Справа № 304/142/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 грудня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Собослой Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Кучінка Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Перечинського районного суду ухваленого 18 червня 2019 року головуючим суддею Чепурнов В.О. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

встановив:

У січні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну вимогу обґрунтовував тим, що 12.04.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконував належним чином, внаслідок чого виникла заборгованості на суму 110051,03 грн., яку і просив стягнути з ОСОБА_1

Рішенням Перечинького районного суду від 18 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що за анкетою-заявою відповідач отримав три картки строк дії останньої з яких становить 04/16, а отже строк позовної давності спливає 30.04.2019 і банк такий не пропустив. Суд необґрунтовано критично оцінив надану банком довідку, оскільки така є не спростованою відповідачем.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Встановлено, що 12 квітня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк)» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України). Відповідно до нього ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У Анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 ознайомилася і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку.

Свою згоду з Умовами та Правилами, а також Тарифами ОСОБА_1 висловила у своїй заяві та довідці про кредитування, які власноручно підписала (а.с.14, 15).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с.10-13) станом на 22.10.2018 р. за ОСОБА_1 рахується заборгованість по даному кредитному договору у розмірі 110 051,03 грн., яка складається з: 709,60 заборгованості за тілом кредиту; 98 018,10 грн. заборгованості по відсоткам; 5606,61 грн. пеня; 500 грн. штраф (фіксована складова); 543,01 грн. (штраф процентна складова). Правильність такого розрахунку відповідачем не оспорюється.

Апеляційний суд констатує, що ОСОБА_1 не оспорює факт отримання кредитних коштів та укладення кредитного договору на умовах вказаних позивачем у позовній заяві з додатками, а лише вказує на пропуск строків позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем трирічного строку позовної давності.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно з п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг (які є невід`ємною частиною договору) термін позовної давності щодо вимог Банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років (а.с.16 на звороті).

Тобто, сторони у письмовій формі домовились про збільшення у даному кредитному договору строків позовної давності до 50 років. А тому, посилання суду першої інстанції на пропуск банком трирічного строку позовної давності є недоречним та помилковим.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно посилання на Довідку б/н про строки дії кредитних карток (а.с.68), оскільки суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив таку в цілому.

Як вбачається з Довідки б/н про строки дії кредитних карток, ОСОБА_1 начебто отримала наступні картки: 14.04.2011 з терміном дії 04/15;

15.06.2011 з терміном дії 11/14;

11.07.2012 з терміном дії 04/16.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що лише перша з вказаних карток відкрита найближче до дати укладення кредитного договору та її термін дії закінчився 30 квітня 2015 року.

Щодо інших двох карток вказаних у довідці, то апеляційний суд критично оцінює посилання апелянта на те, що такі стосуються також заяви-анкети б/н від 12.04.2011. Зокрема, нелогічним та необґрунтованим є отримання відповідачем ще одної картки у червні 2011 року (лише через два місяці з моменту отримання попередньої до закінчення її строку) з меншим терміном дії. З цих же підстав нелогічним та необґрунтованим є й отримання відповідачем картки у липні 2012, задовго до закінчення терміну дії наявної в неї картки.

Позивачем жодним чином не обґрунтовано чому саме були вчинені такі дії позичальником, а відповідних доказів, що дійсно мало місце волевиявлення ОСОБА_1 на отримання нової картки (карток) до закінчення терміну дії попередньої - позивачем не надано. А тому, суд вірно взяв до уваги лише інформацію щодо кредитної кратки відкритої 14.04.2011 з терміном дії по 30 квітня 2015 року.

Також і виписка про рух коштів на картці, яка надана Банком стосується основної картки:НОМЕР_1 з терміном дії по 30 квітня 2015 року, що відкрита 14.04.2011 року (а.с.68 на звороті - 72).

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом на термін дії кредитної картки.

Відтак, у межах строку кредитування по 30 квітня 2015 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця. Починаючи з 01 травня 2015 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, яка була розрахована на період дії кредитної картки.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, яким є строк дії кредитної картки.

Тобто, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий же правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12.

Як слідує з розрахунку заборгованості станом на 30.04.2015 заборгованість ОСОБА_1 по відсоткам становила 2209,73 грн. і лише дана сума відсотків підлягає стягненню. Заборгованість по пені на вказану дату взагалі була відсутня, а отже, вся неустойка нарахована після закінчення строку кредитування, вчинено неправомірно і стягненню не підлягає.

Отже з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 2919,33 грн., що складається з 709,60 заборгованості за тілом кредиту та 2209,73 грн. заборгованості по відсоткам. В іншій частині вимог банку слід відмовити.

З огляду на викладене рішення суду слід скасувати та постановити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Банком пред`явлено позов на суму 110 051,03 грн., апеляційним судом такий позов задоволено лише на суму 2919,33 грн., що становить близько 2,6 % від заявлених вимог.

За пред`явлення позову банком сплачено судовий збір у розмірі 1921 грн., а за подання апеляційної скарги 2881,50 грн., тобто на загальну суму 4802,50 грн. Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути частину судових витрат у розмірі 124,85 грн. (4802,50 х 2,6%).

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», задовольнити частково.

Рішення Перечинського районного суду від 18 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, ) заборгованість за кредитним договором в розмірі 2919,33 грн. (дві тисячі дев`ятсот дев`ятнадцять гривень тридцять три копійки), яка складається з: 709,60 заборгованості за тілом кредиту та 2209,73 грн. заборгованості по відсоткам.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, ) судові витрати у розмірі 124,85 грн., судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 12 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді