Справа № 357/591/19
У Х В А Л А

24.01.2019 cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б. І. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Рокитнянської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 вернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вказаним позовом, мотивуючи тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 27.08.2005 року, від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.07.2007 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу і по сьогоднішній день дитина проживає разом із матір'ю, яка самостійно несе усі витрати по утриманню доньки, відповідач самоусунувся від утримання та виховання доньки. Наразі, малолітня ОСОБА_4 21.04.2018 року уклала договір представництва та менеджменту з ФОП ОСОБА_5 щодо співпраці, яка базується на реалізації спільних інтересів та досягненні спільних цілей в сфері модельного бізнесу, а 18.12.2018 року донька уклала контракт з модельним агентством «Platinum Management» та має намір поїхати за кордон до м. Сеул, Корея з трудовою візою з березня 2019 року строком на 1 рік, тобто до 01.03.2020 року. Посилаючись на те, що дана поїздка має на меті забезпечити підвищення рівня світогляду дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток, позивачка просить суд надати неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 дозвіл на тимчасовий виїзд до Країни Корея з 01.03.2019 року по 01.03.2020 року з трудовою візою без дозволу та супроводу батька ОСОБА_2

Вирішуючи питання про те, чи відповідає подана позовна заява вимогам закону, суд вказує на таке.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однак, суд звертає увагу позивачки, що звернення до суду не є беззаперечним і повинно відбуватись за правилами визначеними процесуальним законом.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Зокрема, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

У порушення вказаної вимоги, позивачка у поданій позовні заяві, свій реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорту не зазначила.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Як вбачається з позовної заяви, позивачка просить надати неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 дозвіл на виїзд до Країни Корея у період з 01.03.2019 року по 01.03.2020 року з трудовою візою без дозволу та супроводу батька ОСОБА_2

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 ( із змінами і доповненнями), передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до пп.1 п.4 вказаних Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

З аналізу положень ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», випливає що даною нормою передбачена можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на одноразовий виїзд за кордон особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, а не на постійні виїзди дитини без згоди батька. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування, у тому числі у відповідній державі.

Надання за рішенням суду дозволу на виїзд дитини на строк один рік, без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків одного з батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавляє батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

У порушення вимог п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачка у своїй позовній заяві не посилається на докази, які б свідчили про те, що вона взагалі зверталася до відповідача з проханням чи вимогами надати дозвіл на виїзд дитини за кордон у добровільному порядку, а відповідач відмовив у наданні такої згоди.

Крім того, за вимогами СК України та Закону України «Про охорону дитинства» питання про тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька повинно бути розглянуто по-перше органом опіки та піклування, а у разі його не вирішення або невиконання цього рішення одним з батьків дитини, у судовому порядку.

Всупереч цьому, до матеріалів позовної заяви також не додано висновок органу опіки та піклування з приводу можливості та доцільності виїзду неповнолітньої дитини за кордон, на підтвердження того, що такий виїзд відповідає її інтересам.

Оскільки спір між батьками про виїзд дитини за кордон належить до категорії спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання (перебування) дитини, то відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування у розгляді цих справ є обов'язковою. На підставі ч. 5 ст.19 СК України, орган опіки та піклування має надати письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних від батьків дитини, з приводу обґрунтування як доцільності виїзду, так і заперечень другого з батьків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Всупереч вище зазначеному, позовна заява не відповідає за формою вище зазначеним нормам цивільно-процесуального законодавства.

Таким чином, позивачу необхідно усунути зазначені в ухвалі недоліки у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Відповідно до ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

А згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначенні статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст. 185 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Рокитнянської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки в строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали, інакше заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяБ. І. Кошель