УХВАЛА

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 372/3527/17

провадження № 61-11717ск19

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 травня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Обухівтранс» про стягнення заробітної плати під час перерви на відпочинок, харчування та за суміщення посад,

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Обухівтранс» (далі - ТОВ «Обухівтранс»), в якому просив стягнути з останнього на його користь заробітну плату за роботу під час перерви на відпочинок і харчування.

27 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом до ТОВ «Обухівтранс», в якому просив стягнути з останнього на його користь заробітну плату за суміщення посад.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 11 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати за роботу під час перерви на відпочинок і харчування та стягнення заробітної плати за суміщення посад об`єднано в одне провадження.

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області із заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з ТОВ «Обухівтранс» на його користь заробітну плату за роботу в години відпочинку з 21 травня 2015 року по 04 травня 2017 року в розмірі 6 346 грн 02 коп., донараховану суму відпускних в розмірі 207 грн 36 коп., донараховану суму компенсації за невикористану відпустку в розмірі 219 грн 19 коп., доплату до вихідної допомоги за рахунок заробітної плати в години відпочинку в розмірі 874 грн 62 коп., доплату до середнього заробітку за час затримки розрахунку з 04 травня 2017 року по день фактичного розрахунку заробітної плати в години відпочинку в розмірі 13 грн 56 коп., основну заробітну плату за період роботи з травня 2015 року по травень 2017 року в розмірі 1 628 грн 95 коп., індексацію заробітної плати за роботу в обідню перерву в розмірі 1 571 грн 33 коп., індексацію з доплати за суміщення посад в розмірі 9 348 грн 21 коп., індексацію з доплати за надурочні години в розмірі 9 392 грн 67 коп., індексацію доходів в розмірі 18 042 грн 03 коп.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 травня 2019 року, в задоволенні позову відмовлено.

26 червня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 травня 2019 року.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 26 червня 2019 року для розгляду справи визначено суддю-доповідача Бурлакова С. Ю.

Дослідивши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, з огляду на наступне.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 47 643 грн 94 коп., яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921*100=192 100 грн).

Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якої одним із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Особа, яка подала касаційну скаргу не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями ЦПК України могли вимагати касаційного розгляду справи.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства і не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням вказаного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 травня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Обухівтранс» про стягнення заробітної плати під час перерви на відпочинок, харчування та за суміщення посад.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ю. Бурлаков