Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Тодосієнко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6 м. Біла Церква за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми відшкодування грошових коштів за оплату комунальних послуг -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що їй згідно свідоцтва про право власності на житло №2198 від 23.02.1993 року, виданого виконкомом Білоцерківської міської ради народних депутатів Київської області належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_1. Іншими співвласниками зазначеної квартири є: ОСОБА_3, син позивачки ОСОБА_4 та її донька ОСОБА_1, яким також належить по 1/4 частині квартири кожному. 16.01.2014 року чоловік позивачки ОСОБА_3 помер. Позивачка зазначає, що після його смерті ОСОБА_2 прийняла спадщину у вигляді належної йому 1/4 квартири, а вона від прийняття спадщини відмовилась. Отже, частка відповідачки після прийняття спадщини збільшилась і становить 1/2 частину квартири. Посилаючись на те, що відповідачка самоусунулась від здійснення витрат на утримання вказаної квартири, і весь тягар ліг на позивачку, з січня 2014 року по травень 2018 року остання самостійно сплатила всі комунальні платежі, розмір яких становить 35 538 грн. 77 коп. Добровільно відшкодувати половину витрат відповідачка відмовляється, а тому позивачка просить суд стягнути з відповідачки на її користь 1/2 частину понесених витрат на утримання майна в розмірі 17 769 грн. 39 коп.

Ухвалою суду від 05.11.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачка, яка належним чином повідомлена про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику), скористалась своїм правом подати відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вона являється власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, позивачка не допускає її до житла, всіляко перешкоджає їй в оформленні спадщини. Посилаючись на зазначені обставини відповідачка просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Позивачка своїм правом подати відповідь на відзив, у встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк, не скористалась.

Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Так, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності громадянці ОСОБА_1 та членам її сім'ї: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло №2198 від 23.02.1993 року, виданого виконкомом Білоцерківської міської ради народних депутатів Київської області.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.01.2014 року ОСОБА_3 помер. 21.03.2014 року Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області було заведено спадкову справу за №153/2014. Спадкоємцем першої черги є дружина померлого ОСОБА_1, яка відмовилась від прийняття спадщини.

ОСОБА_2 звернулась до Другої Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, що входить до складу спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_3 Однак, отримала відмову нотаріуса, оскільки не подала документи, що встановлюють право власності на майно померлого, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №3014/02-31 від 20.12.2018 року.

На підтвердження виконання своїх зобовязань щодо утримання вказаної квартири та з метою уникнення боргів, позивачкою надані суду відповідні розрахункові листи про оплату нею житлово-комунальних послуг, включаючи послуги КП БМР «Білоцерківтепломережа» та кварплату за період з січня 2014 року по травень 2018 року на загальну суму 35 538 грн. 77 коп.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у спільній частковій власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

За ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Нормами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

А тому, згідно вищенаведених правових норм обов'язком відповідача є своєчасна оплата наданих житлово-комунальних послуг згідно затверджених в установленому порядку тарифів.

Відповідно до положень ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обовязок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Отже, оскільки сторони по справі є співвласниками вказаного нерухомого майна, то і витрати на його утримання мають нести спільно, відповідно до розміру частки в спільному майні.

Як вже зазначалось вище,у відзиві на позовну заяву відповідачка просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, ОСОБА_1 не просила суд поновити строк позовної давності та не навела жодних поважних причин пропуску цього строку, а тому суд вважає за необхідним застосувати строк позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання співвласником своїх зобовязань брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), позовна давність за вимогами іншого співвласника про відшкодування коштів витрачених на утримання спільного майна, періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку відповідного чергового платежу.

Аналізуючи зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Отже, оскільки витрати на утримання спільного майна, а в даному випадку оплата комунальних послуг, повинне здійснюватися споживачем частинами (щомісячним платежем), то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання споживачем цього зобовязання.

Позивачка звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із зазначеним позовом за захистом своїх порушених прав 12.09.2018 року.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки документально підтверджені витрати у зв'язку із утриманням нерухомого майна відповідно до належної їй на праві власності частки в майні, тобто за 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 за період з 12.09.2015 року по 12.09.2018 року:

- за комунальні послуги ЖЕК№1 в розмірі 811 грн. 93 коп.;

- за послуги КП БМР «БЦТМ» в розмірі 5 825 грн. 73 коп.

А всього - 6 637 грн. 66 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ухвалою суду від 18.09.2018 року позивачку було звільнено від сплати судового збору, тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі підлягають відшкодуванню на користь держави за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог - в сумі 263 грн. 27 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 15, 256, 257, 261, 267, 317, 319, 322, 360, 509, 526, 544, ст. 162 ЖК УРСР, ст.ст. 4, 12, 81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, паспорт серія СК №404557, виданий МВ ГУ МВС України в Київській області 13.12.1996 року на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_2, паспорт серія СК №461961, виданий МВ №2 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області 07.02.1997 року 6 637 грн. 66 коп. в рахунок відшкодування витрат за оплату комунальних послуг.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, паспорт серія СК №404557, виданий МВ ГУ МВС України в Київській області 13.12.1996 року на користь держави судовий збір у розмірі 263 грн. 27 коп.

У задоволенні решти вимог відмовити..

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяОСОБА_6