Березівський районний суд Одеської області
14.11.2019
Справа № 494/699/19
Провадження № 2/494/444/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 р. м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі у складі:

Головуючого судді Лебединського С.Й.,

за участю секретаря судових засідань Авдєєвої С.В.,

у присутності представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ковтун К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю».

в с т а н о в и в:

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом просила визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (інн НОМЕР_1 ).

На обґрунтування поданого позову посилалась на те, що перебувала у шлюбі із відповідачем з 13 вересня 1980 р. по 08 квітня 2003 р.. Проте, фактично шлюбні стосунки були припинені у 1996 р., вони проживали окремо, не мали спільного господарства, спільного бюджету, особистих стосунків та навіть не спілкувались. В період окремого проживання, а саме 03 березня 1997 р. нею була придбана житлова квартира АДРЕСА_1 . Квартира була придбана за її особисті гроші та гроші її матері, яка допомагала у придбанні квартири. Оформлена квартира була на її ім`я. У вказаній квартирі відповідач ніколи не мешкав і зареєстрований не був. На теперішній час у неї виникла необхідність у продажі квартири, але так як вона була придбана у період зареєстрованого шлюбу, то на неї поширюється правовій режим спільної сумісної власності. Вважала, що такий правовій режим порушує її права, у зв`язку з чим була вимушена звернутись до суду.

Представник позивча позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Пояснила суду, що згідно п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Також, посилалась на ч.6 ст.57 СК України, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Зазначала, що позивач має право на звернення до суду згідно ст.16 ЦК України, за якою кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Відповідач до суду не з`явився, повідомлявся належним чином, надіслав заяву відповідно змісту у який визнав позовні вимоги повністю. Просив провести судовий розгляд за його відсутності.

У судовому засіданні встановлено наступне.

Сторони перебували у шлюбі, який був розірваний 08 квітня 2003 р., а.з.№26, що було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Березівського районного управління юстиції Одеської області. Свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_2 .

03 березня 1997 р. між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які діяли від себе та від імені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з одного боку та ОСОБА_1 з другого був укладений договір купівлі-продажу житлової квартири. За вказаним договором Павловські продали, а ОСОБА_1 придбала житлову квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат житловою площею 30,7 кв.м., загальною площею 53,4 кв.м.. Продаж квартири здійснено за 4 700 гривень, які продавці отримали до підписання договору у повному обсязі.

Як свідчить з копії паспорту позивача, вона є зареєстрованою у квартирі АДРЕСА_1 з 02 червня 1999 р..

Вивчивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши заяву відповідача на підставі наданих доказів і доведення їхньої переконливості суд дійшов до наступного висновку.

Згідно до положень ст.16 Закону України «Про власність», який втратив чинність 20 червня 2007 р., «Право власності подружжя» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Відповідно ст.22 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно ст.24 КпШС УРСР майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші.

Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Згідно п.1 прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року.

Згідно п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно п.1 прикінцевих положень СК України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України.

Як свідчить з вищевикладеного правовідносини, які виникли між подружжям ОСОБА_7 у період шлюбу з 1980 р. по 2003 роки регулюються відповідними нормами Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР та положеннями Закону України «Про власність», які не передбачали можливості визнання нерухомого майна особистою приватною власністю.

Положення СК України і ЦК України, що були введені в дію 01 січня 2004 р., на які посилається позивач у позовній заяві та представник позивача у судовому засіданні, на правовідносини подружжя з приводу прав власності на вказану квартиру не поширюються.

Отже, з огляду на наведене підстав для задоволення поданого позову не має.

Керуючись ст.ст.10-13, 81, 89, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_1 у задоволенні позовної заяви до ОСОБА_2 «Про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю» - відмовити.

Згідно до пункту 15 підпункту 15.5 частини 1 Перехідних положень та ст. 352, 354 ЦПК України редакції від 15 грудня 2017 року, рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя:____________________________________________-