Єдиний унікальний номер 243/6593/18 Номер провадження 22-ц/804/316/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Космачевської Т.В., Мальованого Ю.М.

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

прокурора Шалати С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 243/6593/18 за позовом ОСОБА_1 до Словянської місцевої прокуратури Донецької області, Прокуратури Донецької області, Управління Державної казначейської служби України у м. Слов'янську Донецької області про відшкодування моральної шкоди з апеляційною скаргою заступника прокурора Донецької області Коршуна Г. на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2018 року у складі судді Гончарової А.О., -

В С Т А Н О В И В:

18 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Словянської місцевої прокуратури Донецької області, Управління Державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2018 року до участі у справі у якості співвідповідача залучено Прокуратуру Донецької області (а.с. 88 - 89).

В уточненій 10 серпня 2018 року позовній заяві до Прокуратури Донецької області, Словянської місцевої прокуратури Донецької області, Управління Державної казначейської служби України у м. Слов'янську Донецької області про відшкодування моральної шкоди позивач зазначав, що 09 березня 2015 року слідчим відділом лінійного відділу на ст. Слов'янськ УМВС України на Донецькій залізниці було відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 ст. 258 КК України. 26 березня 2015 року кваліфікацію кримінального правопорушення змінено на частину 3 ст. 258, частину 2 ст. 367 КК України.

02 квітня 2015 року йому повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 367 КК України.

10 квітня 2015 року слідчим суддею Слов'янського міськрайонного суду Донецької області винесено ухвалу про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та на нього покладено ряд обов'язків, зокрема, у період часу с 20.00 год. до 06.00 год. наступного дня не відлучатись з місця постійного проживання без дозволу слідчого, прокуратури, суду.

Ухвалою слідчого судді Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2015 року його відсторонено від посади заступника начальника Словянської дистанції електропостачання Державного підприємства "Донецька залізниця".

Вироком Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2017 року його визнано невинуватим у пред'явленому обвинуваченні за частиною 2 ст. 367 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

Посилаючись на те, що

- з 02 квітня 2015 року по 29 листопада 2017 року він незаконно перебував під слідством та судом, тривалий час докладав зусиль для доведення своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновлення своєї ділової репутації, що протягом цього часу він знаходився у напруженому психологічному стані, постійному стресі, оскільки слідчі дії проводилися з грубим порушенням кримінально-процесуального законодавства;

- у зв'язку із відстороненням від займаної посади він втратив єдине джерело існування і був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя;

- у зв'язку із застосуванням до нього домашнього арешту було порушено його право на свободу пересування та особисту недоторканість;

- зазначене завдавало йому моральних страждань

просив стягнути на його користь 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України (а.с. 1 - 5, а.с. 94 - 98).

Рішенням Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 143 707,80 грн. (а.с. 164 - 171).

Не погоджуючись з рішенням суду, заступник прокурора Донецької області Коршун Г. в апеляційній скарзі просить рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2018 року:

- у частині задоволення позову до Словянської місцевої прокуратури скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до цього відповідача відмовити;

- у частині задоволення позову до Прокуратури Донецької області, Управління Державної казначейської служби України у м. Слов'янську змінити, зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 118 875,39 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду щодо розміру відшкодування шкоди не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки судом не правильно визначено період перебування ОСОБА_1 під судом та слідством, а саме кінцеву дату перебування під судом та слідством. Вироком Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 виправдано у вчиненні інкримінованих їм злочинів. На цей вирок прокурором та потерпілим було подано апеляційні скарги в частині виправдання ОСОБА_3 за частиною 2 ст. 364, частиною 2 ст. 367 КК України. Вирок щодо ОСОБА_1 не оскаржувався та відповідно до змісту ухвали апеляційного суду Донецької області від 20 червня 2018 року не переглядався. Оскільки вирок відносно ОСОБА_1 постановлено 29 листопада 2017 року, у встановлений ст. 395 КПК України тридцятиденний строк його не оскаржено, він у порядку ст. 532 КПК України набрав законної сили 29 грудня 2017 року. Отже розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 має визначатись за період з 02 квітня 2015 року по 29 грудня 2017 року, що складає 31,93 місяці і відповідно розмір моральної шкоди складає 118 875,39 грн. (31,93 місяці х 3 723 грн.). Обгрунтованих підстав для збільшення розміру відшкодування понад встановлений Законом №266/94-ВР ОСОБА_1 не доведено.

Крім того, стягуючи відшкодування по 20 червня 2018 року, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки в позовній заяві ОСОБА_1 в якості підстави позову зазначав, що відшкодування він просить у зв'язку з тим, що з 02 квітня 2015 року по 29 листопада 2017 року незаконно перебував під судом та слідством. Стягнення коштів за більший період суперечить вимогам диспозитивності цивільного судочинства.

Також судом першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги до Словянської місцевої прокуратури, порушено норми процесуального права щодо правосуб'єктності, оскільки Словянська місцева прокуратура не є юридичною особою, є структурним підрозділом юридичної особи - Прокуратури Донецької області і відповідно до частини 1 ст. 46, частини 1 ст. 47 ЦПК України не є суб'єктом спірних правовідносин і не може виступати у справі відповідачем, відповідно і позовні вимоги до неї задоволено бути не може (а.с. 176 - 179).

Позивачем ОСОБА_1, відповідачами Словянською місцевою прокуратурою Донецької області, Управлінням Державної казначейської служби України у м. Слов'янську Донецької області копії апеляційної скарги заступника прокурора Донецької області Коршуна Г. отримані 21 грудня 2018 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 203, а.с. 204, а.с. 205).

Письмові відзиви на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду 23 січня 2019 року з'явився представник Прокуратури Донецької області Шалата С.С., яка діє на підставі довіреності від 23 серпня 2018 року № 05/2-420вих.18 (а.с. 180).

Позивач ОСОБА_1, представники відповідачів - Словянської місцевої прокуратури Донецької області, Управління Державної казначейської служби України у м. Слов'янську Донецької області у судове засідання не з'явились; судові повістки - повідомлення про розгляд справи 23 січня 2019 року отримали: позивач - 02 січня 2019 року, відповідачі - 03 січня 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 210, а.с. 212, а.с. 213).

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_8 22 січня 2019 року електронною поштою надіслали до апеляційного суду заяви про розгляд 23 січня 2019 року апеляційної скарги без їх участі, апеляційну скаргу просили залишити без задоволення, а рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2018 року залишити без змін (а.с. 228 - 229, а.с. 230 - 231).

Представники відповідачів - Словянської місцевої прокуратури Донецької області, Управління Державної казначейської служби України у м. Слов'янську Донецької області апеляційний суд про причини неявки у судове засідання не повідомили і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з'явилися у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача ОСОБА_1, представників відповідачів - Словянської місцевої прокуратури Донецької області, Управління Державної казначейської служби України у м. Слов'янську Донецької області, явка яких у судове засідання обов'язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник Прокуратури Донецької області Шалата С.С., яка брала участь у судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції через Краматорський міський суд Донецької області, доводи апеляційної скарги заступника прокурора Донецької області Коршуна Г. підтримала, просила її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Прокуратури Донецької області Шалати С.С., дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Донецької області Коршуна Г. задоволенню не підлягає. Такого висновку апеляційний суд дійшов, виходячи з наступного:

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 квітня 2015 року на підставі ухвали Слов'янського міськрайонного суду Донецької області до ОСОБА_1, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 ст. 367 КК України, було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покладено певні обов'язки, серед яких, зокрема, у період часу з 20 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду (а.с.6 - 9).

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16.04.2015 року підозрюваного ОСОБА_1 було відсторонено від посади заступника начальника Слов'янської дистанції електропостачання Державного підприємства "Донецька залізниця"строком на 2 місяці (а.с. 10 - 13).

Вироком Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29.11.2017 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 367 КК України, та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину. Вказаним вироком також визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 366, частиною 2 ст. 364, частиною 2 ст. 367 КК України, та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину ОСОБА_3, визнано невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 366 КК України, та виправдано за відсутністю в їх діях складу злочину ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 (а.с. 14 - 69).

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області від 20 червня 2018 року апеляційні скарги прокурора та потерпілої залишені без задоволення, а вирок Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2017 року відносно ОСОБА_3 залишено без змін (а.с. 187 - 191).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кримінальним переслідуванням ОСОБА_1, а саме притягненням його як обвинуваченого за частиною 2 ст. 367 КК України, застосуванням запобіжного заходу у виді домашнього арешту, що обмежило його право на вільне пересування, відстороненням від займаної посади, внаслідок чого позивач втратив єдиний заробіток, йому була завдана моральна шкода,яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав, погіршенні відносин із оточуючими людьми, позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок та бажань, необхідності застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя, зокрема, для підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновлення ділової репутації.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначив, виходячи змінімальної заробітної плати, яка на час розгляду справи складала 3 723,00 грн., за період з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (02.04.2015 року) до набрання виправдувальним вироком законної сили (20.06.2018 року), що склало 143 707,80 грн. (3 723,00 грн. х 38,6 місяців) (а.с. 164 - 171).

Такий висновок суду першої інстанції апеляційний суд вважає законним та обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 56 Конституції України, ст. 1176 ЦК України, Законом України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Положеннями частин 1, 2, 7 статті 1176 ЦК Українипередбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі Закон № 266/94-ВР).

Згідно з пунктом 1 частини першої ст. 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до пункту 5 ст. 3 Закону № 266/94-ВР громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, моральна шкода.

Частинами першою, п'ятою та шостою ст. 4 Закону № 266/94-ВР визначено, що відшкодування шкоди, зокрема, моральної, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 13 Закону № 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР. Гарантований Законом № 266/94-ВР розмір відшкодування моральної шкоди складає один розмір мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що періодом перебування ОСОБА_1 під слідством та судом у цій справі є час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Такий висновок суду ґрунтується на нормах КПК України.

Так, за приписами пункту 14 частини першої ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частин першої, другої ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276 - 279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

У частині першій ст. 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У пунктах 1.1, 1.2 рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року у справі №1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Суд встановив, що письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_1 вручено 02 квітня 2015 року, що заступником прокурора Донецької області не оскаржується.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено і те, що виправдувальний вирок щодо ОСОБА_1 від 29 листопада 2017 року набрав законної сили 20 червня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги заступника прокурора Донецької області про те, що вирок Слов'янського міськрайонного суду Донецької області щодо ОСОБА_1 набрав законної сили 29 грудня 2017 року, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до частини першої ст. 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

На вироку Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2017 року є відмітка про набрання ним законної сили 20 червня 2018 року (а.с. 132 - 158), що відповідає нормам ст. 532 КПК України, оскільки вирок Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2017 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 був оскаржений прокурором та потерпілою відносно ОСОБА_3 та ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області від 20 червня 2018 року апеляційні скарги прокурора та потерпілої були залишені без задоволення, а вирок Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2017 року відносно ОСОБА_3 залишено без змін.

Згідно норм ст. 532 КПК України вирок суду набирає законної сили вцілому, а не щодо кожного з виправданих, з чим погодився представник Прокуратури Донецької області у судовому засіданні апеляційного суду, зазначивши, що правові підстави щодо набуття законної сили вироком суду щодо ОСОБА_1 29 грудня 2017 року в КПК України відсутні.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, який викладений у постанові від 19.12.2018 року у справі № 755/1887/17 (провадження № 61-7750св18), згідно якого на підставі положень Закону № 266/94-ВР позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред'явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду України, який викладений у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-2203цс15, згідно якого відповідно до частини 3 ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому при вирішенні цього питання необхідно виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Аналогічні правові позиції містяться у правових висновках Верховного Суду, викладених у постановах від 04.06.2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13.06.2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18), від 21.06.2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25.07.2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18), від 08.10.2018 року у справі № 585/40/17 (провадження № 61-33519св18), від 19.12.2018 року у справі № 554/14795/15-ц (провадження № 61-16914св18), від 10.01.2019 року у справі № 615/448/17 (провадження № 61-14772св18).

У пунктах 9, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз'яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9).

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 07.12.2017 року № 2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" у 2018 році мінімальну заробітну плату установлено у місячному розмірі з 1 січня - 3 723 гривні.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що мінімальний розмір моральної шкоди, на відшкодування якої має право позивач у зв'язку із незаконним кримінальним переслідуванням, складає 143 707,80 грн., виходячи з мінімальної заробітної плати 3 723,00 грн. на місяць за період з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (02 квітня 2015 року) до набрання виправдувальним вироком законної сили (20 червня 2018 року) (3 723,00 грн. х 38,6 місяців).

Апеляційний суд вважає, що встановлений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу та дорівнює його мінімальному розміру, з чим погодився позивач, відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та духовних страждань позивача, тобто відповідає встановленим обставинам та вимогам закону, є розумним, виваженим та справедливим.

Доводи апеляційної скарги заступника прокурора Донецької області Коршуна Г. про те, що стягнувши на користь позивача моральну шкоду в розмірі 143 707,80 грн., суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, є необґрунтованими. Позивач просив відшкодувати йому за рахунок коштів державного бюджету моральну шкоду у розмірі 1 000 000 гривень, в той час як суд першої інстанції відшкодував йому моральну шкоду в мінімальному розмірі. Та обставина, що у позові ОСОБА_1 посилається на те, що незаконно перебував під слідством та судом з 02 квітня 2015 року по 29 листопада 2017 року, тобто по дату постановлення вироку суду, а не до набрання вироком законної сили, не спростовує висновків суду, оскільки позивач не просив стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі меншому, ніж 143 707,80 грн.

Вказане узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), згідно якого законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Отже, доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції щодо розміру моральної шкоди, на який має право позивач, фактичним обставинам справи, а також заявленим позовним вимогам, є необгрунтованими. На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції, з урахуванням Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди у розмірі, визначеному виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо правосуб'єктності Словянської місцевої прокуратури, не впливають на висновки суду.

Відповідно до пункту 4 частини першої ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення. Проте згідно частини другої ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Отже, порушення норм процесуального права, а саме, участь у справі в якості відповідача Словянської місцевої прокуратури, яка не є юридичною особою, враховуючи, що участь у справі брала і юридична особа, до складу якої входить Словянська місцева прокуратура, а саме, Прокуратура Донецької області, не є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Визначена судом першої інстанції грошова компенсація на відшкодування позивачу моральної шкоди судом стягнута за рахунок коштів державного бюджету, а не з відповідача - Словянської місцевої прокуратури, а тому участь у справі в якості відповідача Словянської місцевої прокуратури, яка не має процесуальної правосуб'єктності, не призвело до неправильного вирішення справи і відповідно не може бути підставою для скасування або зміни судового рішення.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку, вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права,підстав для скасування або зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Згідно правового висновку Верховного Суду, який викладений у постанові Великої палати від 13.06.2018 року у справі № 755/13879/16-ц (провадження 14-164цс18), оскільки Закон №266/94-ВР не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою. З аналізу положень статті 12 Закону № 266/94-ВР вбачається, що саме суд, який ухвалив виправдувальний вирок, визначає розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив унаслідок незаконних дій та які підлягають стягненню на його користь, і таке судове рішення може бути оскаржене до суду вищої інстанції відповідно до положень цивільного процесуального законодавства.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту - звернення до суду з позовною заявою не суперечить положенням Закону № 266/94-ВР.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги заступника прокурора Донецької області без задоволення, а рішення суду - без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

Прокуратурою Донецької області за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1 057,20 грн. (а.с. 175).

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги заступника прокурора Донецької області без задоволення, підстави для відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги відсутні, судові витрати по сплаті відповідачем - Прокуратурою Донецької області судового збору у сумі 1 057,20 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області Коршуна Г. залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Т.В. Космачевська

Ю.М. Мальований

Повне судове рішення складено 28 січня 2019 року.

Головуючий суддя : Л.І. Соломаха