Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 496/3669/13-ц

провадження № 61-28920св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Нерубайська сільська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», управління Держземагентства в Біляївському районі Одеської області, ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Біляївського районного суду Одеської області, у складі судді Дранікова С. М., від 25 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області, у складі колегії суддів:

Гірняк Л. А., Заїкіна А. П.,Калараш А. А., від 28 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Нерубайської сільської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», управління Держземагентства в Біляївському районі Одеської області, ОСОБА_4 про визнання недійсними рішень, державних актів та договору дарування, визнання неправомірними дій, усунення перешкод в користуванні власністю, визнання неправомірною та скасування реєстрації.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням десятої сесії, ХХІ скликання Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 72

від 26 грудня 1991 року йому була надана земельна ділянка розміром 0, 08 га в довічне, спадкове володіння для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 та наданий дозвіл на будівництво житлового будинку з господарськими спорудами.

З початку березня 1992 року по 01 серпня 1992 року на даній земельній ділянці він збудував житловий будинок, два гаражі та інші споруди.

Рішенням п`ятої сесії IV скликання Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 66 від 08 серпня 2006 року ОСОБА_2 передана у власність земельна ділянка розміром 0, 142 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 . При цьому, технічна документація земельної ділянки ОСОБА_2 розроблена фактично на місці знаходження його земельної ділянки, якою вона ніколи не користувалась.

01 листопада 2006 року фізичною особою підприємцем інженером- землевпорядником ОСОБА_4 , без погодження з землекористувачами, власниками суміжних земельних ділянок і Нерубайською сільською радою був виготовлений і складений акт встановлення в натурі меж земельної ділянки наданої ОСОБА_2 з наведенням координат кадастрових крапок на його земельну ділянку. Встановлюючи в натурі межі земельної ділянки ОСОБА_2 було помилково зазначено в районі лінії А-Б електричну опору без зазначення в цьому місці зони дії обмеження-лінії ЛЕМ.

Також зазначав, що ОСОБА_2 19 грудня 2006 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 951411 кадастровий номер :02:004:0525 з наведенням координат на його земельну ділянку.

В подальшому 23 січня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування земельної ділянки АДРЕСА_2 0, 142 га, в якому зазначено про відсутність на земельній ділянці будь-яких споруд та будівель.

05 липня 2007 року було складено акт відновлення і передачі на зберігання межових знаків та відновлення на місцевості меж зони обмеження наданої у власність ОСОБА_3 земельної ділянки з наведенням координат на його земельну ділянку із зазначенням його сусідів, які не підписали акт.

Стверджував, що в порушення статей 141, 144, 149 і 151 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) Нерубайська сільська рада своїм рішенням № 66 від 08 серпня 2006 року фактично передала у власність ОСОБА_2 його земельну ділянку, чим порушила його право власності передбачене частинами другою, третьою статтею 152 ЗК України, а тому позивач просив суд:

- визнати рішення сесії четвертого скликання Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 66 від 08 серпня 2006 року в частині передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 розміром 0,142 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 протиправним та скасувати його;

- визнати неправомірними дії фізичної особи-підприємця

ОСОБА_4 в частині виготовлення і затвердження акту встановлення в натурі земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, царських будівель і споруд, що знаходить у користуванні громадянки ОСОБА_2 та

прийомки-передачі межових знаків на зберігання в АДРЕСА_1 , ситуативної схеми до акту встановлення в натурі меж земельної ділянки та каталогу координат земельної ділянки від 01 листопада 2006 року;

- визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 951411 від 19 грудня 2006 року, виданий Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області на ім`я ОСОБА_2 , зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності № 01.06.516.01706, кадастровий № :02:004:0525;

- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею

0,142 га, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 23 січня 2007 року;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 662026 на ім`я ОСОБА_3 від 10 липня

2007 року та внесений до єдиної бази даних державного земельного кадастру за № 0:02:004:0525 площею 0,142га ;

- усунути перешкоди з боку ОСОБА_3 в користуванні

ОСОБА_1 земельною ділянкою АДРЕСА_2 та житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами;

- визнати реєстрацію і кадастровий номер :02:004:0525 земельної ділянки площею 0,142 га, по

АДРЕСА_2 , внесений і єдиної бази даних державного земельного кадастру та зареєстрований Біляївським районним відділом Одеської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру за №10.07516.01221 від 10 вересня 2007 року на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неправомірними та скасувати їх реєстрацію.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25 квітня

2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Рішення п`ятої сесії четвертого скликання Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 66 від 08 серпня 2006 року в частині передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 розміром 0,142 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , визнано протиправним та скасовано.

Визнано неправомірними дії фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 в частині виготовлення і затвердження акту встановлення в натурі меж земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходилися у користуванні громадянки ОСОБА_2 та прийомки - передачі межових знаків на зберігання в АДРЕСА_1 ситуативної схеми до акту встановлення в натурі меж земельної ділянки та каталогу координат земельної ділянки від 01 листопада 2006 року.

Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 951411 від 19 грудня 2006 року, виданий Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області на ім`я ОСОБА_2 , зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю № 01.06.516.01706, кадастровий № :02:004:0525.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,142 га, що розташована по АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 23 січня 2007 року, посвідчений державним нотаріусом Біляївської нотаріальної контори Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 2240.

Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 662026 на ім`я ОСОБА_3 виданий Біляївським районним відділом земельних ресурсів, зареєстрований Біляївським відділом ОРФ ЦДЗК за № 01.07.516.01221 від 10 липня 2007 року та внесений до єдиної бази даних державного земельного кадастру за № 0:02:004:0525 площею 0,142 га як присадибна ділянка по АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування від 23 січня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Зезіком В. А. 23 січня 2007 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2240.

Усунуто перешкоди з боку ОСОБА_3 в користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою під АДРЕСА_2 та житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами.

Визнано реєстрацію і кадастровий номер :02:004:0525 земельної ділянки площею 0,142 га, по АДРЕСА_2 , внесений до єдиної бази даних державного земельного кадастру та зареєстрований Біляївським районним відділом Одеської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру за №10.07516.01221 від 10 вересня 2007 року на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , неправомірними та скасовано їх реєстрацію.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 квітня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу від 28 листопада 2016 року, колегія суддів погодилася з висновками суду першої інстанції про те, що геодезичні знімки для встановлення каталогів координат зовнішніх меж земельної ділянки, дирекційних кутів, координат «X» та «У» земельної ділянки ОСОБА_2 , доданих до акту від 01 листопада 2006 року, були складені під час користування ОСОБА_1 земельними ділянками площею 0,180 га і площею 0, 042 га. по АДРЕСА_2 задовго до передачі

ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0, 142 га по

АДРЕСА_2 , яка накладається на земельну ділянку позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 496/3669/13-ц з місцевого суду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

13 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 496/3669/13-ц передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій було проігноровано та не дано правової оцінки довідці Нерубайської сільської ради від 14 серпня 2006 року № 190 про те, що ОСОБА_2 користується земельною ділянкою по АДРЕСА_2 з 1991 року, архівній виписці із рішення № 72 від 26 грудня 1991 року за якою ОСОБА_1 була передана земельна ділянка площею 0, 08 га, в АДРЕСА_2 , без зазначення номеру земельної ділянки, акту від 01 серпня 1992 року про закінчення будівництва будинку ОСОБА_1 та будівельного паспорту

від 09 березня 1993 року в якому роком завершення будівництва зазначено 1995 рік.

Судами не надано роз`яснення з приводу того, що позивачу ОСОБА_1 земельну ділянку у власність було надано лише 26 грудня 2008 року на підставі рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району № 904 площею 0, 18 га та ще 0, 04 га для ведення селянського господарства, тобто більш ніж через 2 роки після отримання земельної ділянки ОСОБА_2 , а довідка Нерубайської сільської ради Одеської області від 22 липня 2010 року за № 2344 підтверджує, що земельна ділянка за адресою

АДРЕСА_2 знаходиться в користуванні ОСОБА_1 з 1993 року, а в користуванні ОСОБА_5 з 1991 року.

Апеляційний суд безпідставно зазначив про порушення Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської положень статей 118, 151

ЗК України.

Посилання апеляційного суду на факт визнання ОСОБА_2 позовних вимог ОСОБА_1 не відповідає дійсним обставинам, а її представник не був уповноважений визнавати позов.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в яких останні, посилаючись на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій, просили касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Іншими учасниками справи відзив (заперечення) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що рішенням сесії Нерубайської сільської ради, Біляївського району, Одеської області № 72 від 26 грудня 1991 року

ОСОБА_1 передано в довічне, спадкове володіння для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель земельну ділянку площею 0,08 га по АДРЕСА_1 .

Рішенням Біляївської районної адміністрації № 40 від 21 лютого 1992 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на будівництво житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.

ОСОБА_1 отримав в архітектурному відділі Біляївської районної державної адміністрації будівельний паспорт забудовника на будівництво індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями , розпочав його будівництво та закінчив 01 серпня 1992 року.

Згідно виписки із погосподарської книги Нерубайської сільської ради під № 35 за ОСОБА_1 станом на 1994 рік зареєстрована земельна ділянка площею 0, 08 га по АДРЕСА_1 .

Згідно довідок Нерубайської сільської ради за № 3295 від 21 серпня 2007 року та № 23441 від 22 липня 2010 року земельна ділянка ОСОБА_1 . розташована по АДРЕСА_2 і знаходиться в його користуванні згідно земельно-кадастрової книги із 1993 року. Заборгованості по сплаті земельного податку немає, сплата земельного податку, починаючи із 1995 року підтверджена квитанціями.

Відповідно до технічного паспорту від 12 серпня 2006 року будинок і два гаражі збудовані ОСОБА_1 в 1992 році.

26 грудня 2008 року, рішенням сесії Нерубайської сільської Біляївського району № 904-У ОСОБА_1 передана у власність земельна ділянка, площею 0, 18 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибна ділянка та земельна ділянка площею 0, 04 га для ведення селянського господарства АДРЕСА_2 .

Згідно рішення Нерубайської сільської ради № 95/5 - ХХІV від 11 жовтня

2002 року ОСОБА_2 передана у власність земельна ділянка АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд ) площею 0, 16 га.

Рішенням Нерубайської сільської ради № 66-У від 08 серпня 2006 року земельна ділянка по АДРЕСА_2 зменшена до 0, 142 га і передана у власність ОСОБА_2 у зв`язку з наявністю на ній санітарної зони ЛЕП напругою у 110 кВт.

Рішення Нерубайської сільської ради № 95/5 від 11 жовтня 2002 року не містить відомостей про надання ОСОБА_2 дозволу на відбір місця розташування земельної ділянки та затвердження проекту відведення земельної ділянки з відзначенням на відповідному графічному матеріалі бажаним місцем розташування земельної ділянки з її орієнтованим розміром.

01 листопада 2006 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 при виготовленні технічної документації, щодо складення державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 виготовила акт встановлення в натурі меж земельної ділянки наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходились у користуванні ОСОБА_2 та прийому-передачі межових знаків на зберігання АДРЕСА_2 .

Додатком до акту від 01 листопада 2006 року є ситуаційна схема меж, в якій під літерами «Б» і «В» вказані землі Нерубайської сільської ради.

Акт від 01 листопада 2006 року з додатками Нерубайською сільською радою, як власником землі, не погоджувався.

23 січня 2007 року ОСОБА_2 уклала договір дарування земельної ділянки АДРЕСА_2 з ОСОБА_3 , яка отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

Згідно висновку № 482 судової земельно-технічної експертизи від 14 вересня 2015 року координати земельної ділянки площею 0, 142 га на ситуативній схемі, яка додана до акту встановлення в натурі меж земельної-ділянки, переданого для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 від 01 листопада 2006 року по АДРЕСА_2 частково (на площі 0, 121 га) співпадає з дійсним місцезнаходженням земельної ділянки

ОСОБА_1 , частка земельної ділянки, яка вказана на ситуаційній схемі акту встановлення в натурі меж земельної ділянки, переданої ОСОБА_2

від 01 листопада 2006 року, як зона дії обмеження (проходження лінії ЛЄП

110 кВт) дійсно зазначає зону обмежень, що проходить через земельну ділянку низьковольтної лінії електропередач (до 1 кВт) Повітряна лінія передач з напругою 110 кВт дійсно проходить вздовж протилежного

кордону А - Г земельної ділянки.

Крім того у висновку судової земельно-технічної експертизи № 482

від 14 вересня 2015 року зазначено, що згідно акту встановлення в натурі меж земельної ділянки ОСОБА_2 , площею 0, 142 га по

АДРЕСА_1 від 01 листопада 2006 року, її земельна ділянка частково накладається на землі загального користування вздовж

1-го Курортного провулка і частково на фактичне знаходженням земельної ділянки ОСОБА_6 .

При цьому в технічній документації і державних актах на право приватної власності на землю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які виготовлені у

2004-2005 роках, ОСОБА_1 вказаний як суміжний землекористувач.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 118 ЗК України, в редакції чинній на час передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір ділянки.

Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом архітектури та подається на розгляд відповідної місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Статтею 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва й обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 га, в селищах - не більше 0,15 га, в містах - не більше 0,10 га.

Суди попередніх інстанцій встановивши, що координати земельної ділянки площею 0, 142 га на ситуативній схемі, яка додана до акту встановлення в натурі меж земельної-ділянки, переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2

від 01 листопада 2006 року по АДРЕСА_2 частково (на площі 0, 121 га) співпадає з дійсним місцезнаходженням земельної ділянки ОСОБА_1 , каталоги координат зовнішніх кордонів (координати поворотних кутів, довжина меж) земельних ділянок площею 0, 180 га і

0, 042 га, ОСОБА_1 на підставі рішенням сесії Нерубайської сільської Біляївського району № 904-У від 26 грудня 2008 року, співпадають з місцезнаходженням земельних ділянок, які знаходяться в його фактичному користуванні, а крім того земельна ділянка ОСОБА_2 , частково накладається на землі загального користування вздовж 1-го Курортного провулка і частково на фактичне знаходженням земельної ділянки

ОСОБА_6 дійшли обґрунтованого висновку про визнання рішення п`ятої сесії четвертого скликання Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 66 від 08 серпня 2006 року в частині передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 розміром 0,142 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , протиправним та його скасування.

Рішення сесії Нерубайської сільської Біляївського району № 904-У

від 26 грудня 2008 року в частині передачі ОСОБА_1 у власність земельних ділянок не скасовано та не визнано недійсним.

У частині першій статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на момент видачі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 951411 від 19 грудня 2006 року) передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно частини першої статті 126 ЗК України (в редакції, чинній на момент видачі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 951411 від 19 грудня 2006 року) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Висновки судів про визнання недійсним та скасування державних актів виданих на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є обґрунтованими.

За обставин встановлених у розглядуваній справі визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку є ефективним способом захисту прав позивача.

Положеннями статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Таким чином за змістом статті 319 ЦК України лише власнику належить право розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

У розумінні приписів наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Відповідно до положень частин 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду, а вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Задовольняючи позов та визнаючи договір дарування, укладений 23 січня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , недійсним, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно оцінивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку, що на момент укладення договору дарування дарувальник не був власником вказаного нерухомого майна, а тому не мав права його відчужувати.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно із положеннями статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За відсутності чинного рішення органу місцевого самоврядування про надання у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, остання не надала доказів на підтвердження у неї речового права на земельну ділянку, яку вона відчужила на користь ОСОБА_3 , що в свою чергу є підставою для визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 662026 на ім`я ОСОБА_3 , виданого Біляївським районним відділом земельних ресурсів, зареєстрованого Біляївським відділом ОРФ ЦДЗК за № 01.07.516.01221 від 10 липня 2007 року та внесеного до єдиної бази даних державного земельного кадастру

за № 0:02:004:0525, площею 0,142 га як присадибна ділянка по

АДРЕСА_2 .

Разом з тим, за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів про створення з боку ОСОБА_3 перешкод в користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою АДРЕСА_2 та житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами, висновок судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для їх усунення є помилковим.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами інформації та документів, наданих заявником, підлягають відхиленню, оскільки зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судів.

В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший

статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення необхідно скасувати в частині вирішення вимог про усунення перешкод в користуванні спірною земельною ділянкою, а в іншій частині судові рішення підлягають залишенню без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод з боку ОСОБА_3 в користуванні земельною ділянкою АДРЕСА_2 та житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами, скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення Біляївського районного суду Одеської області

від 25 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області

від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович