Справа № 572/4337/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Ведяніна Т. О.
Провадження № 22-ц/802/1113/19 Категорія: 39 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

секретар судового засідання Концевич Я.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Коростської сільської ради Сарненського району Рівненської області, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Токов Василь Григорович, ОСОБА_5 , про часткове скасування рішення сільської ради, часткове скасування свідоцтва про право власності, визнання частково недійсним договору дарування, визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями та визнання права власності на частину земельної ділянки у порядку спадкування, за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_4 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

27 вересня 2013 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що він являється сином ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і після смерті якої він єдиний прийняв спадщину шляхом подання заяви до Сарненської районної державної нотаріальної контори.

Під час оформлення спадщини з`ясувалося, що його батько ОСОБА_7 незаконно набув право власності на весь житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та подарував указане майно дочці ОСОБА_4 , чим порушив його право на оформлення на себе у порядку спадкування після смерті матері власності на належну їй частку у цьому домоволодінні та земельній ділянці за цією адресою.

З урахуванням наведеного, остаточно уточнивши позовні вимоги (т.1 а.с.85-86), просив:

- частково скасувати рішення Коростської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 23 червня 2010 року № 33 про оформлення права приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 ;

- частково скасувати свідоцтво про право власності від 22 липня 2010 року серії САС № НОМЕР_1 , видане виконавчим комітетом Коростської сільської ради Сарненського району Рівненської області на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати частково недійсним договір дарування житлового будинку від 02 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Сарненського нотаріального округу Рівненської області Токовим В.Г. від 02.10.2010 за № 1188;

- встановити факт належності ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ним ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за ним ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0130 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, надвірних будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Справа неодноразово була предметом судового розгляду.

Останнім рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 03 червня 2015 року позов задоволено частково (т.2 а.с.103-106).

Частково скасовано рішення Коростської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 26 вересня 2013 року № 33 у частині оформлення права власності та свідоцтво від 22 липня 2010 року про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 ; визнано частково недійсним договір дарування від 02 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на цей житловий будинок.

Встановлено факт права власності ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1/5 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У позові ОСОБА_1 про визнання за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0130 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення частково та ухвалити нове судове рішення по суті позовних вимог і визнати за ним право власності на 1/3 частину домоволодіння (житлового будинку, надвірних будівель і споруд) по АДРЕСА_1 та на 1/3 частину земельної ділянки за цією ж адресою в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а.с.130).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову у позові (т.2 а.с.109-110).

Справа в апеляційному порядку переглядалася неодноразово.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 01 жовтня 2015 року апеляційну скаргу відповідача було відхилено, апеляційну скаргу позивача задоволено частково. Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 червня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на частину будинку та визначення його частки в порядку спадкування за законом після смерті матері змінено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (т.2 а.с.163-165).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року касаційні скарги позивача і відповідача було задоволено частково, рішення Апеляційного суду Рівненської області від 01 жовтня 2015 року скасовано, а справу передано на новий апеляційний розгляд (т.2 а.с.243-246).

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 16 листопада 2016 року апеляційну скаргу відповідача було відхилено, апеляційну скаргу позивача задоволено частково. Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 червня 2015 року скасовано. Позов задоволено частково. Скасовано частково рішення Коростської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 23 червня 2010 року № 33 у частині оформлення права власності та свідоцтво від 22 липня 2010 року /САС №928412/ про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 на 1/2 частки. Визнано частково недійсним договір дарування від 02 жовтня 2010 року за № 1188, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 на 1/2 частки. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння (житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0130 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 відмовлено (т.3 а.с.99-101).

Постановою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року касаційну скаргу відповідача задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 16 листопада 2016 року в даній справі в частині вирішення позовних вимог про часткове скасування рішення Коростської сільської ради Сарненського району від 23 червня 2010 року № 33 в частині оформлення права власності та свідоцтва від 22 липня 2010 року серія НОМЕР_2 № 928412 про право власності на 1/2 частку житлового будинку; визнання частково недійсним договору дарування від 02 жовтня 2010 року на 1/2 частку житлового будинку; визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.3 а.с.159-164).

За розпорядженням голови Рівненського апеляційного суду від 22.10.2019 на підставі ст.31 ЦПК України, у зв`язку із неможливістю утворити новий склад суду для розгляду цієї справи визначено її підсудність Волинському апеляційному суду (т.3 а.с.183-184).

Таким чином, апеляційним судом переглядається рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 червня 2015 року лише в частині вирішення позовних вимог про часткове скасування рішення Коростської сільської ради Сарненського району від 23 червня 2010 року № 33 в частині оформлення права власності та свідоцтва від 22 липня 2010 року серія САС № 928412 про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, визнання частково недійсним договору дарування, визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями у порядку спадкування.

У судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу позивача підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити, а апеляційну скаргу відповідача заперечили та просять залишити її без задоволення.

Представник відповідача апеляційну скаргу відповідача підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити, а апеляційну скаргу позивача заперечив і просить залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішення суду в частині позовних вимог, які переглядаються, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно виходив з того, що рішення Коростської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 23 червня 2010 року № 33 в частині оформлення права власності та свідоцтва про право власності від 22 липня 2010 року на спірне домоволодіння, а також договір дарування цього майна порушують права позивача як спадкоємця одного з співвласників спільної сумісної власності, що виникла після припинення колгоспного двору.

Разом із тим, суд першої інстанції невірно визначив частку у цьому майні, на яку має право позивач у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 ..

Судом встановлено, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями згідно з погосподарською книгою №4 був взятий на погосподарський облік 01 січня 1961 року. Суспільна група цього господарства визначена як колгоспний двір (т.1 а.с.60-64).

Будинок був спільно зведений ОСОБА_7 та його співмешканкою, а фактично з 1958 року цивільною дружиною ОСОБА_6 , з якою вони проживали разом до 29 липня 2009 року та мали десятеро дітей.

Головою колгоспного двору був ОСОБА_7 , а ОСОБА_6 членом колгоспного двору.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.

Єдиним спадкоємцем, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті матері шляхом подання заяви нотаріусу є позивач ОСОБА_1

23 червня 2010 року виконавчим комітетом Коростської сільської ради прийнято рішення № 33 про оформлення права приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_7 (т.1 а.с.77), на підставі якого було видано свідоцтво про право власності НОМЕР_2 №928412 від 22 липня 2010 року, згідно якого за ОСОБА_7 30.08.2010 було зареєстровано право приватної власності на це нерухоме майно (т.1 а.с.79-80).

02 жовтня 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір дарування, згідно з умовами якого право власності на житловий будинок з надвірними будівлями перейшло до ОСОБА_4 (т.1 а.с.9).

Як вірно встановлено судом першої інстанції спірний житловий будинок мав статус майна колгоспного двору.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1999 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Із даних погосподарської книги за 1986-1990 роки вбачається, що у будинку АДРЕСА_1 станом на 1990 рік були зареєстровані (проживали) 9 осіб: батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_6 та їх діти ОСОБА_8 , 1965 р.н.; Сорока ОСОБА_9 , 1968 р.н.; ОСОБА_10 , 1970 р.н.; Сорока ОСОБА_11 , 1972 р.н.; ОСОБА_12 , 1975 р.н.; ОСОБА_5 , 1976 р.н.; ОСОБА_13 , 1981 р.н. (т.2 а.с.80-82).

Таким чином, станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_14 і ОСОБА_15 були неповнолітніми та навчалися у школі, а ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та Ігор не втратили права на частку в майні колгоспного двору як такі, що не менше трьох років підряд до цієї дати навчалися в учбових закладах та перебували на дійсній строковій військовій службі.

Жодних спростувань щодо наведених обставин позивач суду не надав.

З урахуванням наведеного, виходячи з рівності часток усіх членів колгоспного двору, відсутності втрати права на частку в його майні особами, які вибули з членів двору, виходячи з того майна двору, яке було станом на 15 квітня 1991 року і яке збереглося, апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_18 належала 1/9 частка в майні колгоспного двору і саме на цю частку в спірному домоволодінні порушені права позивача, як спадкоємця за законом після смерті матері.

Посилання в апеляційній скарзі позивача на ту обставину, що суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не заявляли своїх вимог щодо права на частку відхиляються апеляційним судом, оскільки їх право на частку в колгоспному дворі не втрачалося, а не оспорення оформлення права власності і на їх частку одним батьком стверджує лише про їх згоду на таке оформлення одноосібно батьком та не змінює розмір частки матері у колгоспному дворі.

Незгода позивача уже в судовому засіданні апеляційного суду з тією обставиною, що спірне домоволодіння має статус колгоспного двору відхиляється апеляційним судом, оскільки зазначена обставина не спростована позивачем жодними належними та допустимими доказами, а навпаки підтверджена представником відповідача шляхом надання оригіналу трудової книжки колгоспника ОСОБА_7 за період з 1950 року по 1988 рік.

Крім того, правильність зарахування житлового будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір підтверджується наявними в матеріалах справи доказами: погосподарськими книгами та записами в них.

Посилання в апеляційній скарзі відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права з тих підстав, що суд ухвалив судове рішення і визнав право власності позивача на частку майна колгоспного двору, хоча таких вимог позивач не заявляв і не змінював їх в ході розгляду справи відхиляються апеляційним судом, оскільки суд ухвалив судове рішення відповідно до вимог ст.ст.214, 215 ЦПК України (у редакції на дату ухвалення рішення), встановивши фактичні обставини справи та застосувавши відповідні правові норми.

Посилання в апеляційній скарзі відповідача на ту обставину, що позивачем пропущено строки позовної давності відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Розглядаючи справу № 372/1988/15-ц (провадження № 14-172цс18), Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року дійшла висновку про те, що в разі, якщо позивач заявив декілька позовних вимог, то питання застосування позовної давності, початку її перебігу та спливу має вирішуватися щодо кожної позовної вимоги окремо.

Позивач звернувся до суду засобами поштового зв`язку 27 вересня 2013 року, що стверджується наданим апеляційному суду оригіналом відповідного фіскального чека Укрпошти та наявною в матеріалах справи його копією (т.2 а.с.158). Відповідальність за відсутність у матеріалах справи конверта, у якому надіслано позовну заяву не може бути покладена на позивача.

Апеляційний суд доходить висновку, що про прийняття Коростською сільською радою Сарненського району Рівненської області рішення від 23 червня 2010 року № 33 у частині оформлення права власності та про видачу свідоцтва від 22 липня 2010 року про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 лише на ім`я батька позивач міг дізнатися лише із тексту договору дарування від 02 жовтня 2010 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на цей житловий будинок.

Жодних належних та допустимих доказів, що позивач міг дізнатися про рішення та свідоцтво у дати їх прийняття та оформлення або до 02.10.2010 суду не надано, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не пропущено строків позовної давності щодо кожної позовної вимоги окремо.

Щодо ефективного способу захисту позивачем свого права власності шляхом заявлення позову про визнання частково недійсним договору дарування, апеляційний суд доходить висновку про відсутність норм права, які б зобов`язували суд відмовляти у позові з міркувань неефективного способу захисту права.

Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Позивач вважає порушеним своє право у тому числі і укладенням договору дарування.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення і цієї позовної вимоги.

Разом із тим, суд першої інстанції також задовольнив позовні вимоги про встановлення факту права власності ОСОБА_18 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1/5 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення цієї позовної вимоги підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення щодо відмови у задоволенні цієї позовної вимоги, оскільки судом не встановлюються факти права власності померлої особи на майно.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру частки у спірному майні, на яку має право позивач у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_18 зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення суду в цій частині, а висновки суду щодо задоволення вимоги про встановлення факту права власності померлої особи на майно є підставою для скасування рішення суду у цій частині.

Описка у резолютивній частині рішення суду першої інстанції у зазначенні дати частково скасованого рішення Коростської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 23 червня 2010 року № 33 не може бути підставою для скасування рішення суду у цій частині, оскільки підлягає виправленню у порядку, визначеному ст.269 ЦПК України (у чинній редакції).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 червня 2015 року у даній справі в частині вирішення позовних вимог про часткове скасування рішення Коростської сільської ради Сарненського району від 23 червня 2010 року № 33 в частині оформлення права власності; свідоцтва від 22 липня 2010 року серія САС № 928412 про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, визнання частково недійсним договору дарування, визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями у порядку спадкування змінити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/9 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований на АДРЕСА_1 . у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_18 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про встановлення факту права власності ОСОБА_18 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на частину житлового будинку з надвірними будівлями скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні даних позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді/