30% річних (2,5% на місяць) складала 106,60 грн.

Розмір заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 по 31 січня 2015 року визначається на рівні 30% річних: (967,63 грн х 30% : 360 х 153 дні) = 123,37 грн.

Відтак, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом станом на 31 січня 2015 року, з врахуванням здійсненого відповідачем 26 січня 2015 року погашення заборгованості на суму 100 грн, яка, як вбачається з розрахунку була спрямована банком на погашення заборгованості за процентами, становила: (106,60 грн + 123,37 грн 100 грн) = 129,97 грн.

Стосовно нарахування заборгованості по процентам після закінчення строку дії картки (після 01/15) колегія суддів вважає зазначити наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Виходячи з наведених норм, нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору (01/15) припинилося, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості по процентам за період з 01 лютого 2015 року по 31 травня 2019 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс18.

Крім того, з розрахунку позивача вбачається, що після закінчення строку дії кредитного договору ОСОБА_2 здійснила платежі, спрямовані на погашення заборгованості по кредитному договору на загальну суму 1749, 00 грн, які банк розподіляв як на погашення заборгованості по тілу кредиту, так і по процентам за користування кредитними коштами.

Враховуючи, що розмір заборгованості по процентам станом на 31 січня 2015 року становив 129, 97 грн, то відповідач, здійснивши в подальшому платежі, спрямовані на погашення заборгованості на загальну суму 1749, 00 грн, повністю погасила заборгованість по процентам, а тому вимоги банку щодо стягнення заборгованості по процентам задоволенню не підлягають.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені та штрафів, колегія суддів виходить з наступного.

Умовами кредитування, які визначені у вказаних вище Тарифах банку, передбачено нарахування, крім пені, штрафу за порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов`язанню у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. (Правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15).

АТ КБ «ПриватБанк» надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штраф, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення.

У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції з урахуванням обставин справи, балансу інтересів сторін, вважає за необхідне стягнути з відповідача неустойку у вигляді штрафів в розмірі 511 грн 44 коп., що складається з фіксованої частини - 500 грн та процентної складової - 11 грн 44 коп. 5 % від суми заборгованості, а вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені задоволенню не підлягають, виходячи з наведених вище підстав.

Отже, виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та неустойки з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» штрафу за порушення строків виконання зобов`язання за кредитним договором б/н від 05 квітня 2011 року на загальну суму 511,44 грн.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Отже, пропорційно задоволеної частини позовних вимог та апеляційної скарги з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору: в розмірі 39 грн 41 коп. за подання позовної заяви та 41 грн 10 коп. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, 4; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 вересня 2019 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та неустойки з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» штраф за порушення строків виконання зобов`язання за кредитним договором № б/н від 05 квітня 2011 року в розмірі 511 гривень 44 копійки.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 вересня 2019 року змінити в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в сумі 39 гривень 41 копійка.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в сумі 41 гривня 10 копійок за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: С.Г. Хвостик

І.В. Орлов