Справа № 127/3474/16-ц
Провадження № 22-ц/801/2335/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 рокуСправа № 127/3474/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя - доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

стягувач АТ КБ «ПРИВАТБАНК»,

боржник (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2019 року, постановлену у складі судді Вохмінової О. С. у м. Вінниці, дата складення повного судового рішення 12 вересня 2019 року,-

в с т а н о в и в:

15 липня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, обґрунтувавши її тим, що Центральним відділом ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області було відкрито виконавче провадження № 5800088 з виконання виконавчого листа, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 06 лютого 2017 року у справі № 127/3474/16-ц на підставі рішення цього суду від 28 липня 2016 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредитному договору б/н від 08 січня 2008 року, станом на 31 січня 2016 року, в сумі 15 888, 68 грн та судові витрати в сумі 1 378 грн.

Зазначає, шо укладений ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 08 січня 2008 року договір № б/н, є договором № AMDNS353, що підтверджується відповідною довідкою, виданою банком від 10 липня 2019 року, станом на 10 липня 2019 року інших кредитних договорів, укладених між нею та банком немає.

10 липня 2019 року сторони кредитного договору № SAMDNS353 від 08 січня 2008 року уклали Додаткову угоду № 1 до цього договору, якою визначили загальний розмір заборгованості за договором в сумі 12 500 грн станом на дату підписання цієї Додаткової угоди (п. 1.2).

Для остаточного погашення заборгованості за договором банк відкрив ОСОБА_1 , як позичальнику, рахунок для зарахування коштів на погашення заборгованості № 5834, на який вона 10 липня 2019 року через касу банку внесла 12 500 грн, що підтверджується відповідною квитанцією, тобто, повністю виконала умови додаткової угоди № 1 від 10 липня 2019 року та погасила заборгованість по кредитному договору № SAMDNS353 від 08 січня 2008 року. Суму судових витрат, присуджених до стягнення, в розмірі 1 378 грн вона сплатила на розрахунковий рахунок Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області в рамках виконавчого провадження № 5800088.

Отже, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.07.2016 року у справі № 127/3474/16-ц, на підставі якого 06.02.2017 року судом було видано виконавчий документ, нею фактично виконане належним чином, тому зобов`язання по договору від 08.01.2008 року є припиненим (глава 50 ЦК України).

В зв`язку з виконанням рішення суду вона подала заяву до Центрального ВДВС про закриття виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», проте виконавче провадження не було закінчене і виконавчий лист до суду не повернутий.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа у справі № 127/3474/16-ц таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підстав передбачених частиною 1 статті 432 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню немає. Посилаючись на правову позицію висловлену Верховним Судом у постанові від 16 січня 2018 року у справі № 755/15479/14-ц, суд керувався п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якого, фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження. У зв`язку з цим у разі, якщо виконавчий лист вже пред`явлено до виконання, необхідності звертатись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає. Виконавче провадження в цьому випадку буде закінчене на зазначеній підставі.

З такою ухвалою не погодилася ОСОБА_1 , 16 жовтня 2019 року подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити її заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суду були надані належні докази повного добровільного виконання боржником зобов`язання, однак, суд першої інстанції проігнорував положення ст. 432 ЦПК України. Зазначає, що окрім доказів повного виконання зобов`язання боржником та доказів звернення боржника до органу ДВС із заявою про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» суду були надані докази того, що ДВС незаконно проігнорував заяву про завершення виконавчого провадження та продовжує стягнення. Вважає, що лише застосування такого способу захисту як визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у повній мірі захистить порушені права боржника, який добровільно повністю належним чином виконав зобов`язання, та не порушуватиме прав кредитора, який отримав належне виконання зобов`язання. Крім того припинить подальше стягнення та унеможливить недобросовісну поведінку працівників банку.

Відзив на апеляційну скаргу від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

В судове засідання апеляційного суду з`явився представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Рой В. Л. проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення. ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, завчасно, за вказаною нею особисто в апеляційній скарзі адресою.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 липня 2016 року у справі № 127/3474/16-ц задоволено позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредитному договору б/н від 08 січня 2008 року станом на 31 січня 2016 року в сумі 15 888, 68 грн та судові витрати в сумі 1 378 грн (а.с. 67-68), рішення набрало сили, 06 лютого 2017 року судом був виданий виконавчий лист (а.с. 76).

08 квітня 2019 року державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області було відкрите виконавче провадження № 5800088 з виконання виконавчого листа, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 06 лютого 2017 року у справі № 127/3474/16-ц на підставі рішення суду 28 липня 2016 року (а.с. 80).

10 липня 2019 року банк листом повідомив заявника про те, що укладений 08 січня 2008 року між позичальником ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір № б/н є договором № SAMDNS353. Станом на 10 липня 2019 року інших діючих кредитних договорів, укладених між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 немає (а.с. 82).

10 липня 2019 року сторони кредитного договору № SAMDNS353 від 08 січня 2008 року уклали Додаткову угоду № 1 до цього договору (а.с. 81), згідно якої сторони узгодили зменшення заборгованості по вказаному кредитному договору на суму пені в розмірі 266 082, 75 грн, яка була за рішенням банку прощена. На дату підписання цієї додаткової угоди сторонами визначено загальний розмір заборгованості за договором в сумі 12 500 грн (п. 1.2), дата остаточного погашення заборгованості 12.07.2019 року (п.1.3), для виконання цієї Додаткової угоди банк відкрив ОСОБА_1 , як позичальнику, рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості № 5834.

10 липня 2019 року через касу банку заявник внесла на зазначений рахунок 12 500 грн, що підтверджено відповідною квитанцією (а.с. 83), чим виконала умови додаткової угоди № 1 від 10 липня 2019 року за кредитним договором № SAMDNS353 від 08 січня 2008 року. Сплата ОСОБА_1 даного платежу підтверджена також листом банку від 06 вересня 2019 року (а.с. 99).

Суму судових витрат, стягнутих з ОСОБА_1 за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 липня 2016 року, в розмірі 1 378,00 грн заявник сплатила 15 липня 2019 року на розрахунковий рахунок Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області в рамках виконавчого провадження № 5800088, про що свідчит квитанція № 0.0..1 (а.с. 84).

12 липня 2019 року у зв`язку зі сплатою боржником заборгованості АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області із заявою про завершення виконавчого провадження № 5800088 з виконання виконавчого листа № 127/3474/16-ц на підставі п. 1. ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Однак цей лист не був переданий до ДВС, що підтверджено ОСОБА_1 , яка мала його самостійно передати у виконавчу службу, однак не зробила цього, побоюючись недобросовісності стягувача.

15 липня 2019 року представник ОСОБА_2 звернувся до відділу ДВС із заявою про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі, відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження.

На запит суду про надання інформації Центральний відділ ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області листом № 87553/15.26/4 від 09 вересня 2019 року, повідомив, що на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 58800088 з примусового виконання виконавчого листа № 127/3474/16-ц, виданого 06 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором б/н від 08 січня 2008 року станом на 31 січня 2016 року в сумі 15 888, 68 грн та судових витрат 1 378 грн. До відділу надійшла заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 з повідомленням про укладення додаткової угоди № 1 із визначенням заборгованості в сумі 12 500 грн станом на 10 липня 2019 року. ОСОБА_1 виплатила банку вказану суму, у зв`язку з чим вимагає негайно закінчити виконавче провадження та вчинення усі інші необхідні та передбачені законом дії у зв`язку з таким закінченням. Також зазначає, що до відділу надійшла заява банку з проханням не завершувати виконавче провадження № 58800088, через відсутність підтвердження повного погашення поточної заборгованості за виконавчим листом № 127/3474/16-ц, стягувач запевнив, що у випадку сплати боржником заборгованості, відділ ДВС буде повідомлено окремою заявою. Станом на 09 вересня 2019 року заява АТ КБ «ПриватБанк» про сплату заборгованості боржником до відділу ДВС не надходила. У зв`язку з цим, на даний час по виконавчому провадженню № 58800088 вчиняються виконавчі дії з метою забезпечення фактичного виконання виконавчого документа (а.с. 95).

Між сторонами виник спір з приводу визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню є: якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Стаття 4 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зверталася до виконавчої служби з заявою про закриття виконавчого провадження на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», однак в матеріалах справи відсутня інформація щодо відповіді на її заяву.

Оскільки пункт 9 частини 1 статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження» є самостійною підставою для завершення виконавчого провадження, то в разі, якщо боржник вважає, що державний виконавець без достатніх правових підстав не закриває виконавче провадження, вона не позбавлена права оскаржити бездіяльність державного виконавця до суду.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в такому випадку підстав для застосування положень частини 2 статті 432 ЦПК України немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Отже, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, як таку, що постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі повно з`ясованих обставин справи (ст. 375 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 367, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді підпис О. Ю. Береговий

підпис О. С. Панасюк

Згідно з оригіналом

головуюча суддя Т. М. Шемета

Повне судове рішення складено 05 грудня 2019 року