Справа №428/7864/18
Провадження №2/428/403/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Чумак Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьк Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 12.01.2009 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконала зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 30.04.2018 року за нею утворилась заборгованість в сумі 67676,44 грн., яку позивач просить стягнути на його користь разом з витратами по оплаті судового збору в сумі 1762 грн.

Відповідач ОСОБА_1 надала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтувала тим, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовними вимогами. Заявила про застосування строків позовної давності (загальної і спеціальної) до вимог позивача. Доказів збільшення строку позовної давності позивач не надав, Умови та правила надання банківських послуг не є складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не були нею підписані. Штрафи та пеня нараховані в порушення приписів ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Гаренко Н.В. надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що 17.05.2011 року ОСОБА_1 підписала заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та була ознайомлена з ними. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах, договір укладений в письмовій формі. Відповідач була ознайомлена з умовами кредитування. Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, строк внесення щомісячного платежу - до 25 числа місяця, наступного за звітним. На момент звернення до суду з позовом у банка не було достовірної інформації про адресу, за якою проживає відповідач, яка, в свою чергу до банку за списанням штрафних санкцій не зверталась. Картковий рахунок діє до повного виконання, строк дії картки зазначений на самій картці і спливає 30.09.2015 року, а кредитний договір пролонгується кожні 12 місяців. Таким чином, кредитний договір є чинним. Строк позовної давності відповідно до умов п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг становить 50 років. Строк позовної давності пропущений не був, оскільки позов до суду подано 22.06.2018 року. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Гаренко Н.В. в судове засідання не з`явилася, у позові просила про розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

Згідно з копією анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку №б/н від 12.01.2009 року, між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, який складається із «Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг», «Пам`ятки клієнта», «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів», відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту типу «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних.

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що був укладений договір про надання банківських послуг, який складається із «Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг», «Пам`ятки клієнта», «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів», а також, що вона ознайомилась та погодилась «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами».

В судовому засіданні встановлено, що відповідач відповідно до договору №б/н від 12.01.2009 року отримала дві кредитні карти № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 . Строк дії карти № НОМЕР_2 спливає 30.09.2015 року. Зазначені обставини підтверджуються довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 10.01.2019 року №30.1.0.0/2-20180623/182.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором №б/н від 12.01.2009 року станом на 30.04.2018 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість перед банком в сумі 67676,44 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 4447,84 грн.; заборгованість за процентами, в тому числі несплачені проценти на поточну заборгованість 56329,72 грн.; нарахована комісія - 3200 грн.; заборгованість по судовим штрафам - 3698,88 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання були розроблені АТ КБ «Приватбанк», то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника ОСОБА_1 від 12.02.2009 року №082691308 процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , просив стягнути тіло кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, комісію, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Зазначені позовні вимоги обґрунтовані тим, що їх розмір і порядок нарахування, крім тіла кредиту, визначені у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку, і є невід`ємними частинами спірного договору.

Відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти того, що Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не були нею підписані.

Доказів на підтвердження протилежного позивачем та його представником надано не було.

При цьому в судовому засіданні не було встановлено, що саме з доданими до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг ознайомилась відповідач ОСОБА_1 і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Не було встановлено і того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили саме такі умови щодо порядку нарахування, сплати і розміру процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів).

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що надані позивачем Витяг з Тарифів та Умов та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору.

Суд вважає, що АТ КБ «Приватбанк» в порушення приписів ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не повідомив ОСОБА_1 про умови кредитування і не узгодив їх з нею.

Таким чином, між сторонами був безпосередньо укладений кредитний договір від 11.02.2009 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, яка не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Зазначені висновки суду відповідають висновкам, зробленим Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17 за аналогічними правовідношеннями.

Відповідач ОСОБА_1 не оспорювала того, що вона фактично отримала в АТ КБ «Приватбанк» і використала на власний розсуд грошові кошти в сумі 4447,84 грн.

Судом було встановлено, що зазначені грошові кошти відповідач банку не повернула, що порушує права позивача та за змістом ч. 2 ст. 530 ЦК України надає йому право вимагати виконання боржником свого обов`язку в будь-який час шляхом звернення до суду з позовом про повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в розмірі 4447,84 грн.

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з цим позовом 22.06.2018 року, що підтверджується даними реєстру поштових відправлень №8876681.

Виходячи з викладеного відсутні підстави для застосування строків позовної давності до вимог позивача, про що заявила відповідач, оскільки позивач не пропустив строку для звернення до суду з вимогою про повернення тіла кредиту, оскільки укладений кредитний договір від 11.02.2009 року не містить строку повернення кредиту.

Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача тіла кредиту в сумі 4447,84 грн., що має наслідком відмову в задоволенні решти позовних вимог.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає підлягають стягненню судовий збір пропорційно сумі задоволених позовних вимог в розмірі 115,76 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.01.2009 року у розмірі 4447 (чотири тисячі чотириста сорок сім) грн. 84 коп. та судові витрати в сумі 115 (сто п`ятнадцять) грн. 76 коп.

Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, б. 1-д, ідентифікаційний код юридичної особи в .

Представник позивача: Гаренко Надія Володимирівна, місцезнаходження: АДРЕСА_6, паспорта НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Ж. І. Кордюкова