Справа №551/16/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2019 р. смт. Шишаки

Шишацький районний суд Полтавської області в складі головуючого - судді Рябченка В.В., при секретарі - Барабан Ю.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні в залі засідань Шишацького районного суду Полтавської області, в смт. Шишаки Полтавської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку нерухомого майна -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка, 04.01.2019 року, звернулася в Шишацький районний суд Полтавської області з позовом до відповідача, про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель, в позовній заяві зазначила, що 28 квітня 1981 року в Миргородському РВ РАГСу Полтавської області вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, який був розірваний 03 вересня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 від 03.09.2005 року, актовий запис № 72.

За час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі сторони, за спільні кошти, побудували житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 і який був зареєстрований в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за ОСОБА_2, реєстровий номер 1536 від 10 травня 1994 року, за їх спільною згодою.

Після розірвання шлюбу спору між сторонами щодо володіння та користування спільним майном у них не виникало, відповідач ОСОБА_2 був знятий з реєстрації з місця проживання 06 вересня 2005 року та змінив місце проживання та реєстрації за іншою адресою, а саме - АДРЕСА_2

На даний час позивачка ОСОБА_1, вирішила подарувати свою частку у спільному майні своєму сину, але відповідач ухиляється від цього, її частку у спільному майні не визнає, це при тому, що вона бажає розпорядитися нею сама на користь дитини.

В зв'язку з цим позивачка просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку та господарських будівель, споруд.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви в яких просили підготовче судове засідання проводити у їх відсутність, позовні вимоги підтримала, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнав, просив майно поділити по закону.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 квітня 1981 року в Миргородському РВ РАГСу Полтавської області, який був розірваний 03 вересня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 від 03.09.2005 року, актовий запис № 72( а.с. 7).

За час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі сторони за спільні кошти побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 та який був зареєстрований, за їх згодою, в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за ОСОБА_2, реєстровий номер 1536 від 10 травня 1994 року, за їх спільною згодою /а.с.8/.

16 лютого 2011 року позивачкою ОСОБА_1, було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в ПП Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз «Інвентарізатор», але реєстрація права власності не проводилася /а.с.9 - 11/.

Згідно з копією домової книги, відповідач ОСОБА_2 був знатий з реєстрації з місця проживання 06 вересня 2005 року /а.с. 12 - 17/.

Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області від 04 січня 2019 року № 02-25/32, за адресою по АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, син ОСОБА_4, та проживають без реєстрації її невістка та двоє онуків /а.с. 18/.

Разом з тим, як вбачається з довідки № 03 за відомостями сектору з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Шишацької селищної ради, виданої 02.01.2019 року, позивачка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 24 жовтня 1990 року /а.с. 19/.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ст. 60 СК України при визначенні правового статусу майна, набутого подружжям за час шлюбу, діє презумпція спільності майна.

Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє право спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

Відповідно до частини 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позов ОСОБА_1 обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.3 ст. 12, ч.ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач не надав доказів, які б свідчили про те, що житловий будинок з господарськими будівлями побудований ним на особисті кошти, тому суд визнає вимоги позивача обґрунтованими.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Згідно ст. 200 ЦПК України, ухвалення у підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову відповідачем проводиться в порядку встановленому ст. 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 с. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідач ОСОБА_2подав до суду письмову заяву про визнання позову, а тому наявні підстави для ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні.

Згідно ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, але позивачка просила суд не стягувати їх з відповідача, тому суд покладає судові витрати на позивачку.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 60-72 Сімейного кодексу України, ст.ст. 355, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 12, 19, 81, 200, 206, 264-265, 268, 274, 279, 353 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 і який в цілому складається з житлового будинку (літ. «А-1»), гаража з погребом (літ. «Б»), літньої кухні (літ. «В»), сараїв (літ. «Г, Д»), вбиральні (літ. «Е»), колодязь № 1, об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 без його поділу між сторонами в натурі.

Судові витрати по справі покласти на позивачку ОСОБА_1 за її клопотанням.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Шишацький районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а у випадку коли сторони були відсутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шишацького районного суду

Полтавської області В. В. Рябченко