Провадження № 2-о/761/472/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Грицик В.Л.,

за участі заявника: ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_1: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_3, заінтересована особа: Шевченківський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про встановлення факту народження, -

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2018 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла заява ОСОБА_1, ОСОБА_3, заінтересована особа: Шевченківський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про встановлення факту народження.

В своїй заяві заявники просять: встановити факт народження дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в м. Сімферополі Автономної Республіки Крим, матір'ю якої є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, а батьком - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Свою заяву заявники обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в пологовому будинку, який знаходиться на території м. Сімферополя АР Крим, заявниця ОСОБА_3 народила дитину жіночої статі - ОСОБА_4 При цьому, вони зазначають, що проживали однією сім'єю, проте не перебували та наразі не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Заявники стверджують, що є батьком та матір'ю цієї дитини, водночас є громадянами України, а їх місце проживання зареєстровано в АР Крим.

Метою встановлення факту народження дитини є необхідність її реєстрації та отримання свідоцтва про народження українського зразка, оскільки по факту дитина народилась на території України в м. Сімферополь, що перебуває на тимчасово окупованій території. При цьому, в подальшому заявники мають намір вивезти дитину на постійне місце проживання до не окупованої території України.

В судовому засіданні заявник - ОСОБА_1 та його уповноважений представник підтримали подану заяву та просили її задовольнити.

Заявниця - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, надала до суду нотаріально засвідчену заяву про слухання справи без її участі, в якій просила задовольнити вимоги даної заяви та встановити факт народження дитини.

Заінтересована особа в судове засідання не з'явилася, просила розглянути справу без участі їх представника.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, вислухавши думку учасників справи та пояснення свідків, суд приходить до висновку про задоволення заяви виходячи з наступного.

Вивчивши обставини по справі, судом встановлено, що заявники ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є громадянами України, а їх місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку на території Автономної республіки Крим, про що свідчать відповідна копія паспорта ОСОБА_3 та довідка про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру, яка видана ОСОБА_1

Як встановлено в судовому засіданні, на даний час ОСОБА_3 проживає на території Автономної Республіки Крим. Водночас ОСОБА_1 проживає в м.Києві.

У зареєстрованих шлюбних відносинах заявники не перебувають, проте, як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_1 із ОСОБА_3 вони проживали разом з 2013 року.

Як зазначили заявники, ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сімферополі Автономної Республіки Крим народилася донька ОСОБА_4 та матір'ю якої є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, а батьком - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Разом з тим, в судовому засіданні були опитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є родичами заявника, а саме: брат та мати та які підтвердили, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 народила дівчинку ОСОБА_4 в пологовому будинку м. Сімферополь, а її батьком є ОСОБА_1 При цьому, мати заявника - ОСОБА_5 зазначила, що особисто була присутня при пологах в пологовому будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 проходила медичне обстеження в медичних закладах на території Автономної республіки Крим.

Крім того, в судовому засіданні заявником було надано фото та відео, на яких зображена ОСОБА_4 разом зі своїми батьками, в тому числі і з полового будинку, що свідчить про її народження на тимчасово окупованій території.

Водночас, як зазначив заявник та підтвердили свідки в судовому засіданні дитина відвідує дитячий садочок у м.Євпаторія.

Також, заявник зазначив, що звернувся до суду про визнання факту народження дитини, з метою отримання свідоцтва про народження українського зразка. Такий тривалий проміжок часу після народження дитини до моменту звернення до суду з цією заявою заявник пояснив тим, що він на території Російської Федерації був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення та засуджений до позбавлення волі. Проте після звільнення, яке відбулось 03.08.2018 року та прибуття на територію України - 07.08.2018 року, розпочав збирати документи для можливості звернення до суду з цією заявою. Також ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_3 не мала можливості звернутись до суду із заявою, так як доглядала за дитиною, а потім працювала щоб утримувати сім?ю.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 7) ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактународження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Статтею 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Пунктом 2 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції від 24 грудня 2010 року № 3307/5) встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є : медичне свідоцтво про народження (форма N ЮЗ/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 N 545 ( гі 150-06 ), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України25.10.2006 за №1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтв а про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма N 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства здоров'я України від 08 серпня 2006 року N 545 (гі 150-06 ), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за ТМ 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебуванні дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою,встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я (9-2013-п), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року N 9.

Звертаючись з даною заявою до суду, заявник посилається на те, що він позбавлений можливості отримати свідоцтво про народження дитини встановленого українським законодавством зразка, оскільки факт народження дитини відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати документ, що може бути прийнятий відповідним відділом державної реєстрації актів цивільного стану.

Так, згідно змісту відмови Шевченківського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві за №1064/16.12-36т.2 від 15.11.2018 року на заяву ОСОБА_1 про проведення державної реєстрації народження, заявником для підтвердження факту народження дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у громадянки ОСОБА_3 року було пред'явлено свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 08.05.2015 року, яке видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, що і стало підставою для відмови в реєстрації народження дитини.

В свою чергу, відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Частинами 2, 3, 4 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» пере/, бачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї.

Відповідно до ч.1 ст.17 цього ж Закону, у разі порушення його положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Розглядаючи справу згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, за умовами ч.3 ст. 317 ЦПК у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Оскільки заявник не має можливості надати для реєстрації народження дитини документи, встановленого законодавством України зразка, з метою захисту законних прав та інтересів заявників як громадян України та народженої у них дитини, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає за можливе встановити факт народження від матері ОСОБА_3 та батька ОСОБА_1, дитини жіночої статі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.293, 294, 315, 317, 318, 319 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_3, заінтересована особа: Шевченківський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про встановлення факту народження - задовольнити.

Встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сімферополь Автономна Республіка Крим, Україна, першої дитини жіночої статі ОСОБА_4, від матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки м. Євпаторії, громадянки України, зареєстрованої в АДРЕСА_1 та батька громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської обл., проживаючого в АДРЕСА_2, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою.

Походження дитини визначити відповідно до п.1 ч.2 ст. 125 СК України.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.Г.Притула