ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» березня 2019 року

м. Харків

справа № 636/3192/18-ц

провадження № 22ц/818/1941/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників cправи апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22 січня 2019 року в складі судді Ковригіна О.С.

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про захист прав споживача.

Позовна заява мотивована тим, що 13 серпня 2016 року між ним та відповідачем укладено договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків №НА YWNS-167DHS5 зі строком дії 12 місяців до 17 серпня 2017 року та з умовою пролонгації на такий же строк у разі сплати наступних страхових платежів, якщо жоден з учасників договору не заявить про бажання його припинити.

Вказав, що ним регулярно сплачувався щомісячний страховий платіж у розмірі 20,00 грн. на рахунок страховика.

Зазначив, що після спливу терміну дії договору 17 серпня 2017 року він продовжував здійснювати наступні страхові платежі, тому вважав договір пролонгованим та чинним.

16 квітня 2018 року він отримав перелом пятого ребра, забій, що є страховим випадком, та надав усі необхідні документи для виплати до страхової компанії. Проте, йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі того, що договір страхування припинив свою дію.

24 квітня 2018 року він отримав перелом сьомого ребра, забій та за телефоном повідомив відповідача про страховий випадок. Проте, страхове відшкодування за цей випадок також не виплачено.

Просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» суму страхового відшкодування за договором (полісом) добровільного страхування від нещасних випадків №НА YWNS-167DHS5 від 13 серпня 2016 року у розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 22 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на його користь суму страхового відшкодування за договором (полісом) добровільного страхування від нещасних випадків №НА YWNS-167DHS5 від 13 серпня 2016 року у розмірі 100 000,00 грн., та судовий збір у розмірі 704,80 грн. на користь держави.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, стягнути з позивача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що стягнення суми у розмірі 100 000,00 грн. перевищує суму страхового відшкодування, яка складає 50 000,00 грн.; що згідно правил страхування страхові виплати здійснюються у відсотковому співвідношенні до страхової суми в залежності від виду травми, зокрема, за перелом одного ребра передбачено страхову виплату у розмірі 5% від страхової суми, кожного наступного ребра 3% від страхової суми, тобто страхова виплата у даному випадку не могла бути більше 4000,00 грн.; що договір страхування припинив свою дію з 11 грудня 2017 року у звязку з направленням позивачу вимоги про зміну умов договору, зокрема, збільшення страхового платежу, або припинення договору у разі незгоди з новими умовами; що позивач отримав зазначену вимогу та ухилився від укладення додаткової угоди і продовжував сплачувати страхові платежі у попередньому розмірі, що не є його згодою на зміну умов договору, тому договір припинив свою дію; що сплачені в подальшому страхові платежі не приймались страховою компанію та повертались на адресу позивача; що отримання позивачем зазначеної вимоги підтверджено належними доказами, іншої кореспонденції за його адресу не направлялось.

14 березня 2019 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необгрунтованою. При цьому посилався на те, що відповідачем не надано доказів направлення йому саме листа вимоги з додатковою угодою про зміну умов договору та сплачені грошові кошти після припинення строку договору відповідач йому не повернув.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не доведено належними доказами відправлення позивачу листа-вимоги з копією додаткової угоди до договору страхування, тому, договір є чинним і зі страхової компанії підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» укладено договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків №НА YWNS-167DHS5 (а. с. 9).

Пунктом 4.5. договору страхування передбачена страхова сума у розмірі 50 000,00 грн.

Відповідно до пункту 6.2. договору страхування, нещасним випадком за цим договором слід вважати раптову, випадкову, короткочасну, незалежну від волі застрахованої особи подію, що фактично відбулась, і внаслідок якої настав розлад здоров'я (травматичне пошкодження, опіки, відмороження, випадкове гостре отруєння отруйними рослинами, хімічними речовинами (промисловими або побутовими), недоброякісними харчовими продуктами (за винятком сальмонельозу, дизентерії), ліками, ботулізм, захворювання кліщовим енцефалітом (енцефаломієлітом), поліомієлітом, сказ внаслідок укусу тварини, правець) застрахованої особи або її смерть.

Пунктом 7 договору страхування передбачено, що він діє 12 місяців з 18 серпня 2016 року по 17 серпня 2017 року включно (але не більше ніж сплачуваний період). Цей договір пролонгується на такий же строк у разі сплати наступних страхових платежів, якщо жоден з учасників договору не заявить про бажання його припинити. Сплачуваний період страхування один місяць. Згідно пункту 10 договору страхування встановлено загальний страховий платіж у розмірі 240,00 грн.

Пунктом 11.5 договору страхування передбачено, що у разі несплати або не повної сплати відповідної частки страхового платежу цей договір не набуває сили або припиняє свою дію і ніякі виплати страхового відшкодування за ним не здійснюються.

Даний договір підписано з боку страховика із використанням факсимільного відтворення підпису та печатки за допомогою засобів механічного чи іншого копіювання, а з боку страхувальника із використанням електронного підпису шляхом введення в програмні комплекси Площадки ОТП паролю, надісланого на мобільний телефон страхувальника провайдером.

З довідки про укладення договору страхування вбачається, що ОСОБА_1 13 серпня 2016 року уклав договір добровільного страхування від нещасних випадків №НА YWNS-167DHS5, за яким з вересня 2016 року по травень 2018 року здійснювались щомісячні страхові платежі у розмірі 20,00 грн. (а. с. 10).

30 жовтня 2017 року відповідачем на адресу ОСОБА_1 за № Э.37.7.0.0/2604 направлено пропозицію щодо укладення додаткової угоди до договору страхування від 18 серпня 2016 року, якою страховий тариф визначено у розмірі 4,8%, а страховий платіж - 2400,00 грн. Зазначено щодо необхідності у випадку згоди в строк 30 календарних днів з дати отримання вимоги підписати додаткову угоду, яка є додатком до неї, один екземпляр направити страховику, та попереджено, що якщо запропоновані зміни не будуть погоджені у тридцятиденний строк з моменту отримання даної вимоги, договір вважається таким, що припинив свою дію з 26 листопада 2017 року за вимогою страховика (а. с. 54-55). Також, ОСОБА_1 рекомендовано скасувати розпорядження банку щодо регулярного платежу в розмірі 20, 00 грн., якщо ним не будуть прийняті нові умови договору.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та відомостей з сайту ДП «Укрпошта», поштове відправлення №815 отримано ОСОБА_1 особисто 10 листопада 2017 року (а. с. 56, 57). Проте, ОСОБА_1 додаткову угоду до страховика не направляв, нові умови договору страхування ОСОБА_1 не визнав.

16 квітня 2018 року та 24 квітня 2018 року ОСОБА_1 отримав перелом хрящової частини пятого ребра зліва, забій та перелом сьомого ребра справа, забій відповідно.

18 квітня 2018 року від ОСОБА_1 надійшла заява до страхової компанії про страхову виплату у звязку з подією від 16 квітня 2018 року.

Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки подія відбулась після закінчення терміну дії договору.

Страхування це вид цивільно правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Згідно статті 4 вказаного Закону предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з життям, здоровям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування).

Частинами 1, 6 статті 6 Закону передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Страхування життя - це вид особистого страхування, який передбачає обовязок страховика здійснити страхову виплату згідно з договором страхування у разі смерті застрахованої особи, а також, якщо це передбачено договором страхування, у разі дожиття застрахованої особи до закінчення строку дії договору страхування та (або) досягнення застрахованою особою визначеного договором віку. Умови договору страхування життя можуть також передбачати обовязок страховика здійснити страхову виплату у разі нещасного випадку, що стався із застрахованою особою, та (або) хвороби застрахованої особи.

За змістом частини 1 статті 16 Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Частинами 1-3 статті 28 Закону передбачено, що дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі: закінчення строку дії; виконання страховиком зобовязань перед страхувальником у повному обсязі; несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки.

При цьому договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня предявлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору; ліквідації страхувальника - юридичної особи або смерті страхувальника - фізичної особи чи втрати ним дієздатності, за винятком випадків, передбачених статтями 22, 23 і 24 цього Закону; ліквідації страховика у порядку, встановленому законодавством України; прийняття судового рішення про визнання договору страхування недійсним; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування.

Дія договору особистого страхування не може бути припинена страховиком достроково, якщо на це немає згоди страхувальника, який виконує всі умови договору страхування, та якщо інше не передбачено умовами договору та законодавством України.

Про намір достроково припинити дію договору страхування будь-яка сторона зобовязана повідомити іншу не пізніш як за 30 календарних днів до дати припинення дії договору страхування, якщо інше ним не передбачено.

За змістом статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частинами 1,2 статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Відповідно до пунктів 14.1.-14.4. змін та доповнень №2 до Правил добровільного страхування від нещасних випадків №П-02 від 27 лютого 2007 року «Особливі умови добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ» будь-які зміни умов договору страхування здійснюються за згодою страхувальника і страховика протягом пяти робочих днів з моменту одержання письмової згоди.

Про намір внести зміни до умов договору страхування сторона ініціатор повинна письмово повідомити іншу сторону не пізніше ніж за 30 календарних днів до запропонованого строку внесення змін, якщо інше не передбачено договором страхування.

Зміни до умов договору страхування оформлюються як додаткова угода до діючого договору страхування. Якщо будь-яка зі сторін не згодна на внесення змін в договір страхування, протягом пяти робочих днів вирішується питання про дію договору страхування на попередніх умовах або про припинення його дії.

Аналогічні положення містяться у пункті 2.2 Умов страхування за договором добровільного страхування від нещасних випадків.

Пунктом 2.1.6 Умов страхування за договором добровільного страхування від нещасних випадків передбачено, що договір страхування припиняється та втрачає чинність у разі припинення його за вимогою однієї зі сторін.

Дію цього договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика. Про намір достроково припинити дію цього договору будь-яка сторона зобовязана повідомити іншу не пізніше як за 30 днів до дати припинення дії договору страхування.

Матеріали справи свідчать про те, що 30 жовтня 2017 року відповідачем на адресу ОСОБА_1 за № Э.37.7.0.0/2604 направлено пропозицію щодо укладення додаткової угоди до договору страхування від 18 серпня 2016 року, якою страховий тариф визначено у розмірі 4,8%, а страховий платіж - 2400,00 грн., та зазначено щодо необхідності у випадку згоди в строк 30 календарних днів з дати отримання вимоги підписати додаткову угоду, яка є додатком до неї, один екземпляр направити страховику, а також попереджено, що якщо запропоновані зміни не будуть погоджені у тридцятиденний строк з моменту отримання даної вимоги, договір вважається таким, що припинив свою дію з 26 листопада 2017 року за вимогою страховика (а.с.54-55).

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів відправлення йому листа-вимоги з копією додаткової угоди до договору страхування, зокрема, опису вкладення та квитанції оператора поштового звязку.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Як зазначено у частині 8 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, оператори поштового зв'язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів, зокрема, до внутрішніх поштових відправлень належать: листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.

Частиною 11 Правил визначено, що поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Відповідно до частини 19 Правил, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Тобто, до інших видів листів, крім листів з оголошеною цінністю, опис вкладення не передбачений.

Із системного аналізу зазначених норм Правил вбачається, що Кабінет Міністрів України визначив в окремі категорії поштових відправлень рекомендовані листи та листи з оголошеною цінністю.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у Постанові Колегії суддів об'єднаної палати Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 20 червня 2018 року, справа №820/1186/17.

Матеріали справи свідчать про те, що вимога від 30 жовтня 2017 року направлена ОСОБА_1 саме рекомендованим листом, про що свідчить відповідна відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Враховуючи, що з описом вкладення можуть бути лише листи з оголошеною цінністю, а не рекомендовані, висновок суду першої інстанції щодо ненадання відповідачем у якості належного доказу відправлення вимоги опису вкладення з підписом працівника відділення поштового зв'язку, є безпідставним.

Розрахунковий документ, виданий поштовим відділенням, є лише доказом надання (оплати) послуг поштового зв'язку, проте не дає можливості суду перевірити вміст поштового відправлення і не містить повної адреси одержувача.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 13 березня 2018 року, справа №820/3003/17.

Враховуючи, що матеріали справи містять копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №815 від Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» ОСОБА_1 особисто 10 листопада 2017 року та зазначене підтверджується відомостями з сайту ДП «Укрпошта», підстав вважати, що вимогу про внесення змін до договору та додаткову угоду позивач не отримував, не вбачається.

Доказів направлення відповідачем у цей період будь-якої іншої кореспонденції, окрім вказаної вимоги, на адресу ОСОБА_1, до суду не надано.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 продовжувались сплачуватись щомісячні платежі за договором страхування у попередньому розмірі без урахування запропонованих змін до договору, що не може свідчити про його згоду на внесення таких змін та чинність договору. Крім того, такі платежі повертались страховою компанією на адресу позивача.

Так, з довідки про укладення договору страхування вбачається, що за договором добровільного страхування від нещасних випадків №НА YWNS-167DHS5 від 13 серпня 2016 року з вересня 2016 року по травень 2018 року здійснювались щомісячні страхові платежі у розмірі 20,00 грн.

З виписки по витратам по картці/рахунку ОСОБА_1 у Публічному акціонерному товаристві ОСОБА_2 «ПриватБанк» від 08 травня 2018 року №V8ODJLENMH0LABQF вбачається, що 18 січня 2018 року, 18 лютого 2018 року, 18 березня 2018 року та 18 квітня 2018 року з рахунку ОСОБА_1 здійснювались по два щомісячні платежі за страхування Захист на кожен день у розмірі 20,00 грн.

Сплачені страхові платежі повернуто ОСОБА_1 як помилкові, а саме згідно платіжного доручення №І023VGTDZ від 23 квітня 2018 року повернуто 80,00 грн., платіжного доручення №I05238NYP7 від 23 травня 2018 року - 20,00 грн., платіжного доручення №I06139P593 від 13 червня 2018 року -20,00 грн.

З відомості розподілу масових виплат страхової компанії від 22 червня 2018 року №180622РВ18 вбачається, що ОСОБА_1 вирішено повернути 20,00 грн. як помилково сплачених за договором страхування. Зазначену виплату проведено 22 червня 2018 року, що підтверджується платіжним дорученням №1.

Згідно відомості розподілу масових виплат страхової компанії від 06 серпня 2018 року ОСОБА_1 вирішено повернути 340,00 грн. як помилково сплачених за договором страхування. Зазначену виплату проведено 06 серпня 2018 року, що підтверджується платіжним дорученням №1.

Таким чином, укладений між сторонами договір страхування слід вважати припиненим з 11 грудня 2017 року, а саме через 30 днів після отримання ОСОБА_1 вимоги про внесення змін до договору та укладення додаткової угоди, у звязку з тим, що додаткову угоду між сторонами не було укладено.

Згідно пункту 4.2. Умов страхування за договором добровільного страхування від нещасних випадків не визнаються страховими випадками травматичні ушкодження та функціональні розлади, стійка втрата застрахованою особою працездатності, смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, які відбулися після припинення дії цього договору страхування.

За таких умов, враховуючи припинення дії договору страхування станом на день отримання ОСОБА_1 травматичних ушкоджень, відмова страхової компанії у здійсненні страхової виплати ОСОБА_1 є правомірною.

При цьому судова колегія звертає увагу на те, що як вбачається з договору страхування, пунктом 4.5. передбачена страхова сума у розмірі 50 000,00 грн.

За змістом пункту 6.1.2. договору страхування страховим випадком є ушкодження здоровя застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, зокрема, ушкодження хребта та тазу, за які розмір виплати складає від 5% до 40% згідно таблиці №1 «Ушкодження здоровя внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам» додатку №1 до Особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ.

Як вбачається з пункту 29 таблиці №1 «Ушкодження здоровя внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам» у разі перелому одного ребра розмір страхової виплати складає 5% від страхової суми, кожного наступного ребра 3% від страхової суми (а. с. 101).

Згідно пункту 13.1.2 Умов страхування за договором добровільного страхування від нещасних випадків якщо застрахована особа отримала декілька ушкоджень, розмір страхової виплати визначається шляхом підсумовування виплат за кожну травму, але він не може перевищувати розмір страхової суми, встановленої для застрахованої особи.

Пунктом 13.3. Умов страхування передбачено, що загальна сума страхових виплат за страховими випадками не може перевищувати страхової суми, встановленої для застрахованої особи договором страхування.

Матеріали справи свідчать про те, що на підставі укладеного договору страхування ОСОБА_1 отримано страхові виплати 22 лютого 2017 року у розмірі 10 000,00 грн. та 20 жовтня 2017 року у розмірі 5000,00 грн. (а. с. 50-53).

Враховуючи загальний розмір страхової суми за договором та характер ушкоджень здоровя, отриманих ОСОБА_1, страхова виплата не могла перевищувати 50 000,00 грн. та за умов чинності договору страхування мала б складати лише 4000,00 грн.

За таких умов висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у розмірі 100 000,00 грн. зроблено з порушенням норм матеріального права та без урахування умов укладеного між сторонами договору.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відмову у задоволенні позову.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що суд не дослідив і не надав належної оцінки поданим позивачем доказам, не зясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, його звільнено від сплати судового збору на підставі частини 3 статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

За таких умов на підставі частини 7 статті 141 ЦПК України судові витрати, понесені відповідачем у розмірі 1500,00 грн. за подання апеляційної скарги, компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» - задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22 січня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про захист прав споживача відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

ОСОБА_3

Повний текст постанови складено 26 березня 2019 року.