Ухвала

28 січня 2019 року

м. Київ

справа № 500/5999/17

провадження № 61-882ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» на постанову Апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2018 року у справі за позовом комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року комунальне підприємство «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» далі КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення у розмірі 206, 08 грн, суми нарахованих

3% річних у розмірі 100, 65 грн та інфляційних втрат у розмірі 374, 04 грн.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у задоволенні позову КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 01 серпня 2018 року апеляційну скаргу КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» задоволено частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 серпня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов

КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» заборгованість за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення у розмірі

206, 08 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У січні 2019 року до Верховного Суду надійшлакасаційна скарга

КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» від 28 грудня 2018 року, у якій заявник просить скасувати постанову Апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2018 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми нарахованих 3% річних, інфляційних втрат та розподілу судових витрат і ухвалити у цій частині нове рішення

про задоволення його позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 680, 77 грн, тобто суму, яка станом

на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб (1 762, 00 грн * 100 = 176 200, 00 грн).

Отже, справа на судове рішення, у якій подана касаційна скарга, є малозначною.

Заявник вказав, що у касаційній скарзі ним порушено питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа для КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго»

має виняткове значення, тому є підстави для відкриття касаційного провадження. Верховний Суд, дослідивши доводи касаційної скарги,

предмет і розмір позовних вимог, з такими твердженнями заявника

не погоджується. Звертаючись до суду з позовом про стягнення 680, 77 грн, КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» мало усвідомлювати,

що справа з такою ціною позову є вочевидь малозначною і не підлягає допуску до касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» подало касаційну скаргу на судове рішення

у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» на постанову Апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2018 року у справі

за позовом комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя: Є. В. Синельников