Провадження 6/127/842/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Заява мотивована тим, що відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 21.10.2013 року по справі № 127/23603/13-ц було задоволено подання Ленінського відділу ДВС Вінницького МУЮ про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання своїх обов`язків.

Підставою для задоволення подання було те, що на примусовому виконанні у Ленінському відділі ДВС Вінницького МУЮ знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-6325/10-2010 від 06.10.2010, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_1 , аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі ј частини заробітку щомісячно, починаючи з 10.08.2010 року і до досягнення повноліття дитини.

07.11.2013 року державним виконавцем Ленінського відділу ДВС Вінницького МУЮ Летутою І.О. винесено постанову про повернення виконавчого документу № 2-6325/10-2010, виданого 06.10.2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці.

Заявник зазначає, що виконавчий лист повернуто стягувачу, заборгованості щодо аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 немає, відтак ним виконано зобов`язання покладені судовим рішенням та відсутні правові підстави для подальшого застосування до нього обмежень щодо виїзду за межі України.

Заявник ОСОБА_1 згідно заяви просив справу розглядати без його участі, свої заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник Державної прикордонної служби згідно заяви просив справу розглядати без участі представника.

Інші особи в судове засідання не з`явилися, однак повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.10.2013 року по справі № 127/23603/13-ц було задоволено подання Ленінського відділу ДВС Вінницького МУЮ про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання своїх обов`язків.

Підставою для задоволення подання було те, що на примусовому виконанні у Ленінському відділі ДВС Вінницького МУЮ знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-6325/10-2010 від 06.10.2010, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_1 , аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі ј частини заробітку щомісячно, починаючи з 10.08.2010 року і до досягнення повноліття дитини.

07.11.2013 року державним виконавцем Ленінського відділу ДВС Вінницького МУЮ Летутою І.О. винесено постанову про повернення виконавчого документу № 2-6325/10-2010, виданого 06.10.2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці.

Як вбачається з листа Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області від 08.10.2019 року № 100388/15.26-25/4, в результаті перевірки автоматизованої системи виконавчих проваджень, журналів обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцю та журналів реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчого провадження за останні три роки встановлено, що станом на 08.10.2019 року виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь фізичних чи юридичних осіб, держави, майнових зобов`язань у відділі на виконанні не перебуває. Щодо скасованих, припинених, анульованих встановлених раніше арештів або інших заходів забезпечення примусового виконання рішень, в тому числі обмеження права виїзду за межі України тощо, відносно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 інформація відсутня.

Відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно зі ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна особа має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави. Кожна людина має право покинути будь-яку країну, включаючи й свою власну, і повернутися в свою країну.

Стаття 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачає, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Крім цього, відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених ч.3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і, по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, при чому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Також державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що таке тривале обмеження особи у праві виїзду за кордон є недоцільним, непропорційним і таким, що порушує права людини.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

З огляду на викладене заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 259, 260, 261, 441 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , застосоване ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.10.2013 року в справі № 127/23603/13-ц.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя