РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/1069/19

Справа № 510/1429/19

27.11.2019 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

при секретарі Міхайліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 /треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 / про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, виділ майна в натурі, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача /треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 / про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, виділ майна в натурі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачу на праві приватної власності належить 5/15 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 51,9 кв.м, житловою площею 26,60 кв.м., допоміжною площею 25,3 кв.м, підвал літ. Б, літня кухня літ. Г, гараж літ. И, сарай літ. О, П, вбиральня літ. З, С, 1-7 огорожа, 11-13, 15, 16 - споруда, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом № 702 від 16 червня 2015 року.

14 травня 2018 року сторони домовилися про купівлю-продаж вказаного нерухомого майна. В той же день було укладено відповідний письмовий договір, предметом якого є частина вказаного будинку.

Сторони домовились про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідач передала позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно, а ОСОБА_1 прийняла його та сплатила обумовлену договором суму, тобто фактично вступила у володіння та користування цим майном.

Позивач також домовилася з відповідачем, що пізніше вони оформлять договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку.

Через деякий час, позивач неодноразово зв`язувалася з ОСОБА_2 , щоб домовитись про зустріч для нотаріально посвідчення договору відповідно до вимог чинного законодавства, але остання не однократно відмовлялася від зустрічі, у зв`язку з відсутністю вільного часу. Таким чином позивач вважає, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

Співвласниками іншій частини спірного будинку є треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору.

Фактично будинок поділений на 4 квартири, у одній з котрих проживає позивач, а саме в квартирі № 1 , загальною площею 51,9 кв .м, житловою площею 26,6 кв.м, допоміжною площею 25,3 кв.м.

Крім того, у домоволодінні є господарськи будівлі та споруди, які також фактично поділені між співвласниками.

Так, у користуванні позивача знаходиться житлової будинок літ. А, загальною площею 51,9 кв.м, житловою площею 26,6 кв.м, допоміжною площею 25,3 кв.м., підвал літ. Б, літня кухня літ. Г, гараж літ. И, сарай літ. О, П, вбиральня літ. З, С, 1-7 огорожа, 11-13, 15, 16 - споруда

Таким чином, співвласники фактично провели поділ спільної часткової власності та встановили порядок користування земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Златі Н.С., відповідно до якої вона просить розглядати справу за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої вона просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову.

Третя особа - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої вона просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення сповіщалися належним чином, причини неявки суду не відомі.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки судової розгляд справи було неодноразово перенесено на іншу дату з причини не явки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були належним чином повідомлені, суд, для недопущення порушення законних прав позивача, вважає за можливим розглянути справу без вказаних тертих осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, відповідачу на праві приватної власності належить 5/15 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 51,9 кв.м, житловою площею 26,60 кв.м., допоміжною площею 25,3 кв.м, підвал літ. Б, літня кухня літ. Г, гараж літ. И, сарай літ. О, П, вбиральня літ. З, С, 1-7 огорожа, 11-13, 15, 16 - споруда, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом № 702 від 16 червня 2015 року.

14 травня 2018 року сторони домовилися про купівлю-продаж вказаного нерухомого майна. В той же день було укладено відповідний письмовий договір, предметом якого є частина вказаного будинку.

Сторони домовились про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідач передала позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно, а ОСОБА_1 прийняла його та сплатила обумовлену договором суму, тобто фактично вступила у володіння та користування цим майном.

Позивач також домовилася з відповідачем, що пізніше вони оформлять договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку.

Через деякий час, позивач неодноразово зв`язувалася з ОСОБА_2 , щоб домовитись про зустріч для нотаріально посвідчення договору відповідно до вимог чинного законодавства, але остання не однократно відмовлялася від зустрічі, у зв`язку з відсутністю вільного часу. Таким чином позивач вважає, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

У відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору та відбулося повне його виконання, відповідач передала позивачу нерухоме майно, а позивач прийняла його та сплатила належну суму.

Таким чином позивач правомірне володіє спірним майном.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику суду як джерело права.

У свою чергу, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зав`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

Частиною 3 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Тому, суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання договору купівлі-продажу від 14 травня 2018 року дійсним та визнання права власності на 5/15 частин спірного будинку за позивачем.

Співвласниками іншій частини спірного будинку є треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Фактично будинок поділений на 4 квартири, у одній з котрих проживає позивач, а саме в квартирі № 1 , загальною площею 51,9 кв .м, житловою площею 26,6 кв.м, допоміжною площею 25,3 кв.м.

Крім того, у домоволодінні є господарськи будівлі та споруди, які також фактично поділені між співвласниками.

Так, у користуванні позивача знаходиться житлової будинок літ. А, загальною площею 51,9 кв.м, житловою площею 26,6 кв.м, допоміжною площею 25,3 кв.м., підвал літ. Б, літня кухня літ. Г, гараж літ. И, сарай літ. О, П, вбиральня літ. З, С, 1-7 огорожа, 11-13, 15, 16 - споруда

Таким чином, співвласники фактично провели поділ спільної часткової власності та встановили порядок користування земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями.

Відповідно до ч.1, 3 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Виходячи з положень ст. ст. 183, 364, 370 ЦК України, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявністю технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватної власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири

Судом було встановлено, що співвласники фактично провели поділ спільної часткової власності та фактично поділили спірний будинок на окремі, ізольовані квартири.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України, усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно із ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться зокрема на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача стосовно виділу майна в натурі є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 /треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 / про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, виділ майна в натурі - задовольнити.

Припинити між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , 1946 року народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , 1973 року народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , та ОСОБА_5 , 1960 року народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , в натурі в окремий об`єкт нерухомості, з присвоєнням окремого адресного номеру житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 51,9 кв.м, житловою площею 26,60 кв.м., допоміжною площею 25,3 кв.м, підвал літ. Б, літня кухня літ. Г, гараж літ. И, сарай літ. О, П, вбиральня літ. З, С, 1-7 огорожа, 11-13, 15, 16 - споруда.

Визнати договір купівлі-продажу житлового об`єкту нерухомого майна - 5/15 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 51,9 кв.м, житловою площею 26,60 кв.м., допоміжною площею 25,3 кв.м, підвал літ. Б, літня кухня літ. Г, гараж літ. И, сарай літ. О, П, вбиральня літ. З, С, 1-7 огорожа, 11-13, 15, 16 - споруда, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: на 5/15 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 51,9 кв.м, житловою площею 26,60 кв.м., допоміжною площею 25,3 кв.м, підвал літ. Б, літня кухня літ. Г, гараж літ. И, сарай літ. О, П, вбиральня літ. З, С, 1-7 огорожа, 11-13, 15, 16 - споруда

Дане рішення є підставою для скасування попередньої державної реєстрації права власності на 5/15 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 51,9 кв.м, житловою площею 26,60 кв.м., допоміжною площею 25,3 кв.м, підвал літ. Б, літня кухня літ. Г, гараж літ. И, сарай літ. О, П, вбиральня літ. З, С, 1-7 огорожа, 11-13, 15, 16 - споруда за попереднім власником, а також підставою для подальшого проведення державної реєстрації права власності на 5/15 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 51,9 кв.м, житловою площею 26,60 кв.м., допоміжною площею 25,3 кв.м, підвал літ. Б, літня кухня літ. Г, гараж літ. И, сарай літ. О, П, вбиральня літ. З, С, 1-7 огорожа, 11-13, 15, 16 - споруда за ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяті днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова