Провадження № 22-ц/812/2067/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 грудня 2019 року м. Миколаїв

справа № 470/703/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області, ухваленого 21 жовтня 2019 року під головуванням судді Лусти С.А. в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складено того ж дня, у цивільній справі

за позовом

Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що відповідно до підписаної анкети - заяви (без номеру) від 02 квітня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Також відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та позивачем договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 порушує кредитні зобов`язання та має станом на 27 серпня 2019 року заборгованість у розмірі 12397 грн. 13 коп., з яких 1931 грн. 90 коп. заборгованість за тілом кредиту, 2176 грн. 55 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6372 грн. 15 коп.- пеня за прострочене зобов`язання та 850 грн. пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму понад 100 грн., та штрафи - 500 грн. фіксована частина, 566 грн. 53 коп. процентна складова, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати в розмірі 1921 грн.

Правом відзиву на позовну заяву відповідачка ОСОБА_1 не скористалась.

Заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 4108 грн. 45 коп., а саме: 1931 грн. 90 коп.- заборгованість за тілом кредиту та 2176 грн. 55 коп.- заборгованість за простроченим тілом кредиту. Крім того, суд розподілив судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в анкеті заяві позичальника від 02 квітня 2011 року процентна ставка не зазначена та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов відповідач ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Надані позивачем правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті заяві позичальника.

Суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин ( 02 квітня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом ( 09 вересня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 квітня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просило рішення скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за пенею та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд поверхнево розглянув справу, безпідставно вважав неузгодженими умови кредитування, не звернув належної уваги на особисто підписану відповідачкою довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Суд дав невірну оцінку всім наданим банком доказам та помилково застосував висновок Великої Палати Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17), який стосується інших за змістом правовідносин.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 не скористалась.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» апеляційний суду здійснює перевірку оскаржуваного рішення лише щодо відмови у стягненні пені, в іншій частині оскаржуване рішення не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 2 квітня 2011 року шляхом підписання анкети- заяви б/н між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (далі Договір), за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг (а.с.10).

Задовольняючи вимоги банку лише в частині стягнення тіла кредиту та відмовляючи у стягненні пені, суд першої інстанції виходив з того, що банк не надав підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу та узгоджені сторонами умови кредитування (проценти, неустойка), а надані банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма та бути складовою кредитного договору.

Оскільки відсутні достатні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору ( у формі сплати процентів, комісії), а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, банк має можливість вимагати лише фактично отриману та не повернуту суму кредиту, що відповідає вимогам частини 2 статті 530 ЦК.

Такий висновок суд першої інстанції обгрунтував правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Проте, висновок суду першої інстанції про відсутність доказів узгодження сторонами умов відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, зокрема пені, суперечать наданим банком доказам.

Так, із матеріалів справи вбачається, що в день підписання Анкети-заяви, 2 квітня 2011 року, ОСОБА_1 особисто підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено: строк внесення щомісячного платежу до 25 числа місяця, наступного за звітним, а також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту: пеня 1 базова процентна ставка по договору / 30 нараховується на кожен день прострочки, та пеня 2 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується один раз на місяць при наявності прострочки за кредитом чи відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. і більше. (а.с. 11, 76).

Згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини 1 статті 611 ЦК ).

Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день простроченого виконання, а штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (стаття 549 ЦК).

Водночас, враховуючи висновки, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У період дії Договору ОСОБА_1 отримала три кредитні картки, остання з яких за № НОМЕР_1 , зі строком дії до вересня 2018 року включно (а.с.77).

Отже, оскільки строк кредитування за укладеним між сторонами договору закінчився 30 вересня 2018 року, банк має право на отримання пені, яка нарахована на вказану дату.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30 вересня 2018 року банком нарахована пеня за прострочене зобов`язання починаючи з 1 лютого 2018 року в розмірі 3062 грн. 87 коп. (а.с. 7-9).

Відповідачка ОСОБА_1 не надала суду заперечень щодо розміру нарахованої банком пені за вказаний період.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За такого, та враховуючи, що процесуальний закон ґрунтується на диспозитивності судового процесу, колегія суддів вважає, що у справі не спростовано зазначений вище розмір нарахованої банком пені.

Отже, з відповідачки підлягає стягненню пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту в розмірі 3062 грн. 87 коп.

При цьому, колегія суддів вважає, що вимоги банку про стягнення з відповідачки пені в розмірі 850 грн., умовою якої є несвоєчасна сплату боргу на суму понад 100 грн., задоволенню не підлягають, оскільки зазначена вище Довідка про умови кредитування містить лише застереження про «нарахування пені один раз на місяць при наявності прострочки за кредитом чи відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. і більше».

Водночас, такої умови для стягнення пені як «несвоєчасна сплата боргу на суму понад 100 грн.» вказана Довідка не містить.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на надані позивачем докази, не дав їм належної оцінки та помилково застосував висновок Великої Палати Верховного Суду (постанова від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17), який стосується інших за змістом правовідносин, рішення суду підлягає зміні на підставі пункту 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, із збільшення розміру заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача з 4108 грн. 45 коп. до 7171,32 грн. (4108 грн. 45 коп. +3062 грн. 87 коп.) = 7171,32 грн.

Також рішення підлягає зміні в частині розподілу судових витрат на підставі частини 13 статті 141 ЦПК України.

Враховуючи розмір судових витрат позивача в суді першої інстанції (1921 грн.) та при подачі апеляційної скарги (2881,50 грн.), а також пропорційність задоволених позовних вимог (57,8%) та задоволених вимог апеляційної скарги (42,41%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2332 грн. 38 коп.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2019 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 паспорт серії НОМЕР_3 виданий Березнегуватським РВ УМВС України Миколаївської області) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (, місцезнаходження юридичної особи 01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) за кредитним договором від 2 квітня 2011 року заборгованість станом на 27 серпня 2019 року в загальному розмірі 7171 грн. 32 коп., а також 2332 грн. 38 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
СуддіО.О. Данилова Н.О. Шаманська

Повне судове рішення складено 12 грудня 2019 року.