Головуючий у І інстанції Букіна О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2019 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ярмак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 липня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року АТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з неї на свою користь заборгованість у розмірі 16 017,80 дол. США., з яких: заборгованість за кредитом - 10 210,37 дол. США, заборгованість по відсотках - 5 807,43 дол. США, та понесені по справі судові витрати у розмірі 6 219,50 грн., посилаючись на те, що 13.10.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 38-05/1/348, відповідно до умов якого відповідач зобов`язалась в порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі у строки, визначені у договорі.

В порушення умов договору позичальник не виконує зобов`язання по своєчасному поверненню кредитних коштів та процентів за користуванняними, у зв`язку із чим станом на 06.04.2017 року за договором виникла заборгованість за кредитому розмірі 10 210,37 дол.США та відсотками у розмірі 5 807,43 дол.США, яку і просив стягнути позивач, звернувшись до суду з даним позовом.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач АТ «Укрсоцбанк» подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві, що надійшов від представника відповідача - адвоката Журавльова М.М., останній просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 проти задоволення скарги позивача заперечив та просив залишити її без задоволення з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що13.10.2006року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 38-05/1/348, за умовами якого банк надав у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 40 400,00 дол. США зі сплатою відсотків на умовах, визначених Договором кредиту (а.с.7-9).

Відповідно до п.1.1. договору, кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 40 400,00 дол. США. зі сплатою 12,2% річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості:до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в п.п. 1.1.1 п. 1.1 ст. 1 Договору.

Встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» виконало свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі.

Відповідно до п. 3.3.7. договору кредиту № 38-05/1/348 від 13.10.2006року позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом в строки та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 3.3.8. вищезазначеного договору позичальник зобов`язаний на вимогу кредитодавця повернути наявну заборгованість за кредитом, сплатити проценти з можливою неустойкою.

Згідно додаткової угоди, укладеної між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 від 02.03.2011 рокудо договору кредиту № 38-05/1/348 від 13.10.2006 року, у зв`язку із укладеннямдоговору про переведення боргу від 02.03.2011 рокуміж ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 та переходу прав та обов`язків за договором від первісного позичальника до позичальника, сторони дійшли згоди внести зміни до договору кредиту щодо заміни особи позичальникана ОСОБА_1 , що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 (а.с.10-11).

Також встановлено, що у визначені договором строки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, а тому станом на 06.04.2017року у останньої утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 16017,80 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 10210,37 дол. СШАта заборгованості за відсотками в розмірі 5 807,43 дол. США.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом при розгляді справи було встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків згідно умов кредитного договору, в зв`язку із чим правильним є висновок суду про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 16 017,80 дол. США.

Разом із тим, суд, дійшовши висновку про наявність підстав для задоволення позову, застосував строки позовної давності, про що в заяві просив представник відповідача, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.11.2016 року, справа №6-1174цс16, і з неї, зокрема, вбачається, що якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Згідно з пунктом 4.4. статті 4 договору кредиту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.6, 3.3.7. цього договору, протягом більше, ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня кредитора погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штрафи, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Судом встановлено, і це підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №38-05/1/348 від 13.10.2006 року,що відповідач ОСОБА_1 останній платіж за кредитним договором здійснила 04.03.2013 року, таким чином, враховуючи пункт 4.4. статті 4 договору кредиту, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, через 90 днів, тобто з 05.06.2013 року.

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов`язання (п.4.4. договору), і банк мав право звернутися до суду з позовом на захист своїх порушених прав, починаючи з 05.06.2013 року, протягом трьох років від цієї дати, не пізніше 05.06.2016 року, однак позовну заяву подав до суду лише 11.08.2017 року, що підтверджується конвертом відправки поштової кореспонденції (а.с.44), тобто з пропуском строків позовної давності.

Після зміни строку виконання зобов`язання (05.06.2013 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.4 договору позичальник був зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 05.06.2013 року не підлягали виконанню.

Отже, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Враховуючи вищевикладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що оскількипозивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, клопотання про поновленняякого ним не заявлено, а відповідач подав заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності (а.с.52-54), позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволенню не підлягають в зв`язку з пропуском ним строків звернення з позовом до суду.

Відповідно до ч. 4 ст.10 ЦПК України в чинній на час розгляду справи редакції, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Таким чином, зазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно пов`язані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються у часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а отже, ефективному поновленню порушеного права. Крім того, встановлення строку позовної давності сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками.

Враховуючи вищевикладене, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем позовної давності, про застосування якої просив в заяві представник відповідача.

Доводи апеляційної скарги позивача про безпідставне незастосування судом до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України, відповідно до якої у позивача виникло право на стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат та 3% річних, у зв`язку з неналежним виконанням нею грошового зобов`язання по кредитному договору № 38/05/1/348 від 13 жовтня 2006 року, колегією суддів відхиляються, оскільки позивач в своїй позовній заяві просив стягнути з відповідача лише заборгованість по тілу кредиту та по відсотках за користування ним, не порушуючи питання про стягнення інших грошових сум.

Інші доводи апеляційної скарги АТ «Укрсоцбанк» зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги АТ «Укрсоцбанк» - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

РішенняСолом`янського районного суду міста Києва від 04 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий :

Судді: