Справа № 661/795/18
Провадження № 2/661/16/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Нова Каховка

Новокаховського міського суду Херсонської області

Суддя Ведяшкіна Ю.В.

секретар судового засідання Юрченко Д.С.

у цивільній справі № 661/795/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування від 22 лютого 2016 року.

У відкритому судовому засіданні брали участь:

Позивач ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_4

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд визнати недійсним договір дарування квартири №32, розташованої за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. М. Букіна, 64-а від 22 лютого 2016 року укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2003 року, в період якого, а саме 14 грудня 2004 року вони за спільні кошти придбали у ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу 1/2 частину квартири №32, розташованої за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. М. Букіна, 64-а, право власності на яку було зареєстровано на відповідачку. 22 лютого 2016 року ОСОБА_6 ОСОБА_3 відповідно до договору дарування подарував зазначену частку квартири ОСОБА_2, уклавши відповідний договір дарування. Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 липня 2017 року визнано зазначену частку квартири обєктом права спільної сумісної власності подружжя, та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку спірної квартири. Таким чином, оскільки 1/2 частка зазначеної квартири перебуває у спільній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6, як подружжя, на його думку, відповідачка не мала право відчужувати цю квартиру на користь третіх осіб, тобто договір дарування від 22 червня 2016 року вважає недійсним. У звязку з чим з метою захисту своїх прав, як співвласника, він звернувся до суду із зазначеним позовом.

10 травня 2018 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

20 липня 2018 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідачів, відповідно до якого вони позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що відповідно до постанови Апеляційного суду Херсонської області від 21 березня 2018 року рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 липня 2016 року по цивільній справі № 661/527/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно, обєднану із зустрічним позовом представника ОСОБА_8, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_7, третя особа приватний нотаріус Новокаховського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про визнання договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири недійсним, на яке посилається у своєму позові позивач, в частині позовних вимог ОСОБА_1 скасовано, й ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно відмовлено, тобто зазначена у позові 1/2 частка спірної квартири не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому, на їх думку, підстави для визнання договору дарування такої частки відсутні, у звязку з чим, просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за необґрунтованістю.

06 листопада 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити із зазначених підстав.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, постилаючись на їх необґрунтованість, та просив відмовити в їх задоволенні з підстав зазначених у відзиві.

Суд, заслухавши учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2003 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 06 лютого 2003 року ОСОБА_10 на праві спільної часткової власності належала 1/2 частка квартири №32, розташованої за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. М. Букіна, 64-а, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №533793 від 13 травня 2003 року виданого Каховським державним бюро технічної інвентаризації.

14 грудня 2004 року ОСОБА_6, відповідно до договору купівлі-продажу придбала іншу 1/2 частку квартири №32, розташованої за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. М. Букіна, 64-а, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5902289 від 17 грудня 2004 року виданого Каховським державним бюро технічної інвентаризації.

22 лютого 2016 року, відповідно до договору дарування, посвідченого 22 лютого 2016 року приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу ОСОБА_9, відповідачка ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 належну їй на праві власності квартиру №32, розташовану за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. М. Букіна, 64-а.

01 липня 2016 року рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області, визнано 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 обєктом права спільної сумісної власності подружжя громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_6 Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2, як обєкт права спільної сумісної власності подружжя.

03 серпня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Херсонської області рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 липня 2016 року залишено без змін.

21 березня 2018 року постановою Апеляційного суду Херсонської області рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 липня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 скасовано. Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 03 серпня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно відмовлено.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України, передбачені підстави недійсності правочину, якими є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, враховуючи, що в момент вчинення спірного правочину сторонами додержано вимоги встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, не дійсність такого правочину не встановлена законом, а заперечення позивача, щодо дійсності такого правочину, є необґрунтованою, оскільки ним в судовому засіданні не доведено належними доказами його право власності на відчужувану на підставі зазначеного правочину квартиру, тому за відсутністю встановлених нормами чинного законодавства підстав визнання спірного правочину недійсним, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі за необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись 10, 12, 81, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування від 22 лютого 2016 року відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дні вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено 28 січня 2019 року.

Суддя Ю. В. Ведяшкіна