Ужгородський міськрайонний суд
У Х В А Л А

09.12.2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі

головуючої судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Вереш А.В.,

За участі:

представника заявника - ОСОБА_1 ,

представника стягувача ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області - Беляков М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород скаргу ОСОБА_4 , який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Білинець В.О., стягувач - ОСОБА_2 на дії та рішення старшого державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Білинець В.О. під час виконання судового рішення , скасування акту державного виконавця та постанови про відкриття виконавчого провадження та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 , який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Білинець В.О., стягувач - ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України на дії та рішення державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Білинець В.О. під час виконання судового рішення , скасування акту державного виконавця та постанови про відкриття виконавчого провадження та зобов`язання вчинити певні дії.

Мотивуючи вимоги скарги, заявник вказує, що 07 вересня 2018 року в м. Ужгород по вул. Перемоги 141/1 старший державний виконавець при примусовому виконанні ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 26 жовтня 2017 року № 308/9995/17 з участю понятих, представника стягувача та боржника склав акт в якому зазначено, що державним виконавцем доведено до відома резолютивну частину ухвали № 308/9995/17 від 26.10.2017 р., копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 жовтня 2017 року ВП № 55028069 вручено представнику боржника ОСОБА_4

Заявник вважає дії державного виконавця щодо складання акту та проведення виконавчої дії незаконною виходячи з наступного.

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 30 жовтня 2017 року ВП № 55028069 винесена на виконання Ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 26 жовтня 2017 року. З резолютивної частини ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 26 жовтня 2017 року вбачається , що суд лише виправив неточності в другому абзаці резолютивної частини ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 23.10.2017 р. , якою вжиті заходи забезпечення позову у цивільній справі. На думку заявника, ухвала суду від 26 жовтня 2017 року лише виправляє описку допущену в ухвалі суду від 23 жовтня 2017 року, а отже не являється самостійним виконавчим документом. Заявник зазначає, що при відкритті виконавчого провадження державний виконавець на вказані обставини уваги не звернув та у відповідності до ст. 4 ЗУ Про виконавче провадження не вирішив питання щодо відмови у прийнятті до примусового виконання виконавчого документа.

Зазначає, що державний виконавець не вправі був виконувати ухвалу суду у спосіб не визначений п.1 ч.1 ст. 26 ЗУ Про виконавче провадження. У матеріалах виконавчого провадження відсутні докази оплати стягувачем авансового внеску, а також заява стягувача про примусове виконання рішення.

Заявник вказує на те, що державний виконавець розпочавши примусове виконання виконавчого документа не переконався в отриманні копії постанови боржником ОСОБА_5 , оскільки відповідно до ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» до початку проведення виконавчих дій має передувати належне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження. Зазначені вимоги законодавства державним виконавцем не було дотримано.

Заявник вказує, що відповідно до ст. 24 ЗУ Про виконавче провадження виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування,роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Разом з тим заявник вказує, що державним виконавцем призначено виконання в АДРЕСА_1 , при тому що місцем проживання боржника є АДРЕСА_2 .

Тобто виходячи з аналізу положення ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець районного відділу не мав компетенції на виконання судового рішення за місцем діяльності районного відділу. На місто Ужгород поширюється компетенція міського відділу державної виконавчої служби.

За таких обставин заявник вважає, такі дії державного виконавця по відношенню до боржника незаконними та протиправними.

Заявник вважає дії державного виконавця незаконними, оскільки державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження всупереч приписам ст. 26 ЗУ Про виконавче провадження.

Окрім того, заявник вказує на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 30.10.2017 року , надана йому тільки 07.09.2018 року, про що зазначено в акті державного виконавця від 07.09.2018 року.

На підставі викладеного представник заявника просить суд: визнати причини пропуску строку на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.10.2017 р. ВП № 55028069 поважними; визнати дії Старшого державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Білинець В.О. щодо проведення виконавчої дій 07 вересня 2018 року в м. Ужгороді по вул. Перемоги, 141/1 у виконавчому провадженні № 55028069 протиправними; Скасувати акт державного виконавця від 07 вересня 2018 року у виконавчому провадженні № 55028069; Скасувати постанову Старшого державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Білинець В.О. від 30 жовтня 2017 року ВП № 55028069 про відкриття виконавчого провадження; зобов`язати державного виконавця повторно розглянути виконавчий документ на предмет його відповідності вимогам ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» та вирішити питання про його подальше виконання.

Представник заявника ( боржника) в судовому засіданні вимоги скарги підтримав, просив суд їх задоволити з підстав та мотивів викладених у скарзі. Представник заявника надав суду пояснення аналогічні викладеним у скарзі. Звернув увагу суду на те, що державний виконавець здійснював виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 26 жовтня 2017 року про виправлення описки допущеної в ухвалі суду від 23 жовтня 2017 року. При зверненні із заявою про примусове виконання судового рішення не було спрачено авансовий внесок. Наголосив на тому, що не було доведено до відому резолютивну частину ухвали суду від 23 жовтня 2017 року. Виконавчі дії були проведені в м. Ужгороді, а не за місцем знаходженням боржника.

Представник ОСОБА_2 (стягувача) ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог скарги та зазначив, що те, що виконавче провадження відкрито державним виконавцем на підставі ухвали суду від 26.10.2017 р. та те, що ухвала була вручена не Ужгородському районі , а в м. Ужгороді не є порушенням Закону України «Про виконавче провадження».

Заінтересована особа - представник Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог скарги з підстав викладених у письмовому відзиві. Надав пояснення аналогічні викладеним у письмовому відзиві. Зокрема вказав на те, що відсутність авансового внеску мотивована тим, що виконавчий документ пред`явлений до виконання органом державної влади , а саме Ужгородським міськрайонним судом. 07.09.2018 року при виїзді за мсцем виконавчих дій, державим виконавцем доведено до відому представника боржника резолютивну частину ухвали суду від 26.10.2017 р. та вручено йому копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.10.2017 року. Оскільки державному виконавцю стало відомо про можливе місце перебування боржника, він виконав дії за адресою м. Ужгород. Зокрема вказав на те, що оскаржувана постанова була винесена правомірно, відповідно до вимог Закону. Державним виконавцем, вжито заходів щодо виконання виконавчого документу. Просив відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши доводи учасників судового процесу, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. ст. 13,81 ЦПКУкраїни суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як вбачається із змісту скарги, така подана в порядку ст. 447 ЦПК України.

Відповідно до положень ст.447ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається саме на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців,правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб,які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невідємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обовязкове, судове рішення залишалося невиконаним. Це призвело б до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплексдій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012) ; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № П-рп/2012).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, щовизначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 2, 3, 5 ч. 1 ст. 2 Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: обовязковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» законодавець встановив обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено судом, 23.10.2017 року Ужгородським міськрайонним судом постановлено ухвалу у справі №308/9995/17 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ТзОВ «Фінансова компанія ІНВЕСТ-КРЕДО», ПАТ Укрсоцбанк», з третью особою на стороні відповідачів Приватний нотаріус Київського МНО Малаховська І.В., з третью особою на стороні позивача ОСОБА_6 , з третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 , про визнання недійсними договору факторингу, договорів передачі права договору про відступлення прав вимоги шляхом заборони фізичній особі ОСОБА_5 вчиняти дії щодо передачі прав за Іпотечним договором №26 від 15/05/2007 року за реєстровим №992, Іпотечним договором №65/1 від 10.08.2006 року за реєстровим №3764 до вирішення справи по суті та надіслано її до виконання до MB ДВС Ужгородського МРУЮ.

25.10.2017 року до Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області звернулася стягувач ОСОБА_2 про примусове виконання ухвали суду від 23.10.2017 року, копія заяви наявна в справі.

Як встановлено судом, старшим державним виконавцем Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області за наслідками розгляду заяви стягувача щодо примусового виконання ухвали суду № 308/9995/17 від 23.10.2017 року винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 25.10.2017 року на підставі п.6 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» .

Як встановлено судом, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 26 жовтня 2017 року у справі № 308/9995/17 виправлено неточності допущені в другому абзаці резолютивної частини ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 23 жовтня 2017 року.

30.10.2017 року у відповідності до ст.ст. 3,4, 24-27 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Білинець В.О. за наслідками розгляду заяви стягувача про примусове виконання ухвали суду № 308/9995/17 від 26.10.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 55028069 з примусового виконання Ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 26 жовтня 2017 року №308/9995/17 про: «вжити заходи забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання недійсними договору факторингу, договорів передачі прав, договору про відступлення прав вимоги шляхом заборони боржнику фізичній особі ОСОБА_5 вчиняти дії щодо передачі прав за іпотечним договором № 26 від 15.05.2007 року за реєстровим № 992, іпотечним договором № 65/1 від 10.08.2006 року за реєстровим № 3764 до вирішення справ по суті».

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази отримання такої постанови боржником ОСОБА_5 .

Також судом встановлено, що з метою доведення до відома боржника резолютивної частини cудового рішення державним виконавцем призначено виконавчі дії на 06.11.2017 року за адресою АДРЕСА_2 , яка вказана у виконавчому документі , як адреса проживання боржника.

Як встановлено судом, виїздом державного виконавця за місцем проживання боржника останнього дома не виявилось. Зі слів особи, як представилась сусідом боржника, останнього дома не бачила тривалий час. Старшим державним виконавцем Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Білинець В.О. в присутності понятих, сусіда та державного виконавця залишено в поштовій скрині копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 55028069 від 30.10.2017 р., про що було складено акт від 06.11.2017 року.

21.12.2017 року державним виконавцем Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Білинець В.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 , 40 Закону України «Про виконавче провадження» .

Частиною 4. ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або утриматися від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складання акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до постанови в.о. начальника Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Плиска А.С. про перевірку виконавчого провадження від 04.09.2018 року постанову про закінчення виконавчого провадження АСВП №55020869 від 21.12.2017 скасовано та зобов`язано державного виконавця довести до відома боржника резолютивну частину рішення про що скласти відповідний акт.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В зв`язку з чим державним виконавцем призначено було виконавчі дії на 07.09.2018 року з метою довести до відома боржника резолютивної частини рішення, за адресою можливого перебування боржника: АДРЕСА_1 .

07.09.2018 року при виїзді за місцем виконавчих дій, державним виконавцем доведено до відома резолютивну частину ухвали №308/9995/17 від 26.10.2017 року представнику боржника ОСОБА_4 та вручено йому копії вищевказаної ухвали суду та постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.10.2017 року, про що старшим державним виконавцем Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Білинець В.О. складено акт від 07.09.2019 року.

18.09.2018 року старшим державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч.1 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративнихсправах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частинами першою, другою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Виходячи із системного аналізу норм права, слід дійти висновку, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 30.10.2017 року старшим державним виконавцем Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Білинець В.О. за наслідками розгляду заяви стягувача про примусове виконання ухвали суду № 308/9995/17 від 26.10.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 55028069 з примусового виконання Ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 26 жовтня 2017 року №308/9995/17, якою виправлено неточності в другому абзаці резолютивної частини ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 23 жовтня 2017 року.

Отже, ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 26 жовтня 2017 року №308/9995/17 про виправлення описки в другому абзаці резолютивної частини ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 23 жовтня 2017 року не є виконавчим документом, виходячи з приписів Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Здійснюючи судовий контроль за виконанням судових рішень, суд зобов`язаний перевіряти дотримання державним виконавцем вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

З огляду на вище встановлені обставини , керуючись наведеними приписами процесуального та матеріального законодавства, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення - постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження прийнята з порушенням положень Закону України «Про виконавче провадження», а відтак постанова підлягає скасуванню.

Аргументи представника заявника про те, що до заяви про примусове виконання рішення стягувачем не додано квитанцію про сплату авансового внеску , що є підставою для повернення виконавчого документу стягувачу органом державної виконавчої служби, суд відхиляє виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Зі змісту статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби. У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

У відповідності до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Авансовий внесок у виконавчому провадженні - це кошти, внесені стягувачем на окремий небюджетний рахунок, які використовуються виконавцем для організації та проведення виконавчих дій у спосіб та порядок, встановлений Міністерством юстиції України.

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за виконання ухвали суду постановленої за результатами розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, що підлягають негайному виконанню не сплачується як виконавчий збір, так і авансовий платіж.

Саме до викладеного вище зводяться правові висновки викладені колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.09.2018 року у справі № 635/5151/17-ц.

Що стосується вимог заявника в частині визнання дій старшого державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Білинець В.О. щодо проведення виконавчої дії 07 вересня 2018 року в м. Ужгороді по вул. Перемоги, 141/1 у виконавчому провадженні № 55028069 протиправними та скасування акту державного виконавця від 07 вересня 2018 року з підстав порушення приписів ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження», суд констатує наступне.

Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Оскільки судом констатовано те, що старшим державним виконавцем Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Білинець В.О. неправомірно відкрито виконавче провадження від 30.10.2017 ВП № 55028069 у звязку з чим постанова підлягає скасуванню, а відтак і проведені 07 вересня 2018 року виконавчі дії старшим державним виконавцем Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Білинець В.О. у виконавчому провадженні № 55028069, які зафіксовані в акті від 07.09.2018 року є неправомірними.

Що стосується вимог заявника в частині зобов`язати державного виконавця повторно розглянути виконавчий документ на предмет його відповідності вимогам ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» та вирішити питання про його подальше виконання, суд виходить з наступного.

Як роз`яснено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.18 постанови №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі визнання неправомірними рішення,дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобовязує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій,які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні вимоги заявника щодо зобов`язати державного виконавця повторно розглянути виконавчий документ на предмет його відповідності вимогам ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» та вирішити питання про його подальше виконання враховуючи право державного виконавця самостійно визначати та вчиняти дії, направлені на виконання рішення суду, а суди не наділені повноваженнями державного виконавця, а лише перевіряють правильність та повноту вчинення виконавчих дій.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, та у випадку не виконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, та здійсню-валось примусове виконання рішення.

За таких обставин, скаргу потрібно задовольнити частково.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч.1 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Крім того, у відповідності до ст. 452 ЦПК України на органи державної виконавчої служби покладаються судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Враховуючи, що представнику боржника ОСОБА_4 постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.10.2017 р. ВП № 55028069 було вручено 07.09.2018 р., що підтверджується актом державного виконавця і з того часу він дізнався про існування такої постанови, а докази вручення ОСОБА_5 копії постанови від 30.10.2017 про відкриття виконавчого провадження відсутні, а відтак суд вважає, що строк звернення до суду не пропущено.

Керуючись ст. ст.258,260,353,354,447-453 ЦПК України,Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_4 , який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Білинець В.О., стягувач - ОСОБА_2 на дії та рішення старшого державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Білинець В.О. під час виконання судового рішення , скасування акту державного виконавця та постанови про відкриття виконавчого провадження та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

Скасувати постанову Старшого державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Білинець В.О. про відкриття виконавчого провадження від 30 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні № 55028069.

Визнати дії старшого державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Білинець В.О. щодо проведення виконавчої дії 07 вересня 2018 року в м. Ужгороді по вул. Перемоги, 141/1 у виконавчому провадженні № 55028069 неправомірними та скасувати акт державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Білинець В.О. від 07 вересня 2018 року.

В решті вимог скарги - відмовити.

Стягнути з Ужгородського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови с уду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Заявник ОСОБА_5 ( місце проживання АДРЕСА_2 )

Заінтересовані особи:

старший державний виконавець Ужгородського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Білинець В.О., (м. Ужгород, пл.. Ш.Петефі, 14)

ОСОБА_2 (адреса проживання АДРЕСА_3 ,)

Дата складання повного тексту ухвали 09.12.2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца