Справа № 188/717/19
Провадження № 2/188/365/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Ніколаєвої І.К.,

за участю секретаря судового засідання Фесик Ю.В.,

представник позивача ОСОБА_1 надав суду заяву.

представник відповідач надав суду заяву.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

До суду, з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно , звернувся ОСОБА_3 до Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.

В обґрунтування позову вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла його мати - ОСОБА_4 .

Після її смерті він вступив у фактичне володіння та управління її будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Ще при житті мати склала заповіт, в якому зазначила, що після своєї смерті вона заповідає будинок синові - ОСОБА_3

22 квітня 2019 року позивач звернувся до державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори, виконуючої обов`язки нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори, з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок, але отримав відмову так. як згідно п.4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України «Видача свідоцтва про право па спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.» та и.4.18 глави 10 Видача свідоцтв про право на спадщину Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України «Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку». Виходячи з викладеного, керуючись ст.49 Закону України «Про нотаріат» позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності за законом на будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 після померлої, ІНФОРМАЦІЯ_1 його мами ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючих документів на вищезазначений будинок.

Таким чином, Позивач спадщину після смерті матері від спадщини не відмовився прийняв її по факту, але не може до цього часу належно розпоряджатися даним майном у зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів та неможливості їх оформлення через органи нотаріату.

На підставі ст.ст. 328,392,1216,1217,1268 ЦК України, ст.ст. 4,263,264 ЦПК України позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

В судове засіданні представник позивача надав письмову заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, прохає суд справу розглянути в його відсутність,. судові витрати покласти на рахунок позивача.

Позивач в судове засідання не з`явився.

Відповідач по справі в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи у відсутні представника, зазначив, що заперечень проти позову не мають, прохають судові витрати віднести на позивача.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом було встановлено, що спірне спадкове майно складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд (згідно технічного паспорту БТІ), розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно висновку про грошову оцінку даного майна його ринкова вартість станом на 14.05.2019 року складає 39401,29 грн.

Мати позивача ОСОБА_4 на день смерті проживала та була зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 одна., що підтверджується довідкою сільського голови від 18.06.2019 року № 1234 ( а.с.13).

На підставі рішення Миколаївської сільської ради № 104 від 26.12.1996 року було визнане право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , але власник не звернувся до державних установ для оформлення свідоцтва про права власності .

На момент отримання померлою ОСОБА_4 права власності

на будинок, тобто 26.12.1996 року коли Миколаївської сільської радою було прийняте рішення № 104, діяли норми цивільного кодексу Української РСР. Стаття 86 цього кодексу зазначала, що відносини права власності регулюються Законом України "Про власність". Право власності - це урегульовані законом суспільні відносини щодо володіння,користування і розпорядження майном.

Стаття 19 Закону України "Про власність" вказує, що громадяни мають право використовувати належне їм майно для ведення господарської та іншої не забороненої законом діяльність. Громодяни мають право передавати належне їм майно у тимчасове користування іншим громодянам, юридичним особам та державі. Право приватної власності може бути передано у спадщину громадянам, юридичним особам, державі.

Стаття 49 Закону України "Про власність" володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Садибою згідно з статтею 381 ЦК України є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

ЦК України не містить визначення такого об`єкта права власності як домоволодіння.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Отже, спадкодавець ОСОБА_4 набула право власності на вказаний житловий будинок 26.12.1996 року на підставі рішення Миколаївської сільської ради № 104. Державної реєстрації нерухомого майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 немає, але суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що померла мати позивача правомірно користувалась та розпоряджалась вказаним будинком в якому вона проживала до дня смерті, що підтверджено довідкою голови Миколаївської сільської ради.

Володіння будинком весь цей час ніким оспорене не було і спадкодавець законно розпорядилась належним їй майном склавши заповіт 24.11.2008 року на підставі якого вона заповіла житловий будинок АДРЕСА_1 позивачеві - ОСОБА_3 , що підтверджується копією заповіту ( а.с.12).

Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленим 13.06.2015 року суб`єктом господарювання районним комунальним госпрозрахунковим підприємством " складається з наступних будівель та споруд, позначених літерами у технічному паспорті: Загальна площа будинку - 61.0 м2, житлова площа будинку - 43.3м2

А- будинок ,а- сіни,а 1- тамбур,Б-літня кухня, б.бі- прибудова, пд.б-Погріб, В.Д- сарай, в- навіс, Г- убиральня, №1 -7-огорожа, к-колодязь,

(а.с.9-11).

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який прийнято 01.07.2004 року, набрав чинності 03.08.2004 року, в редакції від 04.07.2012 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Вартість садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 складає 39401,29 гривень, що підтверджується висновком про оцінку майна.

Виходячи з цієї ціни позову та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачем був сплачений судовий збір в розмірі по 768,40 грн. що підтверджується квитанцією банку від 30.05.2019 року (а.с.1).

Отже, судом встановлено, що при даних цивільно-правових відносинах має місце спадкування за заповітом.

Позивачеві було відмовлено, як спадкоємцю за заповітом, у видачі нотаріального свідоцтва про прийняття спадщини через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок в якому проживала його мати до дня смерті, що підтверджується постановою нотаріуса № 18 від 22.04.2019 року ( а.с.5).

Також нотаріус у своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії роз`яснив Позивачу про необхідність звернення до суду для визнання права власності на спадкове майно.

Пунктом 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, у період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилася в сільській місцевості, а право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Від спадщини у вигляді житлового будинку позивач не відмовився, фактично прийняв спадщину на будинок , позивач проживав зі спадкодавцем і залишився проживати в спадковому будинку, утримує його, обробляє земельну ділянку.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до суду з обґрунтованим позовом на законних підставах для захисту порушеного права і тому його позовна заява підлягає задоволенню.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. № 3674-VI та ст. 141 ЦПК України суд, врахувавши, що позивач прохає судові витрати покласти на нього, вважає за можливе судові витрати і сумі 768,40 гривень покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.264, 265 ЦПК України, ст.ст. 19,49 Закону України "Про власність" ст. 328, 1216, 1217, 1218,1225, 1261, 1267, 1268, ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Цивільний позов ОСОБА_3 до Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 , право власності на спадщину за законом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який належав ОСОБА_4 померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку - 61.0 м2, житлова площа будинку - 43.3м2

А- будинок

а- сіни

а 1- тамбур

Б-літня кухня

б.бі- прибудова

пд.б-Погріб

В.Д- сарай

в- навіс

Г- убиральня

№1 -7-огорожа

к-колодязь

Судові витрати покласти на ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд.

Суддя І. К. Ніколаєва