ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/144/18 Головуючий суддя І інстанції Бондаренко В. В.
Провадження № 22-ц/818/5654/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із трудових правовідносин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: -Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Мухатаєва Б.А., Брулевича В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» виробничий підрозділ «Харківська дирекція залізничних перевезень про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату втраченого заробітку та додаткових витрат у зв`язку з каліцтвом,

встановив:

У січні 2018 року ОСОБА_1 за допомогою свого представника звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» виробничий підрозділ «Харківська дирекція залізничних перевезень (далі - ПАТ «Українська залізниця») про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату втраченого заробітку та додаткових витрат у зв`язку з каліцтвом.

Позовна заява з у рахуванням уточнень мотивована тим, що на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 19 листопада 2003 року по справі № 22-а-3279/2003 та рішення Ленінського районного суд. міста Харкова від 10 червня 2005 року зі статутного територіально- галузевого об`єднання «Південна залізниця» (далі -СТГО «Південна залізниця») на користь ОСОБА_1 було стягнуто грошові кошти в якості відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що спричинило каліцтво. Зобов`язано СТГО «Південна залізниця» проводити відповідний перерахунок стягнутих коштів у відповідності до чинного законодавства.

Оскільки відповідач свого обов`язку щодо проведення перерахунку належних позивачу коштів добровільно не проводив, рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 15 травня 2017 року з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 стягнуто одноразово заборгованість по відшкодуванню втраченого заробітку за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2016 року у розмірі 45 196,77 грн, заборгованість щодо виплат на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування за період з 01 січня 2008 року по 01 серпня 2016 року у розмірі 37 518,75 грн, а всього 82 715,52 грн. Стягнуто щомісячно починаючи з 01 січня 2017 року довічно, втрачений заробіток у розмірі 1 280,00 грн; витрати на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування у розмірі 2 400,00 грн, а всього З 680,00 грн з подальшим перерахунком у відповідності до чинного законодавства. Зазначене рішення суду було виконане відповідачем у червні 2017 року.

Порушення термінів виплати належних ОСОБА_1 сум призвели до втрати частини доходу, а тому стягнуті за рішеннями суду кошти підлягають коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.

ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на свою користь одноразово суму компенсації за несвоєчасну виплату втраченого заробітку в розмірі 58 756,96 грн, одноразово суму компенсації за несвоєчасну виплату допомоги по догляду в розмірі 43 741,36 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 440,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 03 квітня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 58 756 грн. 96 коп. одноразової суми компенсації за несвоєчасну виплату втраченого заробітку, 43 741 грн. 36 коп. одноразової суми компенсації за несвоєчасну виплату допомоги по догляду та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 440 грн.

Додатковим рішенням цього ж суду від 19 квітня 2018 року з ПАТ «Українська залізниця» стягнуто на користь держави 1 024 грн. 98 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «Українська залізниця», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просило скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішеннями судів не був встановлений термін виплат сум втраченого заробітку та допомоги по догляду, їх щомісячне нарахування не проводилося. Витрати на сторонній та побутовий догляд не входять до грошових доходів, що підлягають компенсації. Вимоги закону України «Про оплату праці» і Порядку до спірних правовідносин не застосовуються, тому що позивачу було завдано шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Також апелянт посилався на необґрунтованість витрат на правову допомогу, оскільки позивач не скористався можливістю отримати безоплатну правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що необхідність виплат зумовлена травмою ОСОБА_1 під час перебування у трудових відносинах з ПАТ «Українська залізниця», і згідно законодавства він не має права на безоплатну правову допомогу, тому скористався своїм правом отримати оплачувану правову допомогу.

Справа в апеляційному порядку розглядалась неодноразово.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 12 червня 2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця»-задоволено, рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2018 року -скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вказане судове рішення суду апеляційної інстанції було скасоване Постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року, а справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

При цьому касаційний суд встановив, що під час апеляційного перегляду ІНФОРМАЦІЯ_1 помер позивач по справі - ОСОБА_1 . Скасовуючи ухвалу суду апеляційної інстанції суд касаційної інстанції виходив з мотивів, обов`язкових при повторному апеляційному розгляду справи, про те що, спірні правовідносини допускають правонаступництво, проте суд апеляційної інстанції в силу ст. 55, п. 7 ч. 1 ст. 255, ст. 377 ЦПК України, не врахувавши правила статей 1218, 1227 ЦК України не вирішив питання про залучення до участі у справі членів сім`ї або спадкоємців позивача.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області було ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року в газеті «Голос України» № 185 (6940) було повідомлено про початок роботи Харківського апеляційного суду, внаслідок чого Апеляційний суд Харківської області припинив здійснювати правосуддя.

З цієї підстави та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 31 ЦПК України справа надійшла для розгляду до Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 листопада 2019 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду на 21 листопада 2019 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» виробничий підрозділ «Харківська дирекція залізничних перевезень про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату втраченого заробітку та додаткових витрат у зв`язку з каліцтвом, правонаступника позивача ОСОБА_1 - дружину позивача ОСОБА_3 , відповідно до ст.ст.1218,1227,1230 ЦК України.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі не відповідає.

Згідно статті 376 ЦПК України визначені наступні підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції керувався КЗпП, Законом України «Про оплату праці», Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159 (надалі Порядок № 159 від 21.02.2001 року), Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплат, затвердженим постановою КМУ від 20.12.1997 року № 1427 і виходив з того, що попередніми рішеннями судів було встановлено обов`язок ПАТ «Українська залізниця» виплачувати позивачу втрачений заробіток і допомогу по догляду. Несвоєчасне виконання вказаного обов`язку тягне за собою виплату компенсації як за несвоєчасний розрахунок роботодавця із працівником. Також суд першої інстанції виходив з доведеності витрат ОСОБА_1 на правову допомогу.

Колегія суддів з такими висновками суду не погоджується.

Судовим розглядом на підставі рішення Апеляційного суду Харківської області від 19.11.2003 року (а.с. 17 - 18)встановлено, що з 1984 року по 1992 рік ОСОБА_1 перебував зі СТГО «Південна залізниця» у трудових відносинах, працював слюсарем по ремонту, відновленню та огляду підземних водостоків. 10.06.1992 року, по закінченню робочої зміни, по дорозі до дому він отримав травму від джерела підвищеної небезпеки, в результаті чого втратив професійну працездатність на 80%.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Правовим підставами для задоволення позову про відшкодування шкоди суд апеляційної інстанції зазначив ст.ст. 440,441,450, 451,457 ЦК України ( в редакції 1963 року), п.10 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». При визначенні ступеня втрати працездатності, розміру втраченого заробітку і додаткових витрат на соціальну допомогу, суд за аналогією закону застосував постанову КМ України від 23.06.1993 р. № 472 «Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків».

При цьому на користь позивача в рахунок відшкодування шкоди було стягнуто одноразово втрачений заробіток у розмірі 435,16 грн., на постійний сторонній догляд 1049,32 грн., на побутове обслуговування 524,66 грн., а всього 2009,14 грн. Стягнуто безстроково на користь ОСОБА_1 зі СТГО «Південна залізниця» щомісячно з 1 серпня 2003 року шкоду - в частині втрати заробітку в розмірі 29,32 грн., на постійний сторонній догляд у розмірі 92,50 грн., на побутове обслуговування 46,25 грн. Зобов`язано Відповідача проводити відповідний перерахунок стягнутих коштів у відповідності до чинного законодавства. При ухваленні рішення судом була врахована вина Позивача 50% в спричиненні шкоди та втрата професійної працездатності в розмірі 80%.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10.06.2005 року (а.с. 28 - 29) було встановлено, що згідно ст. ст. 1166,1187, 1195 ЦК України, який набув чинності з 1 січня 2004 року, відповідач зобов`язаний відшкодовувати позивачу шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки, без врахування призначеної у зв`язку з ушкодженням здоров`я пенсії. Таким чином, починаючи з 1 січня 2004 року позивачу має виплачуватися втрачений заробіток виходячи з його середньомісячного заробітку 469,02 грн., ступеню втрати професійної праце спроможності - 80% за наявності його вини 50% без урахування пенсії, що складає 187,61 грн. (469,02 грн. х 80% х 50% = 187,61 грн.)

Статтею 1208 ЦК України встановлено, що розмір відшкодування шкоди, спричиненої каліцтвом, підлягає індексації у зв`язку із підвищенням вартості життя.

З 1.04.2001 р. введено в дію Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», статтею 29 якого встановлено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат (втраченого заробітку, встановленого при визначенні ступеня втрати професійної працеспроможності у потерпілого) провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року. Інший порядок перерахунку законодавством не встановлено.

Вказаним рішенням суду зі СТГО «Південна залізниця» на користь ОСОБА_1 стягнуто недоплачену суму відшкодування шкоди в частині втраченого заробітку і витрат на догляд за період з 1.01.2004 р. по 1.03.2005 року одноразово - 2 739 грн. 68 коп. Стягнуто починаючи з 1 березня 2005 року щомісячно втрачений заробіток по 267 грн. 56 коп. на місяць, витрати на забезпечення стороннього догляду по 131 грн. на місяць, на побутовий догляд по 65 грн. на місяць, а всього по 464 грн. 06 коп. на місяць. Нараховані суми підлягають подальшому перерахунку у відповідності до чинного законодавства.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15.05.2017 року встановлено, що ПАТ «Українська залізниця» не проводила ОСОБА_1 збільшення щомісячних платежів на відшкодування втраченого заробітку з 01.01.2007 року по 31.12.2016 року, у зв`язку із чим за цей період одноразово підлягає стягненню заборгованість у розмірі 45 196 грн. 77 коп. Також встановлено, що ПАТ «Українська залізниця» не проводила збільшення виплат на догляд та обслуговування і стягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість за вказаними виплатами за період з 01.01.2008 року по 01.08.2016 року у розмірі 37 518 грн. 75 коп. (а.с. 19-27).

Суд першої інстанції не звернув уваги, що згідно чинних судових рішень за позовом ОСОБА_1 до СТГО «Південна залізниця» кошти на користь позивача стягуються у якості відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а не як страхове відшкодування внаслідок нещасного випадку на виробництві. Отримана ОСОБА_1 травма не визнана нещасним випадком на виробництві.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10.06.2005 року Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" і Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені постановою КМУ від 23.06.1993 р. № 472, застосовані за аналогією закону лише з метою встановлення порядку перерахунку належних до виплати сум.

Тому застосовані за аналогією закону норми права не змінюють характер спірних правовідносин та фактичну підставу для їх нарахування і не можуть бути підставою для зміни правової природи стягуваних на користь ОСОБА_1 сум.

Позивач на обґрунтування своїх вимог посилався на ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Порядок № 159 від 21.02.2001 року і просила стягнути на користь ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату втраченого заробітку і допомогу по догляду, що не є обов`язковим для правової кваліфікації спірних правовідносин, оскільки суд застосовує норми права самостійно, виходячи з встановлених обставин справи та дійсного змісту спору.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив зі встановлення судовим рішенням від 15 травня 2017 року факту порушення ПАТ «Українська залізниця» обов`язку збільшення щомісячних платежів на користь ОСОБА_1 на відшкодування втраченого заробітку і виплат на догляд та обслуговування, стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості за вказаними виплатами. При цьому суд першої інстанції не врахував, що у рішенні від 15 травня 2017 року застосовані ст. ст. 1195, 1208 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду (ч.2 ст. 1208 ЦК України).

Отже, ухвалюючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин норми трудового законодавства, що регулюють порядок компенсації громадянам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати з боку роботодавця. Не врахував, що стягнення з ПАТ «Українська залізниця» здійснюється як з юридичної особи, що завдала шкоди каліцтвом фізичній особі, а не як з роботодавця, що відшкодовує шкоду завдану каліцтвом фізичній особі в результаті нещасного випадку на виробництві.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Порядком № 1078 від 17 липня 2003 року передбачена індексація суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, що здійснюється у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення, і визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Вимог про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» індексації грошових доходів ОСОБА_1 на підставі Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ № 1078 від 17 липня 2003 року (надалі Порядок № 1078 від 17 липня 2003 року), позивач не заявляв та відповідних розрахунків не надавав, тому відповідно до згаданої вище норми ч. 1 ст. 13 ЦПК України та з урахуванням визначених у ст. 367 ЦПК України меж апеляційного розгляду справи, суд апеляційної інстанції не вправі вийти поза межі заявленого позивачем і розглянутого судом першої інстанції позову.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд помилився із застосуванням норм матеріального права, то відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене рішення суду повністю та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до частини 7 статті 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позов ОСОБА_1 про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату втраченого заробітку та допомоги по догляду задоволенню не підлягає, витрати на правову допомогу покладають на нього. Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі п.п. 2,9 п.2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір, тому судові витрати ПАТ «Українська залізниця» на апеляційний розгляд справи компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст.376, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 03 квітня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» виробничий підрозділ «Харківська дирекція залізничних перевезень» про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату втраченого заробітку і додаткових витрат у зв`язку з каліцтвом - відмовити.

Судові витрати Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 10 грудня 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.