Справа №162/742/18
Номер провадження 2/162/22/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Гладіч Н.І.,

за участю секретаря Будько І.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та способу їх стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та способу їх стягнення, посилаючись на те, що на її утриманні знаходиться їх неповнолітня донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Любешівського районного суду Волинської області у справі №162/1048/13-ц від 19 вересня 2013 року ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки у розмірі 100,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що з часу винесення Любешівським районним судом рішення про стягнення аліментів (19 вересня 2013 року) змінилось її матеріальне та сімейне становище. В 2015 році у позивача народився син ОСОБА_5, який також знаходиться на її утриманні, значно зросли витрати на комунальні послуги, вартість продуктів харчування та ціни на дитячий одяг. Крім того, Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" збільшено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, який становить: з 01 липня - 1944,00 грн., з 01 грудня - 2027,00 грн..

У зв'язку з вказаним вище позивач просить змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та змінити спосіб стягнення аліментів, встановивши їх в частці від доходу, а саме: в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву в якому вона зазначає, що ОСОБА_3 є інвалідом 3 групи загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення. З наданої суду відповіді на адвокатський запит з Центру первинної медико-санітарної допомоги Любешівської селищної ради від 06 грудня 2018 року вбачається, що ОСОБА_3 має ряд захворювань та в 2018 році неодноразово перебував на амбулаторному лікуванні.

Відповідно до довідки, виданої Камінь-Каширським ОУ ПФУ у Волинській області, ОСОБА_3 отримує пенсію по інвалідності сукупний розмір якої з січня по листопад 2018 року склав - 14622,00 грн..

Також представником відповідача надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з яких вбачається що матеріальне становище позивача ОСОБА_1 покращилось.

У поданій до суду відповіді на відзив на позовну заяву позивачем ОСОБА_1 частково спростовано інформацію про належність їй, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказаної представником відповідача нерухомості. ОСОБА_1 вказала, що є власником будинку в с. Зарудчі, вул. Берегова, 190 (відповідно до договору купівлі-продажу від 09 серпня 2017 року) та квартири в смт.Любешів, вул. Свободи (Червоноармійська) буд.3, кв.13 (згідно договору дарування від 08 липня 2014 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини в позовній заяві та у відповіді на відзив на позовну заяву, просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в задоволенні позову просила відмовити. Вказала, що позивачем не надано жодного доказу погіршення її матеріального становища. Посилання ОСОБА_1 на подорожчання продуктів харчування та інших товарів першої необхідності таким доказом не являється, так як вказана обставина стосується двох сторін.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозвязку, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних правових підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Любешівського районного управління юстиції Волинської області.

Відповідно до рішення Любешівського районного суду Волинської області по справі №162/1048/13-ц від 19 вересня 2013 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягуються аліменти у розмірі 100 (сто) гривень щомісячно.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказала, що заборгованість за даним виконавчим документом відсутня.

Згідно довідки, виданої Зарудчівським старостинським округом Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області №2012 від 05 вересня 2018 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на утриманні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вимоги про збільшення розміру аліментів та зміну способу стягнення аліментів позивач обгрунтувала положеннями статті 192 Сімейного Кодексу України (далі СК України) та ч.2 ст.182 СК України.

Так, частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із системного аналізу положень ст.192 СК України, зробленого у постанові Верховного суду України від 05 лютого 2014 року №143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, нормами цієї статті чітко визначені підстави, за наявності яких виникає право на зміну розміру аліментів.

Згідно зі ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України).

Однак позивачем ОСОБА_1 не було надано суду належних та допустимих доказів щодо погіршення стану здоровя або матеріального становища її та доньки ОСОБА_4, а також доказів щодо поліпшення матеріального становища відповідача.

Так, при винесенні Любешівським районним судом рішення по справі 162/1048/13-ц від 19 вересня 2013 року було взято до уваги, що ОСОБА_3 був підприємце та мав дохід від зайняття підприємницькою діяльністю, позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів визнав частково та погодився сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень, проте позивачем було зменшено свої позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача до 100 гривень щомісячно.

В судовому засіданні підтверджено той факт, що з 03 січня 2014 року ОСОБА_3, відповідно до Пенсійного посвідчення серії ААЗ №678627, є пенсіонером, інвалідом 3 групи, та отримує пенсію по інвалідності. Згідно з довідкою, виданою Камінь-Каширським ОУ ПФУ у Волинській області, середньомісячний розмір пенсії ОСОБА_3 становить 1329,00 грн..

Суд зазначає, що з наданої на адвокатський запит з Центру первинної медико-санітарної допомоги Любешівської селищної ради від 06 грудня 2018 року та Любешівської центральної районної лікарні від 10 грудня 2018 року інформації вбачається, що ОСОБА_3 має ряд захворювань, а саме: психолого-поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, токсико-аліментарна енцефалополінейропатія, портальний цероз печінки, гепатоцелюлярна недостатність Іст., залишкові явища закритої черепно-мозкової травми (забій головного мозку) у вигляді дефекту кісток склепіння черепа, епісиндрому, стійкої цефалгії, та у звязку з чим в 2018 році він неодноразово перебував на амбулаторному лікуванні та відповідно на стаціонарному лікуванні.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_3 не має у власності будь-якого нерухомого майна, та проживає в будинку батька пенсіонера, що не оспорюється позивачем.

Разом з тим, беззаперечно встановлено, що після винесення судом рішення про стягнення аліментів (19 вересня 2013 року) матеріальне становище позивачки не погіршилось, а навпаки покращилось, про що свідчить придбання у її власність, за цей період, двох обєктів нерухомого майна: квартири, яка знаходиться за адресою вул. Червоноармійська (Свободи)АДРЕСА_1, смт. Любешів, Волинська область (згідно договору дарування від 08 липня 2014 року), та будинку, який знаходиться за адресою вул. Берегова, 190, с. Зарудчі, Любешівський район, Волинська область (договір купівлі-продажу від 09 серпня 2017 року).

В судовому засіданні позивач вказала, що має постійне місце роботи, проживає в цивільному шлюбі з батьком сина ОСОБА_5 - ОСОБА_6, який надає достатньо коштів на утримання їх сімї. Довідок про доходи позивача, її заробітну плату та доходи сімї, незважаючи на пропозицію суду, позивачем ОСОБА_1 не було надано.

Беручи до уваги вказане вище, суд не може взяти до уваги посилання позивача на погіршення матеріального становища у звязку з народження у 2015 році сина ОСОБА_5, оскільки, відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідач ОСОБА_3 не є його батьком.

Таким чином підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на підставі рішення суду від 19 вересня 2013 року, суд не вбачає, оскільки стан здоровя та матеріальне становище відповідача ОСОБА_3 погіршилось, натомість матеріальне становище позивача ОСОБА_1 значно покращилось.

Крім того, статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Тобто, законом визначено два способи стягнення аліментів - у твердій грошовій сумі та в частковому відношенні.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення суду з відповідача стягуються аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 100 гривень. Хоча 02 вересня 2013 року відповідач ОСОБА_3П, в судовому засіданні вказав, що не заперечує та вважає справедливим стягувати з нього аліменти по 300 гривень щомісячно, проте позивачем було зменшено свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 100 гривень щомісячно. В суді ОСОБА_1 пояснила, що зменшення позовних вимог про стягнення аліментів до суми в 100 гривень дало можливість їй отримувати від держави кошти на утримання доньки ОСОБА_4. Таку поведінку позивача, щодо перекладення обовязку утримання дитини на державу, суд вважає недобросовісною.

Іншим способом стягнення аліментів на утримання дитини може бути стягнення їх у частці від доходу батька (матері) дитини.

На думку суду, зміна способу стягнення аліментів про який прохає позивач, а саме зі стягнення їх в твердій грошовій сумі в розмірі 100 гривень щомісячно на стягнення їх в частці від доходу, в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення повноліття, призведе до автоматичного збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача, що буде суперечити вимогам ст.192 СК України, якими передбачено перелік підстав для зміни раніше встановленого розміру аліментів, за умови доведенння їх у судовому порядку.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом стягнення. Стаття 192 СК України вказує лише на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

Вимоги про зміну розміру і способу стягнення аліментів позивача ОСОБА_1 обґрунтовані посиланням на Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів від 17 травня 2017 року, яким був збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Проте, нормами Сімейного кодексу України не передбачена можливість зміни розміру аліментів у зв'язку зі змінами в законодавстві та перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів.

Відповідно до розяснень Верховного Суду України, що містяться в абз.4 п.17 постанови Пленуму Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Отже, питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів.

Відповідно до ст.ст.12, 76, 78, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у звязку із його безпідставністю.

Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.ст141, 180, 182, 183, 192 СК України, керуючись ст.ст.4, 19, 81, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та способу їх стягнення відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Любешівський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: