Справа № 308/9995/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 січня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 30 жовтня 2018 року (у складі судді Малюка В.М.) за заявою ОСОБА_4 та представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» та публічного акціонерного товариства «УкрсоцБанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малаховська Ірина Валентинівна, ОСОБА_3, ОСОБА_7 і ОСОБА_8, про визнання недійсними договорів факторингу, договору про відступлення права вимоги, договорів передачі прав за іпотечними договорами, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом у жовтні 2017 р.

Просила визнати недійсними:

-договір факторингу від 29.09.2017 р.;

-договір передачі прав від 29.09.2017 р. у реєстрі № 1450;

-договір про відступлення прав вимоги від 29.09.2017 р.;

-договір передачі прав від 29.09.2017 р. у реєстрі №1451,укладені між ПАТ «УкрсоцБанк», ТзОВ «ФК Інвест-Кредо» та ОСОБА_5

У жовтні 2018 р. (а.с.39-40) ОСОБА_4 і ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_2, подали заяву про забезпечення позову.

Просили забезпечити позов шляхом:

-заборони ОСОБА_5 вчиняти дії щодо користування приміщенням станції технічного обслуговування, літ. З, загальною площею 621,4 кв. м; автомийкою, літ. К, загальною площею 56,1 кв. м; магазину, літ. Л, загальною площею 228,3 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, як для власних потреб, так і з метою отримання прибутку;

-заборонити ОСОБА_5 чинити перешкоди орендарю ОСОБА_9 у здійсненні підприємницької діяльності в орендованих приміщеннях станції технічного обслуговування, літ. З, загальною площею 621,4 кв. м, автомийкою, літ. К, загальною площею 56,1 кв. м; магазину, літ. Л, загальною площею 228,3 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

На обґрунтування заяви вказали, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 06 листопада 2017 р. уже були вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_5 вчиняти дії щодо передачі прав за іпотечними договорами, укладеними між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк». Однак, такі заходи є недостатніми, оскільки ОСОБА_5 розпоряджається спірним майном на власний розсуд і перешкоджає орендарям здійснювати підприємницьку діяльність. Вважають, що до вирішення спору по суті ОСОБА_5 має бути позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися спірним майном із метою збереження такого. Потреба вжиття саме таких заходів забезпечення позову покликана забезпечити матеріально-правовий інтерес заявників.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 30 жовтня 2018 р. у задоволенні заяви відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати цю ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити. Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм процесуального права. Указує, що ОСОБА_5 як власник спірного майна, правові підстави набуття якого оспорюються, має право провести реконструкцію, розпорядитися спірним майном на власний розсуд у будь-який час, у зв'язку з чим існує реальна загроза невиконання судового рішення, якщо воно буде ухвалено на користь ОСОБА_3 Зазначає, що заходи забезпечення позову, які просить вжити заявник ОСОБА_3, є співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду в разі його ухвалення на користь заявника. Указує, що ОСОБА_5 за умови не застосування заходів забезпечення позову зможе вчиняти подальші дії із метою реалізації спірного майна. Зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову покликане задля охорони матеріально-правового інтересу заявника.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Узагальненні доводи заперечення зводяться до недостатнього обґрунтування апелянтом, у чому саме, на його думку, полягає порушення норм процесуального права, яке перебуває у причинному зв'язку з неправильним вирішенням справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і зводяться до переоцінки доказів і фактичних обставин справи.

ОСОБА_4 указаної ухвали суду не оскаржила.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із необґрунтованості та недоведеності заяви про забезпечення позову.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам справи, належно оціненим доказам, нормам матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Так, ч.1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії (п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Згідно з ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними та необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом у жовтні 2017 р. (а.с.1-3). Просила визнати недійсними: договір факторингу від 29.09.2017 р.; договір передачі прав від 29.09.2017 р. у реєстрі № 1450; договір про відступлення прав вимоги від 29.09.2017 р.; договір передачі прав від 29.09.2017 р. у реєстрі № 1451, укладені між ПАТ «УкрсоцБанк», ТзОВ «ФК Інвест-Кредо» та ОСОБА_5

Разом із позовною заявою позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просила зупинити дію оскаржуваних договорів до вирішення справи по суті та набрання рішенням законної сиди (а.с.4-5).

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 23 жовтня 2017 р. указану заяву було задоволено частково: вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони фізичній особі ОСОБА_5 вчиняти дії щодо передачі прав за іпотечним договором №26 від 15.05.2007 р. - за реєстровим номером 992, іпотечним договором № 65/1 від 10.08.2006 р. - за реєстровим номером 3764, до вирішення справи по суті. У задоволенні решти заяви відмовлено (а.с.20).

25 жовтня 2017 р. ОСОБА_4 знову подала заяву про забезпечення позову (а.с.21-22), у якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на станцію технічного обслуговування, автомийку та магазин, які розміщені на земельній ділянці розміром 0,0843 га в АДРЕСА_2, до вирішення справи по суті.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 31 жовтня 2017 р. у задоволенні вказаної заяви було відмовлено (а.с.27).

Заява про забезпечення позову, яке є предметом цього апеляційного перегляду, є вже третьою, поданою у рамках указаного позову.

У заяві про забезпечення позову, яка подана у жовтні 2018 р., ОСОБА_4 і ОСОБА_3 (третя особа з самостійними вимогами) просили заборонити ОСОБА_5 вчиняти дії щодо користування приміщенням станції технічного обслуговування, літ. З, загальною площею 621,4 кв. м, автомийкою, літ. К, загальною площею 56,1 кв. м; магазину, літ. Л, загальною площею 228,3 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, як для власних потреб, так і з метою отримання прибутку; заборонити ОСОБА_5 чинити перешкоди орендарю ОСОБА_9 у здійсненні підприємницької діяльності в орендованих приміщеннях станції технічного обслуговування, літ. З, загальною площею 621,4 кв. м, автомийкою, літ. К, загальною площею 56,1 кв. м; магазину, літ. Л, загальною площею 228,3 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Суд першої інстанції констатував, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою і непідтвердженою належними доказами, які дають підстави вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Апеляційний суд не має підстав не погодитися із таким висновком, а доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків.

Так, зокрема довід апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 як власник спірного майна, правові підстави набуття якого оспорюються, має право провести реконструкцію, розпорядитися спірним майном на власний розсуд у будь-який час, у зв'язку з чим існує реальна загроза невиконання судового рішення, якщо воно буде ухвалено на користь ОСОБА_3, не заслуговує на увагу, оскільки така підстава для вжиття заходів забезпечення позову абсолютно не узгоджується із підставами та предметом позову.

Позивач при зверненні до суду з позовом просила визнати недійсним договір факторингу, договір про відступлення прав вимоги, договори про передачу прав за іпотечними договорами.

Натомість, у заяві про забезпечення позову заявники просять заборонити ОСОБА_5 вчиняти дії щодо користування спірним майном як для власних потреб так і з метою отримання прибитку та заборонити ОСОБА_5 чинити перешкоди орендарю ОСОБА_9 у здійсненні підприємницької діяльності в орендованих приміщеннях спірного майна.

Вочевидь, що вимоги, які ставлять заявники у заяві про забезпечення позову абсолютно не стосуються підстав і предмету позову і мають на меті не ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а можуть призвести до істотного дисбалансу сторін у спорі та порушення законних прав ОСОБА_5 як власника, що в контексті вжиття заходів забезпечення позову є неприпустимим.

Позивачем оскаржуються правочини, на підставі яких ОСОБА_5 набув право вимоги до ОСОБА_4 про усунення порушень зобов'язання, і очевидно, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_5 вчиняти дії щодо користування спірним майном як для власних потреб так і з метою отримання прибитку та заборонити ОСОБА_5 чинити перешкоди орендарю ОСОБА_9 у здійсненні підприємницької діяльності в орендованих приміщеннях спірного майна є неспівмірними із заявленими позовними вимогами, необґрунтованими та безпідставними.

Заявником ні в заяві про забезпечення позову, ні в апеляційній скарзі взагалі не вказується, яким саме чином невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду в разі його ухвалення на користь заявника. Тим паче, що судом першої інстанції уже було вжито заходи забезпечення позовута заборонено фізичній особі ОСОБА_5 вчиняти дії щодо передачі прав за іпотечним договором № 26 від 15.05.2007 р. - за реєстровим номером 992, іпотечним договором № 65/1 від 10.08.2006 р. - за реєстровим номером 3764, до вирішення справи по суті.

Довід апеляційної скарги про те, що за умови незастосування заходів забезпечення позову відповідач зможе вчиняти подальші дії із метою реалізації спірного майна є припущенням на майбутнє.

Решта доводів апеляційної скарги не заслуговують на увагу як необґрунтовані та недостатні для скасування ухвали суду першої інстанції і як наслідок - задоволення заяви про забезпечення позову.

Оскільки предметом спору є визнання недійсним договору факторингу, договору про відступлення прав вимоги, договорів про передачу прав за іпотечними договорами, то в контексті вимог заяви про забезпечення позову, поданої у жовтні 2018 р., їх задоволення буде суперечити принципам і засадам інституту забезпечення позову, відтак суд першої інстанції цілком правомірно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення. 2.Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 30 жовтня 2018 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає. 4.Повне судове рішення складено 25 січня 2019 року.

Судді: