ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2019 року м. Кропивницький

справа № 390/880/19

провадження № 22-ц/4809/1824/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

учасники справи :

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Коробєйніков Антон Вікторович,

відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ»,

представник відповідача- адвокат Фільштейн Володимир Леонідович,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2019 року у складі судді Пасічника Д.І. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначав, що постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2018 року задоволено його позов до Товариства з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ» про скасування наказу про звільнення, про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Його поновлено на посаді слюсаря механоскладальних робіт цеху по виготовленню конвекторів ТДВ «Інтерресурси», стягнуто середній заробіток за грудень 2017 року в розмірі 4500 грн.. 17 грудня 2018 року відповідач видав наказ № 517-к про його поновлення на роботі, копію якого він отримав 28 грудня 2018 року. Просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток з моменту незаконного звільнення до дня поновлення, а саме з 01 січня 2018 року по 28 грудня 2018 року в сумі 53 427,86 грн., а також компенсацію за невикористану щорічну відпустку з січня 2018 року по грудень 2018 року тривалістю 30 днів в сумі 6 385,80 грн., а всього 59 813,67 грн. (а.с.2-6).

В ході розгляду справи зменшив позовні вимоги і просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток з 20 лютого 2018 року по 28 грудня 2018 року в сумі 45 977,76 грн. та компенсацію за невикористану щорічну відпустку з березня 2018 року по грудень 2018 року за 25 днів в сумі 5 321,50 грн. , всього 51 299,26 грн.(а.с.89-90, 95-96).

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20 лютого 2018 року по 14 грудня 2018 року включно в сумі 43 634 грн.30 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

В порядку розподілу судових витрат стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 600 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн. (а.с.113-117).

В апеляційній скарзі Товариство з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ» просить рішення суду першої інстанції скасувати частково, закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з товариства на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 20 лютого 2018 року з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. Просить в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з товариства на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 21 лютого 2018 року по 28 грудня 2018 року відмовити.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права.

Суд безпідставно повторно стягнув з товариства на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за 20 лютого 2018 року, оскільки на виконання постанови Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2018 року про стягнення на користь позивача середнього заробітку за період з 01 грудня 2017 року по день видачі трудової книжки 20 лютого 2018 року, 12 грудня 2018 року платіжним дорученням № 44093 сплачено на користь ОСОБА_1 середній заробіток в сумі 4500 грн. в тому числі і за 20 лютого 2018 року.

Суд не звернув увагу на те, що 04 вересня 2018 року набрала законної сили постанова Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2018 року, ухвалена з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет (в частині вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) і з тих самих підстав, яким стягнуто з товариства на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу і в тому числі і за 20 лютого 2018 року. Тому провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за 20 лютого 2018 року підлягало закриттю на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. Суд, задовольнивши частково позовні вимоги, стягнув з товариства всю суму заявлених ним витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6600 грн. та судовий збір на користь держави не пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, суд не врахував, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені (а.с.122-127).

В частині позовних вимог, в задоволенні яких судом відмовлено, рішення суду не оскаржується.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21 листопада 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, 02 грудня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на 04 грудня 2019 року ( а.с.121, 138).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення середнього заробітку, правильно визначив період, який підлягає оплаті відповідачем. Копія договору про надання правової допомоги від 23 травня 2019 року долучена до позову, також надано квитанцію про сплату гонорару за цим договором в сумі 3 000 грн. Під час розгляду справи суду надано додаткову угоду, укладену позивачем з адвокатом та опис виконаних робіт від 03 вересня 2019 року, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг з 24 травня 2019 року по 03 вересня 2019 року склала 6 600 грн. За умовами договору оплата за надані послуги може здійснюватись частково (а.с.141-143).

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Частиною 13 ст.7 ЦПК України визначено, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що наказом від 03 жовтня 2017 року № 389-к ОСОБА_1 прийнято на роботу з 04 жовтня 2017 року до цеху по виготовленню конвекторів на посаду слюсаря з механоскладальних робіт Товариства з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ».

Наказом № 519-к від 27 грудня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з роботи 27 грудня 2018 року за п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку із вступом на військову службу.

02 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом до ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день видачі трудової книжки 20 лютого 2018 року.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2018 року рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено, скасовано наказ ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» № 519-к від 27 грудня 2017 року про звільнення позивача; зобов`язано товариство поновити ОСОБА_1 на посаді слюсаря механоскладальних робіт цеху по виготовленню конвекторів ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ»; стягнуто з товариства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у період перебування на безстроковій військовій службі з 01 грудня 2017 року по день видачі трудової книжки 20 лютого 2018 року у розмірі 4 500 грн. (а.с.59-63 ).

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

12 грудня 2018 року ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» на виконання постанови Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області про відкриття виконавчого провадження від 22 листопада 2018 року, платіжним дорученням № 44093 сплатило на користь позивача 4500 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу по 20 лютого 2018 року.

Наказом від 17 грудня 2018 року № 517-к товариство поновило ОСОБА_1 на посаді слюсаря механоскладальних робіт цеху по виготовленню конвекторів та допустило його до роботи.

Наказом № 517/1-к від 17 грудня 2018 року увільнило ОСОБА_1 від роботи із збереженням за ним місця роботи, посади та середнього заробітку на строк дії укладеного контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 01 грудня 2017 року.

За 9 робочих днів грудня 2018 року, а саме за період з 17 грудня 2018 року по 28 грудня 2018 року позивачу виплачено нараховану заробітну плату.

Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20 лютого 2018 року по 28 грудня 2018 року включно позивач обґрунтовував тим, що його було поновлено на роботі наказом товариства № 517-к від 17 грудня 2018 року, з яким його ознайомлено 28 грудня 2018 року. Посилався, як на підстави позову на вимушений прогул та на затримку виконання відповідачем рішення суду про його поновлення на роботі як незаконно звільненого.

Згідно ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Ст.236 КЗпП України передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно пункту 8 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

У постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-203цс14 зроблено висновок про те, що відповідно до статті 236 КЗпП у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно з пунктом 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати цей Порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу».

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, в разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що свої позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач обґрунтовував як ст.235 так і ст.236 КЗпП України, та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку, не розмежував ці періоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно включив в розрахунок середнього заробітку 20 лютого 2019 року, є обґрунтованими, оскільки середній заробіток за цей робочий день було стягнуто з відповідача на користь позивача постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для закриття провадження у справі згідно п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, є безпідставними, оскільки позовна заява стосується вимог щодо стягнення середнього заробітку за інший період та підставою позову є не лише вимушений прогул, а й затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення судом.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2018 року стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах заявлених позивачем позовних вимог по 20 лютого 2018 року.

За таких обставин позивач не позбавлений права на захист своїх трудових прав шляхом звернення з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за інший період до ухвалення рішення судом про поновлення на роботі.

Оскільки позивач був поновлений на роботі рішенням апеляційного суду, то середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню за період з 21 лютого 2018 року по день ухвалення рішення апеляційним судом по 04 вересня 2018 року.

Відповідно до п.5 розд. ІУ Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні/0 дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період, а після закінчення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Як свідчать матеріали справи, встановлений судом розмір середньоденного заробітку позивача 212,86 грн., відповідачем не оспорюється.

Відповідно до норм тривалості робочого часу на кожний рік з урахуванням державних свят та перенесених робочих днів з 21 лютого 2018 року кількість робочих днів становить 6 днів, за березень 2018 року 21 день, за квітень 2018 року 19 днів, за травень 2018 року 20 днів, за червень 2018 року 20 днів, за липень 2018 року 22 дні, за серпень 2018 року 22 дні та по 4 вересня 2018 року 2 дні, всього 132 робочих дні.

Отже, середній заробіток, який підлягає стягненню на користь позивача за період вимушеного прогулу з 21 лютого 2018 року по 04 вересня 2018 року складає 28 097,52 грн. (132 роб.дні х 212,86 грн.) без віднімання сум податків та зборів, які підлягають нарахуванню відповідно до чинного законодавства та утриманню роботодавцем при виконанні судового рішення.

Оскільки наказ про поновлення позивача на роботі було видано відповідачем 17 грудня 2018 року, то середній заробіток за час затримки виконання рішення суду підлягає стягненню за період з 05 вересня 2018 року по 16 грудня 2018 року (з наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі).

Відповідно до норм тривалості робочого часу у 2018 році з урахуванням державних свят та перенесених робочих днів кількість робочих днів у вересні 2018 року становить -18 днів (починаючи з 05 вересня), у жовтні 2018 року 22 дні, у листопаді 2018 року 22 дні та у грудні 10 днів (по 16 грудня включно, оскільки з 17 грудня позивач вже поновлений на роботі), всього 72 робочих дні.

За період з 05 вересня 2018 року по 16 грудня 2018 року з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення середній заробіток за затримку виконання рішення суду 15 325,92 грн. (72 роб.дні х 212,86 грн.), а разом підлягає до стягнення середній заробіток в сумі 43 423,44 грн. (28097,52 грн. + 15 325,92 грн.).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зміні.

З ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» на користь ОСОБА_1 належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 лютого 2018 року по 04 вересня 2018 року в сумі 28 097,52 грн. та середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 05 вересня 2018 року по 16 грудня 2018 року в сумі 15 325,92 грн., а всього 43 423,44 грн..

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу (професійну правничу допомогу).

Саттею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009,п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у в`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо)(ч.8 ст.141 ЦПК України).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У позовній заяві позивач зазначав орієнтовний розрахунок судових витрат, які він поніс у зв?язку з подачею позовної заяви у розмірі 6 000 грн. (а.с.2-6).

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду першої інстанції: договір про надання професійної правничої допомоги від 23 травня 2019 року; квитанцію № 53 від 07 червня 2019 року, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатив адвокату 3 000 грн. за договором від 23 травня 2019 року про надання правової допомоги; додаткову угоду № 1 від 21 червня 2019 року до договору про надання правової допомоги від 23 травня 2019 року, в якій внесено зміни і передбачено, що ОСОБА_1 зобов?язується сплатити адвокату гонорар у розмірі 6 000 грн. за надання правничої допомоги, оплата може здійснюватись частинами, остаточний розрахунок здійснюється не пізніше 01 грудня 2019 року; опис виконаних робіт (наданих послуг адвокатом за період з 24 травня 2019 року по 03 вересня 2019 року (а. с.1, 14, 100, 101).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача 6 600 грн. є обґрунтованими.

Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає відшкодуванню позивачу, суд не звернув увагу на те, що вказані витрати документально підтверджені лише в сумі 3 000 грн.(а.с.1).

Інших доказів на підтвердження понесених витрат у більшому розмірі, позивач та його представник не надали.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу підлягає зміні.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду в частині стягнення середнього заробітку та витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Від сплати судового збору позивача звільнено на підставі ч. п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в розмірі 43 423,44 грн. (84,65 %), пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням ч. 6 ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 650,45 грн..

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись сп.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ» задовольнити частково.

Змінити рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2019 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судового збору.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ» (код , юридична адреса: 25014, м. Кропивницький, вул. Дарвіна,50) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 лютого 2018 року по 04 вересня 2018 року в розмірі 28 097,52 грн. та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 05 вересня 2018 року по 16 грудня 2018 року в розмірі 15 325,92 грн., всього 43 423,44 грн. (сорок три тисячі чотириста двадцять три гривні сорок чотири копійки).

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн. (три тисячі гривень).

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ» в дохід держави 650,45 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2019 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т. М. Авраменко

В. В. Черненко