Постанова

Іменем України

25 березня 2019 року

м. Київ

справа № 576/2554/14-ц

провадження № 61-18069св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Глухівський тепловий район»,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - Глухівська міська рада,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів: Семеній Л. І., Кононенко О. Ю., Бойка В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У жовтні 2014 року Комунальне підприємство «Глухівський тепловий район» (далі - КП «Глухівський тепловий район») звернулося до суду з позовом, який уточнило у процесі розгляду справи, до ОСОБА_4, третя особа - Глухівська міська рада, про стягнення заборгованості за спожите тепло та гаряче водопостачання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, КП «Глухівський тепловий район» посилалося на те, що відповідач є споживачем послуг з теплопостачання, які надаються підприємством. ОСОБА_4 не сплачує кошти за надані йому послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання, у зв'язку з чим за період з листопада 2011 року до 01 січня 2017 року в нього утворилася заборгованість в розмірі 21 790 грн 50 коп. Враховуючи викладене, КП «Глухівський тепловий район» просило стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 березня 2017 року у складі судді Демченка О. С. позов залишено без задоволення.

Рішення мотивоване тим, що сторони не укладали договору про надання послуг з теплопостачання. Борг ОСОБА_4 за послуги нарахований на відключене опалення у житлі, а теплопостачання фактично надавалося по трубах транзитних стояків, які розташовані у квартирі.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 16 травня 2017 року апеляційну скаргу КП «Глухівський тепловий район» задоволено. Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КП «Глухівський тепловий район» заборгованість за надані послуги з теплопостачання в розмірі 21 790 грн 50 коп. та судовий збір в розмірі 2 003 грн 60 коп.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване ненаданням відповідачем належних доказів того, що відключення квартири АДРЕСА_1 від мережі централізованого опалення відбулося згідно з Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання. КП «Глухівський тепловий район» звернулося до суду в межах загальної позовної давності.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Сумської області від 16 травня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що його дії з відключення радіаторів опалення у квартирі з початку жовтня 2011 року є доказом неотримання послуг КП «Глухівський тепловий район». Він не укладав з позивачем договір на споживання теплової енергії та не споживав її.

У липні 2017 року КП «Глухівський тепловий район» подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просило її відхилити, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Висновки апеляційного суду узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Глухівського міськрайонного суду Сумської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18 квітня 2018 року справу № 576/2554/14-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що КП «Глухівський тепловий район» надає у місті Глухові Сумської області послуги з тепло- та гарячого водопостачання, в тому числі й у квартиру АДРЕСА_2, наймачем якої є ОСОБА_4

Договір про надання послуг з тепло- та гарячого водопостачання між сторонами не укладався.

Заборгованість ОСОБА_4 за опалення та гаряче водопостачання за період з листопада 2011 року до 01 січня 2017 року становить 21 790 грн 51 коп., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Листом від 08 травня 2008 року № 03/К-448, з урахуванням протоколу № 2 засідання міської постійно діючої комісії з розгляду питань, пов'язаних з відключенням споживачів від мереж централізованого та гарячого водопостачання і влаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання, Виконавчий комітет Глухівської міської ради Сумської області відмовив ОСОБА_4 в наданні дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання.

На початку жовтня 2011 року ОСОБА_4 самовільно відключив квартиру АДРЕСА_2 від мережі централізованого опалення.

Відповідно до частин першої-третьої статті 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

Пунктом 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому.

Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири відповідача від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання йому послуг з постачання тепла.

Разом з тим апеляційний судом встановлено, що у 2003 році на засіданні постійно діючої комісії при виконкомі міської ради з розгляду питань реструктуризації заборгованості з квартирної плати та плати за комунальні послуги в присутності ОСОБА_4 розглядалося питання щодо наявності в нього заборгованості за теплопостачання в розмірі 3 040 грн. Під час розгляду зазначеного питання ОСОБА_4 відмовився від споживання цих послуг, їх оплати та укладення договору про реструктуризацію заборгованості, у зв'язку з чим комісією було прийнято рішення щодо здійснення заходів з відключення мережі теплопостачання на підставі заяви ОСОБА_4

Однак в матеріалах справи відсутні докази відключення квартири ОСОБА_4 від мережі теплопостачання.

У 2008 року ОСОБА_4 звернувся до Виконавчого комітету Глухівської міської ради із заявою про відключення квартири від мережі теплопостачання, проте йому було відмовлено у задоволенні звернення у зв'язку з тим, що спірне питання підлягає вирішенню на підставі Закону України «Про теплопостачання» та Порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно з пунктом 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири ОСОБА_4 свідчить про виконання послуг КП «Глухівський тепловий район». Таким чином, КП «Глухівський тепловий район» виконало свої зобов'язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов'язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Отже, самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання.

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що відключення відповідача від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання було вчинено самовільно з недотриманням порядку, встановленого законодавством, а тому КП «Глухівський тепловий район» здійснювало нарахування оплати наданих комунальних послуг на законних підставах.

Апеляційний суд повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що КП «Глухівський тепловий район» не надає йому послуг з централізованого теплопостачання, оскільки у спірній квартирі батареї опалення відключені від центральної опалювальної системи, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Як зазначалося вище, відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку можливе лише щодо будинку в цілому.

ОСОБА_4 не надано доказів, які б засвідчували факт правомірного відключення його квартири від мережі централізованого теплопостачання з дотриманням чинного законодавства, як і доказів ненадання або неналежного надання КП «Глухівський тепловий район» послуг з постачання тепла.

Посилання ОСОБА_4 у касаційній скарзі на те, що відсутність між сторонами договірних відносин звільняє його від оплати послуг з теплопостачання, є помилковими.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13.

Обов'язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР.

Обставини справи встановлені судом апеляційної інстанції на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суд дотримався встановленого статтею 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, принципу оцінки доказів, згідно з яким суди на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду справи аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін. З огляду на викладене суд апеляційної інстанції виходив з достатності досліджених доказів для того, щоб зробити висновки по суті спору.

Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401, частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права та відсутні підстави для його скасування.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Виконання оскаржуваного судового рішення було зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року. Тому у зв'язку із залишенням касаційної скарги без задоволення необхідно поновити його виконання.

Щодо клопотання ОСОБА_4 про розгляд за його участю справи за позовом КП «Глухівський тепловий район» до ОСОБА_4, третя особа - Глухівська міська рада, про стягнення заборгованості за спожите тепло та гаряче водопостачання.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просив розглянути справу за його участю.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складання доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розгляд цієї справи в касаційному порядку проведений Верховним Судом за правилами статті 401 ЦПК України в порядку письмового провадження, в якому учасники справи не повідомляються про такий розгляд.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про розгляд за його участю справи за позовом Комунального підприємства «Глухівський тепловий район» до ОСОБА_4, третя особа - Глухівська міська рада, про стягнення заборгованості за спожите тепло та гаряче водопостачання за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 16 травня 2017 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Сумської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Сумської області від 16 травня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов