Справа № 352/187/17
Провадження № 2/344/883/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Польської М.В.

секретаря Гули Р.М.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - орган опіки та піклування Тисменицької РДА Івано-Франківської області до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком (одна з яких з ним уже проживає),-

В С Т А Н О В И В:

Позивач в січні 2017 року звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком (одна з яких з ним уже проживає). Позов обґрунтовано тим, що 15 грудня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського управління юстиції Івано-Франківської області, зареєстрував шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1624. В шлюбі народилось троє дітей, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Подружнє життя не склалось, через різні погляди на сімейне життя та втрату взаєморозуміння між ними. Сторони разом не проживають, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. За наведених обставин просить шлюб розірвати, неповнолітніх дітей залишити на проживанні з батьком (двоє дітей уже проживають з ним).

Згідно розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області № 84 від 01.10.2018 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв"язку із звільненням судді ОСОБА_6 у відставку, вказана справа передана у провадження судді Польської М.В. Відповідна ухвала про прийняття цивільної справи № 352/187/17 до свого провадження постановлена 08 жовтня 2018 року.

Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити.

Відповідач проти розірвання шлюбу та проживання наймолодшої дитини з батьком не заперечила.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 виданого 15 грудня 2001 року (а.с.3) сторони зареєстрували шлюб 15 грудня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського управління юстиції Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1624.

В шлюбі народились троє дітей, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 12 липня 2005 року, серії НОМЕР_4 від 04 вересня 2002 року та серії НОМЕР_3 від 23 листопада 2012 року (а.с.4-6).

За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Однак діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла повноліття, а ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на даний час 17 років. Разом з тим, згідно ч.2 ст.29 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

А тому суд розглядає позовні вимоги в частині щодо проживання однієї дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка не досягла 14 років. Мати визнала позовні вимоги щодо цього.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім'ї, сторони миритись не бажають, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, неповнолітю дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити на проживанні з батьком.

Відповідно до частини пятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 89, 263-265 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - орган опіки та піклування Тисменицької РДА Івано-Франківської області до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком (одна з яких з ним уже проживає) - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, укладений 15 грудня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського управління юстиції Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1624.

Неповнолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, залишити на проживання з батьком ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а після чого, безпосередньо до апеляційного суду). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 29 січня 2019 р.

Суддя Польська М.В.