Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 344/16651/16-ц

провадження № 61-34176св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради,

представники позивача: Чекайло ВасильМихайлович, Глива Ліля Михайлівна,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

третя особа - виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради.

представник третьої особи - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у складі судді Польської М. В. від 11 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Максюти І. О., Томин О. О. від 15 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулосьдо суду з позовом до ОСОБА_3 про спонукання до укладення договору.

Позов мотивований тим, що 01 грудня 2016 року фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулося із листом до ОСОБА_3, як замовника реконструкції АДРЕСА_1 з добудовою та надбудовою на АДРЕСА_1, з пропозицією укласти договір про пайову участь замовників будівництва у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, надавши проект договору з додатком розрахунку розміру пайової участі, однак відповіді на пропозицію щодо укладення договору від відповідача отримано не було.

Посилаючись на те, що фінансовим управлінням було здійснено всі дії, необхідні для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Івано-Франківська, та що запропонований для підписання проект договору з додатком містить всі реквізити та істотні умови, необхідні для договорів такого виду, інші домовленості сторін щодо укладення договору та його умов відсутні, позивач просив задовольнити позовні вимоги про спонукання відповідача укласти договір про пайову участь замовників будівництва у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста в редакції, запропонованій фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, складеного відповідно до типового договору.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 липня 2017 року позов задоволено частково. Визнано укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної і інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_3 у зазначеній у рішенні редакції.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Положення «Про пайову участь замовників будівництва у створенні та розвитку інженерно-транспортної інфраструктури міста» (далі - Положення) відповідач ОСОБА_3, як замовник будівництва, зобов'язаний укласти відповідний договір про пайову участь. Оскільки відповідач ухиляється від укладення такого договору, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. При цьому суд погодився з розрахунком розміру пайового внеску, наведеного відповідачем, який було визначено на основі кошторисної вартості будівництва, зазначеної у декларації про готовність об'єкта до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2017 року апеляційну скаргу фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради відхилено, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 липня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що при обчисленні розміру пайового внеску замовника, що здійснює реконструкцію АДРЕСА_1 з добудовою та надбудовою по АДРЕСА_1, слід виходити з кошторисної вартості об'єкта будівництва, визначеної згідно ДБН, а не на підставі нормативів для одиниці створеної потужності (функціональної одиниці виміру) затвердженої Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

У вересні 2017 року фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, визнаючи договір укладеним, застосували визначення розрахунку розміру пайового внеску виходячи із загальної кошторисної вартості об'єкта, проте ними не враховано, що наведена у декларації про готовність об'єкта до експлуатації кошторисна вартість об'єкта будівництва у сумі 204 800 грн не підтверджена жодним документом, а тому відсутні підстави для проведення розрахунку пайової участі, виходячи із зазначеної суми.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направив.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що згідно з декларацією про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, зареєстрованої Управлінням ДАБІ в Івано-Франківській області 20 квітня 2016 року за № НОМЕР_1, ОСОБА_3 здійснила реконструкцію квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 20 декларації, кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією становить 204 800 грн, у тому числі витрати на будівельні роботи «0» грн, витрати на машини, обладнання та інвентар «0» грн.

Фінуправління звернулося до ОСОБА_3 з пропозицією укласти договір про пайову участь (лист від 01 грудня 2016 року № 43/16.5-15/19в), до якого додало 2 примірники проекту договору з додатком - розрахунком розміру пайової участі, згідно з якими пайова участь замовника визначена в сумі 24 132 грн 83 коп., виходячи із загальної площі будівництва 90,60 м2, показника опосередкованої вартості спорудження: 1 м2 об'єкта будівництва в Івано-Франківській області (без ПДВ) - 6 659 грн 17 коп., затвердженого Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (п. 3.2 договору), та розміру пайової участі 4 % для житлових будинків, встановленого пунктом 6.2.2 Положення.

Відповідачем запропонований позивачем договір не підписано, кошти не сплачено, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом.

За змістом положень статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати, зокрема, 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для житлових будинків.

Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками.

Замовники будівництва залучаються до пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста виключно на підставі укладених з виконавчим комітетом та фінансовим управлінням договорів про пайову участь (пункт 1.2 Положення).

У разі якщо замовник не звернувся про укладення договору про пайову участь та не підписав його у встановлені терміни, виконавчий комітет та/або фінансове управління вправі подати позовну заяву про укладення такого договору в судовому порядку (пункт 1.4 Положення).

З огляду на наведене колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що укладення договору про пайову участь є обов'язковим для відповідача згідно з вимогами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Положення.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 339/388/16-ц (провадження №14-261цс18).

З огляду на вказане суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про визнання укладеним договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної і інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_3

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції щодо редакції пункту 3 договору в частині визначення розміру і порядку сплати пайового внеску.

У пункті 2.10 розділу 2 «Визначення термінів» Положення про пайову участь встановлено, що вартість будівництва (реконструкції) об'єкта містобудування - величина, яка визначається множенням показника опосередкованої вартості спорудження 1 кв. м житла/нежитлових будівель та споруд (без урахування ПДВ), що діє на момент складання проекту договору на загальну площу, та доведена Мінрегіонбудом, або визначається на основі нормативів для одиниці створеної потужності, затверджених рішенням міської ради.

Загальна кошторисна вартість будівництва (реконструкції) об'єкта містобудування - величина, визначена згідно з державними будівельними нормами, без урахування витрат з придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішньо- та позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій та повинна мати висновок ДП «Укрдержбудекспертиза», або його філій.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Пунктом 6.2 Положення встановлено, що розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту та порядок її сплати визначається в залежності від категорії об'єктів містобудування та відповідно до типового договору укладеного з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури) (додаток № 1) та на основі вартості будівництва (реконструкції) об'єкта містобудування. Вартість будівництва (реконструкції) об'єкта містобудування не може бути нижчою за загальну кошторисну вартість будівництва об'єкту: 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об'єкта містобудування - для житлових будинків.

Загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта, при її наявності повинна мати висновок Державної інвестиційної експертизи.

З аналізу наведених норм убачається, що під час затвердження Положення орган місцевого самоврядування передбачив порядок визначення загальної кошторисної вартості будівництва (яка ураховується під час визначення розміру пайової участі) залежно від обставин її підтвердження.

Таким чином, згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Положенням про пайову участь величина пайової участі замовника будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування, відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі, з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами ДП «Укрдержбудекспертиза» або його філією.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій про те, що при розрахунку величини пайової участі слід виходити із суми кошторисної вартості будівництва, зазначеної в Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, оскільки така вартість будівництва не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Враховуючи визначений порядок розрахунку розміру пайової участі, на підставі техніко-економічних показників, поданих замовником будівництва, наказу Мінрегіонбуду від 27 квітня 2016 року № 103 «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України», який діяв на момент складання пропозиції, позивачем було проведено розрахунок розміру пайової участі замовника будівництва по об'єкту «реконструкція АДРЕСА_1», який склав 24 132 грн 83 коп.

Згідно частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, проте в частині визначення розміру пайової участі відповідача ОСОБА_3 у сумі 8 192,00 грн, тобто виходячи із кошторисної вартості об'єкта будівництва, допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині підлягають зміні із зазначенням суми пайової участі у розмірі 24 132,83 грн., тобто на підставі нормативів для одиниці створеної потужності (функціональної одиниці виміру), затвердженої Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України. В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій підлягають залишенню без змін.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 400, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2017 року в частині визначення розміру пайової участі ОСОБА_3 в договорі про пайову участь замовників будівництва у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, змінити, зазначивши її у розмірі 24 132,83 грн.

В іншій частині рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення судів першої та апеляційної інстанцій в скасованій частині втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило