Справа № 149/1890/18
Провадження №2/149/39/19
Номер рядка звіту 38
РІШЕННЯ

Іменем України

24.01.2019 м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої - судді: Гончарук-Аліфанової О. Ю.,

при секретарі Лукіянчук Д. А.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільнику в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Пустовійтівська сільська рада Хмільницького району Вінницької області про зміну черговості одержання права на спадкування, визнання спадкоємцем першої черги, визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року позивач звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 про зміну черговості спадкування, визнання спадкоємцем першої черги та визнання права власності на майно. Позовні вимоги були мотивовані тим, що позивач та ОСОБА_5 з початку 1988 року проживали однією сім'єю по день смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Відповідач являється сином ОСОБА_5 від першого шлюбу. З 2012 року ОСОБА_5, який був учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, почав сильно хворіти, кожні шість місяців лікувався стаціонарно та амбулаторно, а в серпні 2017 року у нього було діагностовано рак верхньодольового бронху з метастазами в печінку та надключичні лімфовузли справа. Весь цей час позивач була поряд з ОСОБА_5, доглядала його, обслуговувала, витрачала сімейні кошти на його лікування. Відповідача позивач бачила всього декілька разів у житті, він не допомагав батькові у лікуванні, достовірно знаючи, що той хворів, приїжджав перед смертю батька на пів години, на похованні ні з ким не спілкувався та не пропонував своєї допомоги, тому, оскільки саме вона протягом життя зі спадкодавцем, особливо останніх п'яти років, опікувалася ним, так як він перебував в безпорадному стані та був позбавлений можливості до самообслуговування, просила змінити черговість одержання права на спадкування та визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки, що належала ОСОБА_5

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 проти позову заперечив, оскільки його батько за життя був здоровим та вів активний спосіб життя, утримував велике господарство, притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил рибальства, обробляв присадибну земельну ділянку. В нього дійсно були хронічні хвороби, а коли він переніс інфаркт міокарда, відповідач навідувався до нього в лікарню. При цьому ОСОБА_5 сторонньої допомоги не потребував та не перебував в безпорадному стані, інвалідом не був, матеріальної допомоги не потребував, оскільки отримував пенсію та щомісячну грошову компенсацію на продукти харчування як учасник ліквідації аварії на ЧАЕС, крім того отримував плату за передачу в оренду належної йому земельної ділянки. За тиждень до смерті батька про те, що ОСОБА_5 тяжко захворів йому повідомив його троюрідний брат ОСОБА_6, після чого він з сім'єю поїхав навідати ОСОБА_5, який розказав, що до серпня 2017 року він нормально себе почував, навіть придбав нового трактора, а в серпні почались сильні болі в шлунку. Тому батько хворів протягом двох місяців, що не являється тривалим строком.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 жовтня 2018 року у справі було відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 жовтня 2018 року позивачу було повернуто заяву про забезпечення позову з підстав недотримання вимог ст. 151 ЦПК України.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Пояснила, що протягом близько 30 років проживала однією сім'єю з ОСОБА_5, шлюб вони не реєстрували, оскільки спільних дітей не мали, але жили разом, вели господарство, утримували велику кількість худоби, здавали в оренду належні їм паї, вважали себе подружжям, з ними разом жив її син від першого шлюбу. ОСОБА_5 постійно хворів, вся його пенсія йшла на лікування, особливо останнім часом, вона йому допомагала, а після його смерті сама здійснила поховання, оплатила пам'ятник. Відповідач являється сином ОСОБА_5 від першого шлюбу, за весь час її спільного життя з ОСОБА_5 вона бачила відповідача лише кілька разів, коли ОСОБА_5 захворів на рак, син матеріальної допомоги не надав. Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року встановлено факт їх проживання з ОСОБА_5 л. однією сім'єю з 1989 року по 10 жовтня 2017 року.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала, пояснивши, що саме позивач проживала з ОСОБА_5 сім'єю, допомогала йому, коли він хворів, їх сім'я несла значні витрати на лікування ОСОБА_5, який захворів на рак задовго то постановки йому діагнозу, крім того, мав ряд важких захворювань після того, як приймав участь в ліквідації аварії на ЧАЕС, лікувався стаціонарно та амбулаторно, постійно приймав ліки. Рідний син, відповідач по справі, через дитячу образу або з інших причин, відносин з батьком не підтримував, допомоги по його утриманню не надавав, ним не опікувався.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечив, пояснивши, що з батьком спілкувався, підтримував відносини, які не були занадто близькими, оскільки батько пішов з сім'ї, коли йому було 6 років, однак кожного разу, коли батько був у м. Хмільнику, вони зустрічались. Коли декілька років тому, ОСОБА_5 лежав в кардіології, він навідував батька, привозив йому цигарки та гроші. Натомість з позивачем він не спілкувався, уникав її присутності через неприязні відносини, тому в село до них не їздив. Батько ніколи не жалівся йому на серйозні проблеми зі здоров'ям, не просив будь-якої допомоги, та й сам не допомагав йому. Про те, що батько важко хворий він дізнався за днів десять до його смерті, відразу ж приїхав до нього з сім'єю.

Адвокат ОСОБА_4 проти позову заперечив, зазначивши, що ОСОБА_5 сторонньої допомоги не потребував, тяжко хворів нетривалий час з серпня 2017 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року, крім того, позивач не надала доказів того, що вона являється спадкоємцем будь-якої черги після смерті ОСОБА_5, так як рішення суду про встановлення факту проживання однією сім'єю скасовано апеляційним судом, а заява позивача залишена без розгляду, при цьому питання про встановлення такого факту в межах даного позову не заявлено.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, неодноразово надавала заяви про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримувала.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази у справі, судом було встановлено таке.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Чернятинці Хмільницького району Вінницької області (а. с. 22).

Згідно довідки Пустовійтівської сільської ради № 18 від 30 січня 2018 року, ОСОБА_5 був прописаний та проживав в с. Чернятинці, до дня смерті разом із ним проживала його співмешканка ОСОБА_1 (а. с. 6).

Факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_1 разом до дня смерті ОСОБА_5 вбачається також з витягів з погосподарських книг Пустовійтівської сільської ради за 1986-1990 роки, 2016-2018 роки (а. с. 17, 18), довідки Пустовійтівської сільської ради № 148 від 19 лютого 2018 року (а. с. 19).

Будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 (а. с. 76).

За життя ОСОБА_5 отримував пенсію за віком (а. с. 36-37), щомісячну грошову компенсацію на продукти харчування як учасник ліквідації аварії на ЧАЕС (а. с. 39).

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в 2011-2016 роках утримували велику рогату худобу (а. с. 71).

Згідно державного акту сері НОМЕР_1 ОСОБА_5 належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2, 1512 га, яка знаходиться на території Пустовійтівської сільської ради Хмільницького району (20), що також підтверджується відповіддю на адвокатський запит управління Держгеокадастру у Вінницькій області (а. с. 12).

Вказана земельна ділянка в оренді не перебуває (а. с. 89).

Позивач ОСОБА_1 отримує пенсію за віком розмірі на листопад 2018 року 1484.05 грн. (а. с. 75).

Згідно довідки КУ «Хмільницького районного медичного центру первинної медико-санітарної допомоги» № 16 від 19 лютого 2018 року, ОСОБА_5 з 2012 року мав ряд захворювань та перебував на диспансерному обліку як ліквідатор аварії на ЧАЕС. Кожні 6 місяців лікувався стаціонарно та амбулаторно. В серпні 2017 року діагностовано центральний рак верхньодольового бронху справа з метастазами в печінку та надключичні лімфовузли справа. (а. с. 10).

З відповіді на адвокатський запит КУ «Хмільницького районного медичного центру первинної медико-санітарної допомоги» № 01-17/1109 від 19 жовтня 2018 року вбачається, що крім наведених вище захворювань, ОСОБА_5 був визнаний інвалідом ІІІ групи (а. с. 54).

Відповідно до відповіді на адвокатський запит Пустовійтівської сільської ради ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були співмешканцями (а. с. 56).

З матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_5 слідує, що в шестимісячний строк після відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини звернулись син ОСОБА_3 та співмешканка ОСОБА_1, яка, відповідно до довідки Пустовійтівської сільської ради № 632 від 05 грудня 2017 року була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем (а. с. 90, 91, 92, 93).

Між сторонами раніше виникали цивільно-правові спори щодо спадкового майна та видачі свідоцтва про право на спадщину. На час розгляду справи видачу свідоцтва про право на спадкове майно зупинено на підставі ст. 42 ЗУ «Про нотаріат» (а. с. 94-109).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 08 січня 2019 року, рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 скасовано, а заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

З показів свідка ОСОБА_8 слідує, що він являється другом сім'ї ОСОБА_5 та ОСОБА_1, які проживали разом близько 30 років, мали велике господарство, яке разом утримували, город, тяжко працювали. Вони жили поруч. Так як він працював фельдшером, він часто виконував призначення лікарів ОСОБА_5 щодо введення ін'єкцій та інших медичних маніпуляцій, оскільки ОСОБА_5 хворів протягом тривалого часу, мав проблеми з серцем, тиском, потребував дорогих ліків. Перед смертю, влітку, у ОСОБА_5 було діагностовано рак, пару місяців він був лежачий. До того часу займався господарством, рибалив, керував автомобілем. Відповідача у справі він вперше побачив на похороні ОСОБА_5

Відповідно до показів свідка ОСОБА_9, який з кінця 1980-х років разом працював з ОСОБА_5 до 2005 року, а після цього дружив, ОСОБА_5 переїхав в село жити до ОСОБА_1, з якою вони багато років жили як чоловік та дружина він постійно хворів, оскільки був в Чорнобилі. Він возив ОСОБА_5 в лікарню, коли машина ОСОБА_5 була несправна. Останній раз бачив ОСОБА_5 живим за тиждень до смерті, той не вставав з ліжка.

Свідок ОСОБА_10 повідомила, що знає ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з дитинства як чоловіка та дружину. З ОСОБА_5 вони близько 6 років тому одночасно лежали в лікарні, в різних відділеннях. Не бачила, щоб відповідач навідував батька. ОСОБА_5 хворів - у нього було хворе серце, тиск, а потім діагностували рак.

З огляду не те, що відповідач відмовився від допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, дані свідки судом не допитувались.

Судом не приймаються в якості доказів рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року (а. с. 23), договір купівлі-продажу від 29 серпня 2018 року (а. с. 73), копія трудової книжки позивача (а. с. 74) та копія державного акту щодо земельної ділянки позивача (а. с. 78) як такі, що подані з порушенням порядку, передбаченого ЦПК України.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Главою 86 Книги 6 ЦК України.

Так, згідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Так, на час розгляду справи, позивач не ставить питання про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем, чинних рішень суду, або визначених законом підстав, які б надавали право позивачу бути спадкоємцем немає.

Крім того, з огляду на те, що ОСОБА_5 отримував пенсію за віком, розмір якої являється більшим, ніж у позивача та грошову компенсацію, що виключає його утримання позивачем, тяжко захворів в серпні 2017 року, а помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, до того часу, незважаючи на ряд захворювань, почував себе нормально, спільно з позивачем доглядав худобу, утримував господарство, керував автомобілем, беручи до уваги, що два місяці тяжкої хвороби ОСОБА_5 не можуть вважатись тривалим часом, підстав передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України судом не встановлено.

Даний висновок суду, згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, відповідає також висновкам щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 вересня 2018 року у справі № 743/126/17.

Судові витрати суд покладає на позивача згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст. 1259 ЦК України, керуючись ст. ст.2, 4, 5, 12, 13, 60, 81, 83, 141, 258, 259, 263-265, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 28 січня 2019 року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом вірно: