КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/729/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Чех Н.А.

Унікальний №755/849/15-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року ПАТ «КБ «Надра» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Просило стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором №361/П/60/2008-840 від 05 вересня 2008 року в сумі 79 360,80 доларів США та 194 736,98 грн., а також судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

В обґрунтування позову посилалось на те, що 05 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційним банком «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №361/П/60/2008-840, за умовами якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти на придбання автотранспортного засобу на загальну суму 49 961,82 доларів США, зі сплатою 14,35% на рік, строком з 05 вересня 2008 року по 04 вересня 2015 року.

Відповідно до п.3.2 кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язувався відповідати за зобов'язаннями позичальника перед кредитором як солідарний боржник.

Банк виконав свої зобов'язання належним чином та надав позичальнику грошові кошти. Внаслідок невиконання позичальником та поручителем взятих на себе зобов'язань виникла заборгованість, яку останній просив стягнути з відповідачів.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року позов було задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за договором №361/П/60/2008-840 від 05 вересня 2008 року в сумі 79 360,80 доларів США та 194 736,98 грн. стягнуто судовий збір в розмірі 1 827,00 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, 03 серпня 2018 року подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин справи та їх недоведеність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просила рішення суду скасувати та в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалась на те, що надані позивачем докази, прийняті до уваги судом першої інстанції, є неналежними. Положеннями ст.95 ЦПК України встановлено вимоги до засвідчених стороною копій доказів, оригінал яких знаходиться у неї.

Надана позивачем копія кредитного договору не містить всіх обов'язкових реквізитів встановлених Держстандартом України №4163-2003, а саме напису «з оригіналом згідно», підпису особи, яка його засвідчила, дати засвідчення та інших реквізитів. Відсутність таких реквізитів та детальний аналіз копії договору, свідчать про помилковість висновків суду першої інстанції про укладення між сторонами кредитного договору. Недотримання письмової форми кредитного договору має наслідком його нікчемність.

В позовній заяві міститься посилання на видачу позичальнику коштів готівкою. Проте відповідно до Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою Правління Національного банку України №377 від 14 серпня 2003 року, єдиною підставою для видачі фізичній особі готівки в іноземній валюті є заява на видачу готівки. Така заява є первинним документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Проте в матеріалах справи така заява відсутня.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи оригіналу заяви на видачу готівки суд першої інстанції мав перевірити наявність у позивача права вимоги на повернення суми кредиту та встановити факт надання позичальнику такого кредиту за даним кредитним договором.

Доводи суду першої інстанції щодо підтвердження факту отримання позичальником від банку грошових коштів, звернення апелянта до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним, є припущеннями. Позовна заява про визнання кредитного договору недійсним не містить жодного посилання на отримання апелянтом кредиту.

Висновки суду першої інстанції, щодо належного виконання позивачем свого обов'язку по наданню кредиту, у зв'язку з відсутністю судового рішення про визнання кредитного договору недійсним, не узгоджується з нормами матеріального права.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не можу бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2, 23 серпня 2018 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин справи та їх недоведеність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду скасувати та в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що в оскаржуваному рішенні взагалі відсутнє обґрунтування підстав для стягнення коштів та його законність відповідно до умов укладеного договору.

Апелянт наполягав, що судом першої інстанції не було належним чином повідомлено його про дату та час судового засідання, що позбавило його можливості подавати докази та захистити свої права.

За умовами кредитного договору банк має право вимагати від поручителя належного виконання зобов'язань після обов'язкового направлення йому повідомлення з вимогою, де зазначається сукупний розрахунок всіх невиконаних зобов'язань та штрафні санкції.

В матеріалах справи таке повідомлення відсутнє. Крім того позивачем не надано доказів належного відправлення такої вимоги на адресу поручителя.

Згідно розрахунку наявної заборгованості, останній платіж по тілу кредиту був здійснений боржником в червні 2009 року, а по відсоткам - 17 лютого 2012 року. З позовом до суду банк звернувся 29 грудня 2014 року.

Пунктом 2.2.2 договору «Автопакет» встановлено, що кредит повертається шляхом щомісячних платежів в розмірі 961,12 доларів США.

Апелянт наполягав, що визначення, яке міститься в договорі поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника, не свідчить про встановлення строку припинення поруки в розумінні ст.251 ЦК України.

В даному випадку підлягають застосуванню положення ч.4 ст.559 ЦК України щодо припинення поруки в разі непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Під час винесення оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано, що виконання грошових зобов'язань за умовами договору здійснювалось шляхом щомісячних платежів. Наступний платіж, який повинна була здійснити боржник припадав на 18 липня 2009 року, тому відповідальність поручителя починалась з наступного дня за датою платежу.

Судом не було встановлено факту пред'явлення банком вимоги до поручителя в межах шестимісячного строку та припинення поруки за кожним окремим платежем та кредитним договором в цілому.

Наданий позивачем документ на підтвердження здійснення бухгалтерської операції по видачі готівкових коштів не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та ст.95 ЦПК України.

За таких обставин, на думку апелянта, позивачем не підтверджено та не обґрунтовано правомірність та правильність розміру визначеної заборгованості за договором, та не підтверджено правильність визначеного розміру заборгованості та її правомірність.

В порушення положень ст.61 Конституції України судом першої інстанції було застосовано одночасно два види цивільно-правової відповідальності: штраф і пеня.

Оскільки розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який вона сплачується та її розрахунок здійснюється в національній грошовій одиниці, розрахунок штрафних санкцій в іноземній валюті є неправомірним.

Окремо апелянт просив стягнути з позивача на свою користь суму сплаченого судового збору в розмірі 2 741,00 грн., витрати на правовому допомогу в розмірі 14 000,00 грн. та гонорар адвокату у випадку задоволення апеляційної скарги в розмірі 1% від ціни позову.

В судовому засіданні представник відповідачів апеляційні скарги підтримав та просив задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача проти задоволення апеляційних скарг заперечував, просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, були належним чином повідомлені про дату, час, і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, присутніх в судовому засіданні представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що 27 серпня 2008 року ОСОБА_1 звернулась до Відкритого акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», з заявою на отримання кредиту на купівлю автомобіля за програмою «Автопакет». За для чого заповнила анкету-заяву клієнта на отримання кредиту на купівлю автомобіля за програмою «Автопакет». (Том 1 а.с.18-19)

Аналогічні дії були вчинені ОСОБА_2 як поручителем. (Том 1 а.с.22)

05.09.2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційним Банком «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_1 (як позичальником) та ОСОБА_2 (як поручителем) було укладено Договір «Автопакет» № 361/П/60/2008-840, за яким ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 49 961,82 доларів США на придбання автотранспортного засобу - автомобіля «Audi», модель A4, рік випуску 2008, білого кольору, заводський номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований в ВРЕР-12 УДАІ в м. Києві 02.09.2008 року, який належить ОСОБА_1, зі сплатою відсотків 14,35 % річних за користування кредитними коштами, строком до 04.09.2015 року. (Том 1 а.с.9-14)

Автомобіль передано в заставу.

Згідно пп. 5.1., 5.2. п.5 Договору «Автопакет» №361/П/60/2008-840 від 05 вересня 2008 року, у випадку прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У разі порушення позичальником вимог п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього договору позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % відсотків від суми кредиту. Позичальник і поручитель відповідають перед банком, як солідарні боржники.

ОСОБА_1 допустила утворення заборгованості, яка станом на 01 вересня 2014 року складає 94 210,22 доларів США, з яких: непогашений кредит - 48 630,70 доларів США; несплачені відсотки - 30 730,10 доларів США; несплачена пеня за прострочення строків виконання зобов'язань - 9 853,24 доларів США; несплачений штраф за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу - 4 996,18 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01 вересня 2014 року становить 1 235 483,40 грн. з яких: непогашений кредит - 637 748,45 грн., несплачені відсотки - 402 997,97 грн., несплачена пеня за прострочення строків виконання зобов'язань - 129 216,49 грн.; несплачений штраф за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу - 65 520,49 грн.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Частиною другою статті 548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, за виключенням гарантії (стаття 562 ЦК України), лише дійсні вимоги можуть бути забезпечені.

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої і другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов'язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов'язання.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта ОСОБА_1 щодо неналежного оформлення наявної в матеріалах справи копії кредитного договору, що як наслідок свідчить про відсутність доказів укладення між сторонами кредитного договору та підстав для стягнення існуючої заборгованості.

Підстави для визнання кредитного договору недійсним передбачені ст.ст.203, 215 ЦК України.

Будь-яких доказів спростування факту укладення між сторонами кредитного договору апелянтом ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не надавалось, з клопотанням про призначення відповідної експертизи для встановлення відповідності наявного підпису позичальника в оригіналі договору апелянт не зверталась та з відповідним позовом також.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи апелянт ОСОБА_1 самостійно та добровільно звернулась до банку з метою отримання кредитних коштів на запропонованих банком умовах, банком перед укладенням кредитного договору позичальника було повідомлено та ознайомлено з усіма умовами договору, погашення позичальником кредитної заборгованості свідчить про те, що нею визнано умови кредитного договору та правовідносини, які виникли з банком на його підставі.

Згідно з матеріалами справи (зворотній бік а.с.28 Том 1), уповноваженої особою банку було прошито, пронумеровано та скріплено печаткою з проставленням відповідних реквізитів (дати, посади, ініціалів та печатки) поданого до суду пакету документів, з відміткою що копії відповідають оригіналу.

Доводи апелянта ОСОБА_1 щодо недотримання банком умов укладеного договору, невидачі визначеної договором суми коштів та відсутності відповідних первинних документів проведення таких банківських операцій, спростовуються наявними матеріалами справи, які містять заяви на видачу готівки, заяви про переказ готівки та меморіальний ордер з призначенням платежу проплата та доплата за автомобіль «Audi», модель A4 ОСОБА_1 (Том 2 а.с.95-98)

Всі інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильності висновків суду першої інстанції в частині стягнення існуючої заборгованості з позичальника не спростовують. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (справа Гарсіа Руїз проти Іспанії).

Відповідно до пп.3.2.3., 3.2.4., 3.2.5., 3.2.6., 3.2.7., 3.2.8. п.3 Договору «Автопакет» №361/П/60/2008-840 від 05 вересня 2008 року, відповідальність поручителя вникає як у випадку невиконання позивальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позивальником зобов'язань в цілому.

Поручитель відповідає перед банком за виконання зобов'язань у повному об'ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Банк набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає із цього договору, при умові, якщо в установлений договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині, вони не будуть виконанні, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині).

Поручитель зобов'язаний виконати взяті на себе зобов'язання по цьому договору не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання повідомлення від банку.

У повідомленні повинно бути визначено розмір невиконаних позичальником зобов'язань, а також розрахунок суми штрафних санкцій, що необхідно сплатити.

Повідомлення, що направляється банком поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у договорі) чи надано особисто поручителю.

Підпунктом 8.5. п. 8 Договору «Автопакет» №361/П/60/2008-840 від 05 вересня 2008 року, встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань.

Відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник. У разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються.

Оскільки договір «Автопакет» №361/П/60/2008-840 від 05 вересня 2008 року, який є одночасно договором поруки, не містить посилання на конкретну дату з якою пов'язано закінчення його строку дії саме для поручителя, обов'язок по виконанню взятих на себе зобов'язань виникає у поручителя протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання повідомлення від банку про необхідність погашення існуючої заборгованості.

Тому позов до поручителя за цим договором може бути пред'явлено шляхом звернення до суду протягом шести місяців від дня закінчення строку визначеного умовами укладеного між сторонами договору та настання строку невиконання основного зобов'язання.

Направлення банком такого повідомлення на адресу поручителя здійснено не було.

Останнє внесення коштів в рахунок повернення кредитних коштів була здійснена позичальником 10 червня 2009 року на суму 30,00 доларів США - тіло кредиту та 17 лютого 2012 року на суму 150,00 доларів США - відсотки по кредиту, згідно наявного в матеріалах розрахунку. (Том 1 а.с.6)

Будь-яких інших додаткових угод, де б дані умови викладались в іншій редакції або встановлювали інший порядок погашення існуючої заборгованості, саме поручителем, не укладалось.

До суду банк звернувся з позовом 26 грудня 2014 року. Тому шестимісячний строк, визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України був пропущений.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року скасуванню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за договором №361/П/60/2008-840 від 05 вересня 2008 року в сумі 79 360 (сімдесят дев'ять тисяч триста шістдесят) доларів США 80 центів, яка складається із: непогашеного кредиту в розмірі 48 630 (сорок вісім тисяч шістсот тридцять) доларів США 70 центів, несплачених відсотків в розмірі 30 730 (тридцять тисяч сімсот тридцять) доларів США 10 центів, несплаченої пені за прострочення строків виконання зобов'язань в розмірі 9 853 (дев'ять тисяч вісімсот п'ятдесят три) долари США 24 центи та 194 736,98 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 січня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А.Пікуль