Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 428/29/14-ц

провадження № 61-19948св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на рішення Апеляційного суду Луганської області, у складі колегії суддів: Назарової М. В., Гаврилюка В. К., Стахової Н. В., від 22 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності, позбавлення права користування, виселення та зобов'язання знятись з реєстраційного обліку.

Позовна заява мотивована тим, що 01 березня 2007 року між ОСОБА_2 та відкритим акціонерним товариством «АКБ «Престиж» (далі - ВАТ «АКБ «Престиж») був укладений кредитний договір №014/0399/78/01382, згідно з яким ОСОБА_2 отримав грошові кошти у сумі 23 000, 00 доларів США зі строком користування до 28 лютого 2014 року та сплатою 12,5% річних. На забезпечення виконання кредитного договору 01 березня 2007 року з позичальником і його майновими поручителями: ОСОБА_3 і ОСОБА_1., укладено договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку банку передана квартира АДРЕСА_1, яка належить боржнику та поручителям на праві власності. Згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 17 жовтня 2006 року №Зб-1/2006 банк було перейменовано на відкрите акціонерне товариство «Ерсте Банк» (далі - ВАТ «Ерсте Банк»), а згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 22 вересня 2009 року №Зб-2/2009 банк перейменовано на публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк» (далі - ПАТ «Ерсте Банк»). Згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 29 квітня 2013 року №Зб-3/2013 банк перейменовано на ПАТ «Фідокомбанк». У зв'язку з перейменуванням банк є правонаступником прав і зобов'язань АКБ «Престиж», створеного у формі відкритого акціонерного товариства, а також: ВАТ «Ерсте Банк», ПАТ «Ерсте Банк». Відповідно до пункту 7.6 договору від 30 жовтня 2013 року про приєднання, укладеного між ПАТ «Фідокомбанк» та ПАТ «Фідобанк», останній (ПАТ «Фідобанк») став повним правонаступником усіх прав та зобов'язань ПАТ «Фідокомбанк» з дати затвердження загальними зборами акціонерів підписаного передавального акту. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 березня 2011 року з ОСОБА_2, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у солідарному порядку стягнуто на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за вищевказаним кредитним договором у сумі 198 330, 43 грн. 19 квітня 2011 року ПАТ «Ерсте Банк» було отримано виконавчі листи від 02 березня 2011 року, які було передано для виконання до відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області (далі - ВДВС Сєвєродонецького МУЮ Луганської області). 24 жовтня 2011 року на виконання вказаного рішення суду ВДВС Сєвєродонецького МУЮ Луганської області було складено акт опису й арешту належної боржникам спірної квартири, яка знаходилась в іпотеці ПАТ «Ерсте Банк» згідно договору іпотеки від 01 березня 2007 року № 432, укладеного банком з ОСОБА_2 на забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору. На виконання вказаного рішення суду 24 жовтня 2011 року ВДВС Сєвєродонецького МУЮ Луганської області складено акт опису і арешту спірної квартири і її передано на відповідальне зберігання ОСОБА_1., після чого квартира була передана на реалізацію до торгівельної установи - Луганської філії приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція». Зазначена установа організовувала проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна, і 06 червня 2012 року, після здійснення уцінки, проведені повторні прилюдні торги, які не відбулися у зв'язку з відсутністю покупців. Постановою ВДВС Сєвєродонецького МУЮ Луганської області від 20 червня 2012 року спірну квартиру передано банку як стягувачу та складено акт про реалізацію предмета іпотеки. 07 вересня 2012 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області видано свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності ПАТ «Ерсте Банк» на квартиру АДРЕСА_1, на підставі чого банком здійснено державну реєстрацію свого права власності. ОСОБА_1, як колишній власник 2/4 частин спірної квартири, продовжує проживати у ній, не бажає зніматися з реєстраційного обліку та не бажає виселятися з квартири, чим чинить банку, як власнику квартири, перешкоди у повноцінному використанні та реалізації можливості продати цю квартиру.

Посилаючись на викладені обставини, ПАТ «Фідобанк» просило суд усунути перешкоди у здійсненні права власності на квартиру та позбавити ОСОБА_1. права користування житловим приміщенням, виселити її без надання іншого житлового приміщення зі спірної квартири та зобов'язати її знятись із реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Заочним рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області, у складі судді Олійник В. М., від 10 квітня 2014 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Фідобанк». Усунуто перешкоди у здійсненні права власності ПАТ «Фідобанк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, та позбавлено ОСОБА_1. права користування вказаним житловим приміщенням, виселено її без надання іншого житлового приміщення із вказаної квартири та зобов'язано знятися з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру припинилося у зв'язку зі зверненням стягнення на квартиру шляхом її реалізації як предмета іпотеки у рахунок часткового погашення боргу, позивач набув усіх прав та обов'язків власника, якому належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, і це його право власності є абсолютним, між сторонами не укладалося договору найму житлового приміщення, а тому порушені права позивача, як власника спірної квартири, підлягають захисту в обраний ним спосіб.

22 грудня 2016 року рішенням Апеляційного суду Луганської області рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 квітня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким ПАТ «Фідобанк» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що виселення відповідача зі спірної квартири без надання іншого житла законом не передбачено. Виселення із займаного житлового приміщення є неможливим. Встановлено, що в іпотеку передано квартиру, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, а тому висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заявлених банком позовних вимог є необґрунтованим.

У січні 2017 року ПАТ «Фідобанк» подано касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року.

У касаційній скарзі ПАТ «Фідобанк» просить скасувати рішення Апеляційного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року та залишити в силі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 квітня 2014 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що апеляційний суд повно і всебічно не з'ясував обставини справи та дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог банку.

16 березня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

У квітні 2017 року ОСОБА_1. подано заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких вказано на її необґрунтованість та безпідставність.

09 листопада 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності, позбавлення права користування, виселення та зобов'язання знятися з реєстраційного обліку призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

08 травня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2018 року касаційне провадження у справі за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності, позбавлення права користування, виселення та зобов'язання знятись з реєстраційного обліку за касаційною скаргою ПАТ «Фідобанк» на рішення Апеляційного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року було зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5., який діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом виселення і вселення (справа № 753/12729/15-ц) за касаційною скаргою представника ОСОБА_5. - ОСОБА_7. на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 вересня 2016 року.

31 жовтня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду розглянуто справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5., який діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом виселення і вселення (справа № 753/12729/15-ц) за касаційною скаргою представника ОСОБА_5. - ОСОБА_7. на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 вересня 2016 року.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2019 року відновлено касаційне провадження у справі за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності, позбавлення права користування, виселення та зобов'язання знятись з реєстраційного обліку (справа № 428/29/14-ц) за касаційною скаргою ПАТ «Фідобанк» на рішення Апеляційного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що 01 березня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «АКБ «Престиж» (правонаступником якого є «ПАТ «Фідобанк») був укладений кредитний договір № 014/0399/78/01382, згідно з яким ОСОБА_2 отримав грошові кошти у сумі 23 000, 00 доларів США строком користування до 28 лютого 2014 року зі сплатою 12,5% річних.

З метою виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором позики цього ж дня укладено з позичальником і його майновими поручителями: ОСОБА_3 і ОСОБА_1. договір іпотеки, зареєстрований за № 432, згідно з яким в іпотеку банку передана квартира АДРЕСА_1 заставною вартістю 148 700, 00 грн, яка належить боржнику та поручителям на праві власності (т.1 а.с. 5-8). Вказаний договір іпотеки містить розділ 5 «Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки», умови якого передбачають можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки у випадку оголошення публічних торгів такими, що не відбулися (пункт 5.5).

У спірній квартирі зареєстрована та фактично проживає ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 9).

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 березня 2011 року (справа № 2-835/11) з ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно стягнуто на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 198 330, 43 грн (т. 1 а.с. 10-12).

19 квітня 2011 року ПАТ «Ерсте Банк» було отримано виконавчі листи від 02 березня 2011 року (№ 2-835/11), які було передано для виконання до ВДВС Сєвєродонецького МУЮ Луганської області (т. 1 а.с. 13).

24 жовтня 2011 року на виконання вказаного рішення суду (№ 2-835/11) ВДВС Сєвєродонецького МУЮ Луганської області було складено акт опису й арешту належної боржникам спірної квартири, яка знаходилась в іпотеці банку згідно договору іпотеки від 01 березня 2007 року № 432, і її передано на відповідальне зберігання ОСОБА_1., після чого квартира була передана на реалізацію до торгівельної установи - Луганської філії Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція» (т. 1 а.с. 14-15).

Вказана установа організовувала проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна і 06 червня 2012 року, після здійснення уцінки, були проведені повторні прилюдні торги, які не відбулися у зв'язку з відсутністю покупців, у зв'язку із чим 20 червня 2012 року постановою ВДВС Сєвєродонецького МУЮ Луганської області спірну квартиру передано банку як стягувачу та складено акт про реалізацію предмета іпотеки (т. 1 а.с. 16-18).

07 вересня 2012 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області видано свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності ПАТ «Ерсте Банк» на квартиру АДРЕСА_1, на підставі чого банком здійснено державну реєстрацію свого права власності (т. 1 а.с.19, 20).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до положень статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із частинами першої та другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до положень частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Установивши у справі, яка переглядається, що в іпотеку передано квартиру, придбану не за рахунок отриманих кредитних коштів, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення відповідача із вищезазначеної квартири без надання їй іншого постійного житла.

Отже, у справі, яка переглядається, апеляційний суд вірно застосував частину другу статті 109 ЖК Української РСР у поєднанні з нормами статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Фідобанк», яке при набутті права власності на предмет іпотеки мало усвідомлювати, що у спірній квартирі зареєстрована і проживає ОСОБА_1

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1049цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1892цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).

Таким чином, апеляційним судом при вирішення справи правильно застосовано вищезазначені норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 212 ЦПК України, 2004 року).

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Фідобанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта