Справа № 136/270/18
Провадження № 22-ц/801/107/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Кривенка Д.Т. у місті Липовець Вінницької області, зі складенням його повного тексту 31 жовтня 2018 року,

у справі № 136/270/18 за позовом ОСОБА_3 то Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулась в Липовецький районний суд Вінницької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Позов мотивований тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 3,0537 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області. В травні 2017 року позивачці стало відомо про існування договору оренди земельної ділянки від 12.03.2014 року, строк користування було визначено у 5 років.

Позивач у позові вказує, що вказаний правочин нею не підписувався, що вказує на відсутність її волевиявлення на настання правових наслідків за правочином, доручень з даного приводу нікому вона не давала, тому просить суд визнати недійсним Договір оренди земельної ділянки укладений 12.03.2014 року між нею, ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке» та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке" про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним договір оренди землі укладений 12.03.2014 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке», предметом якого є земельна ділянка площею 3,0537 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке», право оренди за яким зареєстроване 12.07.2014 державним реєстратором реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції за №6315715. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке" на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 704,80 грн., а також витрати на проведення судової експертизи в сумі 2860,00 грн.

Не погодившись із судовим рішенням позивач ТОВ «Прилуцьке» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність рішення суду дійсним обставинам справи, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2018 року повністю та ухвалити нове рішення, яким застосувати строк позовної давності та у зв'язку з цим в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Прилуцьке» з 2014 року обробляє належну позивачу земельну ділянку. ОСОБА_3 отримувала і отримує орендну плату, а відтак їй повинно бути відомо про існування договору оренди землі.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача доводи апеляційної скарги не визнав, вказавши на безпідставність і на законність та обґрунтованість рішення суду. Пояснив, що позивач є особою похилого віку, лежачою, а тому за станом здоров'я не могла отримувати орендну плату пшеницею. В наданих представником відповідача відомостях немає посилань на договір оренди земельної ділянки, а в подібних справах було встановлено, що Договори оренди в 2017 році орендодавцям вручала ОСОБА_4, яка працювала бухгалтером в ТОВ «Прилуцьке».

Апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН № 027673 ОСОБА_3 являється власником земельної ділянки площею 3,0537 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області.

12.03.2014 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке» було укладено Договір оренди землі, предметом якого є вищевказана земельна ділянка належна позивачеві. Право оренди вищевказаної земельної ділянки зареєстроване 12.07.2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції за №6315715.

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 02.07.2018 встановлено, що в оригіналі договору оренди земельної ділянки від 12.03.2014, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Прилуцьке», в графі «Орендодавець» підпис виконаний не самою ОСОБА_3, а іншою особою; в оригіналі договору оренди земельної ділянки від 12.03.2014, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Прилуцьке», в графі «Орендодавець» підпис виконано з ретельним наслідуванням почерку ОСОБА_3.

Ураховуючи те, що спірний договір укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою, тобто був укладений без волевиявлення позивача, суд вважав, що наявні правові підстави для визнання договору оренди землі недійсним на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, наявність його порушених прав встановлена судом, отож вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем, а позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Позивач дізналась про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору, лише після того, як отримала від відповідача матеріали відповідної реєстраційної справи, тобто в травні 2017 року, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строків позовної давності.

Посилання представника відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з 2014 року, тобто з моменту отримання позивачем плати за користування відповідачем землею, суд вважав необґрунтованими, так як вони суперечать нормам статті 261 ЦК України. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду України наведеною у постанові від 22.04.2015 року №6-48цс15).

За таких обставин суд не знайшов підстав для застосування до вимог позивача строків позовної давності, отож прийшов до висновку про задоволення позову.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, на підставі повного і всебічного дослідження матеріалів справи та надання належної правової оцінці доводам сторін і зібраним у справі доказам дійшов вірного висновку щодо наявності законних підстав для задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції відхиляє аргументи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 з 2014 року отримувала і отримує орендну плату, а відтак їй повинно бути відомо про існування договору оренди землі від 12 березня 2014 року.

З наданих відповідачем відомостей на видачу пшениці в рахунок земельного паю за 2014 рік не можливо встановити дату отримання пшениці зазначеними в ній особами. Відсутність в наданій відомості посилань на отримання пшениці саме за договором оренди земельної ділянки спростовує твердження представника апелянта на можливість дізнатися з її змісту про існування оспорюваного договору оренди земельної ділянки. Крім того, п. 9 Договору оренди передбачено сплату орендної плати у грошовій формі, в той час як відомості свідчать про видачу пшениці.

Доводи апеляційної скарги про те, що копії паспорту позивача та Державного акту про право власності на земельну ділянку, що містяться в матеріалах реєстраційної справи до оспорюваного договору, свідчать на надання їх ОСОБА_3 з метою укладення договору оренди землі спростовуються відсутністю копій зазначених документів в матеріалах реєстраційної справи (а.с. 25 -31).

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке» відхилити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати, пов'язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке».

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 січня 2019 року.

Головуючий: Войтко Ю.Б.

Судді: Міхасішин І.В.

Стадник І.М.