Справа № 309/1551/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 березня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.,

за участі секретаря Юрочко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Хустського районного суду від 10 жовтня 2018 року (головуючий суддя Волощук О.Я.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та Хустської міської ради про визнання недійсними рішення виконкому міської ради та державного акту на право власності на землю, -

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_1 та Хустської міської ради про визнання недійсними рішення Хустської міської ради та державного акту на право власності на землю.

Позов мотивовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.1985 позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_1 належало домоволодіння №56 по вул. Пилипа Орлика (колишня вул. Патакі) в місті Хуст Закарпатської області.

Згідно договору дарування від 28.05.2003 ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 1/2 частину цього домоволодіння.

Співвласником іншої 1/2 частини даного домоволодіння залишилася ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_3, як власник 1/2 частини житлового будинку, вирішив приватизувати частину земельної ділянки призначену для обслуговування цього житлового будинку. 01.12.2016 ОСОБА_3 звернувся до управління Держгеокадастру у Хустському районі Закарпатської області із заявою про надання інформації чи реєструвалося право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою м. Хуст, вул. Пилипа Орлика (Патакі), 56.

12.12.2016 ОСОБА_3 надано відповідь, що в архіві управління зберігається державний акт серії І-ЗК №001471 за №5291 від 04.07.2002, виданий відповідачеві ОСОБА_5 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,124 га за адресою м.Хуст, вул. Патакі, 56.

Вказаний державний акт видано на підставі рішення виконавчого комітету Хустської міської ради №70 від 27.02.2002, згідно якого відповідачці ОСОБА_5 одноосібно було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,124 га по вул. Патакі 56.

Позивачі вважають дане рішення виконавчого комітету Хустської міської ради та виданий на його підставі державний акт незаконними, такими, що прийняті з порушенням права на землю іншого співвласника житлового будинку, яким на момент передачі земельної ділянки була ОСОБА_4, а в подальшому ОСОБА_3

Оскільки про порушення своїх прав позивачі дізналися 12.12.2016 з відповіді управління Держгеокадастру, тому просили поновити строк позовної давності для звернення із позовом до суду, скасувати рішення виконавчого комітету Хустської міської ради №70 від 27.02.2002 та визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК №001471.

У суді першої інстанції Хустська міська рада позов визнала (а.с. 73).

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 10.10.2018 поновлено ОСОБА_3, ОСОБА_4 строк позовної давності для звернення до суду. Визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Хустської міської ради №70 від 27.02.2002 року в частині передачі безоплатно у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських споруд ОСОБА_5 площею 0,124 га по вул. Патакі, 56 в м. Хуст та визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК №001471 виданий ОСОБА_5 04.02.2002 Хустською міською радою для обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,124 га і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №5191.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

На це рішення подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у скаржника наявні підстави для сумніву, що ОСОБА_4 підписано довіреність на представлення її інтересів у суді; ОСОБА_3 не надав доказів, що йому не було відомо про факт приватизації відповідачем ОСОБА_1 (його мамою) спірної земельною ділянки у 2003 році; на момент прийняття оспорюваного рішення ОСОБА_3 не був співвласником 1/2 частини домоволодіння, а тому його права не порушено; ОСОБА_4 подарувала свою 1/2 частину домоволодіння, а тому наразі не має жодного відношення до справи та не може бути позивачем; судом не досліджено ту обставину, що згідно наявного у справі витягу з Державного земельного кадастру слідує, що 29.09.2016 проведено державну реєстрацію земельної ділянки та площа земельної ділянки по вул. Патакі, 56 в м. Хуст для обслуговування житлового будинку і господарських споруд після цього становить не 0,124 га, а 0,0417 га; у звязку з цим вважає, що решта земельної ділянки призначена для особистого селянського господарства та під будинком не знаходиться; вказує, що відповідач як добросовісний одноосібний власник земельної ділянки не обмежує право позивача у користуванні земельною ділянкою, необхідною йому для обслуговування його частки будинку.

У відзивах на апеляційну скаргу представник позивачів та виконком Хустської міської ради просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта та представника позивачів, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 12, 13, 79, 80, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 21.03.1985 позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (після розірвання шлюбу прізвище відповідача ОСОБА_1, а.с.67) належало домоволодіння №56 по вул. Пилипа Орлика (колишня вул. Патакі) в місті Хуст Закарпатської області, що було розташоване на земельній ділянці розміром 926 кв.м. (а.с.15-16).

Згідно договору дарування від 28.05.2003 ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 1/2 частину цього домоволодіння (а.с.12-13). У п. 2 цього договору зазначено, що будинок розташований на земельній ділянці, розмір площі якої не встановлено.

Співвласником іншої 1/2 частини даного домоволодіння залишилася ОСОБА_1

При цьому відповідачкою ОСОБА_1 виготовлено Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК №00147 за №5291 від 04.07.2002 для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,124 га за адресою м.Хуст, вул. Патакі, 56 Закарпатської області (а.с.7-8).

Вказаний Державний акт видано на підставі рішення виконавчого комітету Хустської міської ради №70 від 27.02.2002, згідно якого ОСОБА_5 одноосібно було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0, 124 га по вул. Патакі 56 в м. Хуст Закарпатської області для обслуговування житлового будинку і господарських споруд (а.с.10).

Доказів того, що ОСОБА_5 було одноособово проведено приватизацію земельної ділянки за згодою іншого співвласника домоволодіння відповідачем не надано.

Відповідно до ст. ст. 116, 118 ЗК України (тут і далі ЗК України в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення виконкому Хустської міської ради) безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Як було передбачено частиною 4 ст. 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Таким чином, за змістом вказаних норм ЗК України, у разі належності права власності на будівлю та споруду кільком особам, такі особи мають право приватизувати земельну ділянку, що перебуває у їх користуванні, пропорційно їх часткам у вартості будівлі та споруди.

Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчувалось державним актом.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

При прийнятті рішення виконавчим комітетом Хустської міської ради №70 від 27.02.2002 щодо передачі одноосібно у власність ОСОБА_1 всієї земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння №56 по вул. Пилипа Орлика (колишня вул. Патакі) в місті Хуст Закарпатської області, не було враховано, що будинковолодіння перебуває у спільній частковій власності, і таким рішенням було порушено право іншого співвласника домоволодіння щодо набуття права на земельну ділянку, визначену пропорційно до частки у праві власності на жилий будинок. На момент передачі земельної ділянки іншим співвласником домоволодіння була ОСОБА_4 В подальшому, згідно договору дарування від 28.05.2003, співвласником домоволодіння став, і є на даний час - ОСОБА_3, а отже, оскаржуваними рішенням виконкому Хустської міської ради та Державним актом на права приватної власності на землю порушується його право на приватизацію відповідної частини земельної ділянки.

Оскаржуване рішення виконкому Хустської міської ради та державний акт призводять до того, що 1/2 частина домоволодіння, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3, знаходиться на земельній ділянці відповідача, та призводить до порушення принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та відповідної частки об'єкта нерухомості, який на ній розташований.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову є вірним.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на те, що згідно наявного у справі витягу з Державного земельного кадастру слідує, що 29.09.2016 проведено державну реєстрацію земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та обєднання земельних ділянок, у звязку з чим площа земельної ділянки по вул. Патакі, 56 в м. Хуст для обслуговування житлового будинку і господарських споруд після цього становить не 0,124 га., а 0,0417 (а.с.79). Так, земельна ділянка площею 0,0417 га., кадастровий номер :01:014:0214 для будівництва та обслуговування житлового будинку, є частиною земельної ділянки загальною площею 0,124 га., яка була виділена ОСОБА_5 рішенням виконавчого комітету Хустської міської ради №70 від 27.02.2002, та на яку було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК №001471 за №5291 від 04.07.2002. У Державному акті зазначено, що землю передано для обслуговування житлового будинку і господарських споруд (а.с.8). Проведення в 2016 році поділу такої земельної ділянки не впливає на висновки суду щодо неправомірності оскаржуваних рішення виконкому Хустської міської ради та Державного акту на право приватної власності на землю, які були видані у 2002 році.

Суд вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Твердження скаржника про те, що у неї наявні підстави для сумніву, що ОСОБА_4 підписано довіреність на представлення її інтересів у суді є голослівними, оскільки у нотаріально-посвідченій довіреності зазначено, що таку підписано ОСОБА_6 у присутності нотаріуса у звязку з неграмотністю та похилим віком ОСОБА_4 і за її дорученням.

Оцінюючи обставини справи у сукупності, доводи скаржника щодо пропуску позовної давності колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки про порушення свого права, існування та реквізити оспорюваного правовстановлюючого документу, правову підставу його видачі, позивачам стало відомо 12.12.2016 - з відповіді управління Держгеокадастру у Хустському районі Закарпатської області.

Таким чином, перевіривши дану апеляційну скаргу в межах її доводів, апеляційний суд вважає, що скаргу, відповідно до ст. 375 ЦПК України, слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду від 10 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 березня 2019 року.

Головуюча:

Судді: