ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 грудня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 730/701/19

Головуючий у першій інстанції - Луговець О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1465/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач, особа, яка подала скаргу: ОСОБА_2 ,

оскаржується рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2019 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди,

прізвище судді: Луговець О. А.; місце ухвалення рішення: м. Борзна;

УСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди в сумі 20 000 грн, посилаючись на те, що 27.08.2016р. близько 16-40 год. на автодорозі Кіпті-Глухів-Бачівськ, відбулося зіткнення автомобіля марки «MITSUBISHI PAJERO SPORT», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , з автомобілем марки «ВАЗ 21093», д.н.з. НОМЕР_2 з причепом марки «ПГМФ», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок якої вона, як пасажир, отримала легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вона тривалий час знаходилась на стаціонарному та амбулаторному лікуванні (понад чотири місяці), зазнала моральних та фізичних страждань, було порушено її звичний спосіб та ритм життя, позбавлено фізичної можливості вільно пересуватися, виконувати роботу по домашньому господарству, приймати належну участь у вихованні та розвитку трьох неповнолітніх дітей, порушено психоемоційний баланс. Вказувала, що визначену нею суму моральної шкоди має сплатити саме відповідач як винуватець ДТП.

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 20 000 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до постановлення незаконного рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог, оскільки позивачка не зверталася із позовом про доплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК УНІКА», а сума недоплаченого відшкодування є такою, що підпадає під ліміт відшкодування яке має сплатити саме страховик.

Зазначав, що позивачка жодним чином не обґрунтувала саме такий розмір моральної шкоди, наявність тілесних пошкоджень легкого ступеню не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди в сумі 20 000 грн.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України за правилами спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 серпня 2016 року близько 16-40 год. на автодорозі Кіпті-Глухів-Бачівськ на 24км+500м відбулося зіткнення автомобіля марки «MITSUBISHI PAJERO SPORT», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , з автомобілем марки «ВАЗ 21093», д.н.з. НОМЕР_2 з причепом марки «ПГМФ», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого пасажир автомобіля «ВАЗ 21093» ОСОБА_1 отримала легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Постановою начальника СВ Носівського ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області Байди Д.О. від 08 червня 2018 року кримінальне провадження за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди за ч.1 ст.286 КК України було закрито в зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, так як кримінальна відповідальність настає в разі спричинення потерпілому щонайменше середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Водночас, постановою Подільського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищевказаної ДТП за ст.124 КУпАП, але провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

З листа ПрАТ «СК Уніка» від 05.02.2019р. вбачається, що страховою компанією було нараховано до виплати ОСОБА_1 страхову виплату за шкоду заподіяну здоров`ю (витрати на лікування згідно наданих розрахункових документів) в сумі 7632,19 грн та страхове відшкодування моральної шкоди в сумі 381,61 грн, що складає 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю у відповідності з положеннями ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Аналізуючи докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, врахувавши характер отриманих ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, її фізичні та емоційні страждання під час отримання ушкодження здоров`я, тривалість лікування та необхідність здійснення реабілітаційних заходів для відновлення здоров`я, що спричинило істотні вимушені зміни у життєвих стосунках та вимагало додаткових зусиль для організації життя (пристосування до нових умов життя, позбавлення можливості повноцінно працювати, надавати допомогу та утримувати сім`ю, яка має трьох малолітніх дітей).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не зверталася із позовом про доплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК УНІКА», а тому саме страховик повинен відшкодувати завдану шкоду, є безпідставними, оскільки кожна особа має право здійснювати свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Положеннями ст.. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Зважаючи на те, що страховою компанією було виплачено позивачеві страхове відшкодування за заподіяні моральні страждання у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю у відповідності з положеннями ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак для повного відшкодування завданих моральних страждань позивача такої суми було недостатньо, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов до відповідача, як особи, винної у заподіянні шкоди, на підставі приписів ст.. 1194 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду щодо суті спору, апеляційна скарга підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 315, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2019 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Голова судового засідання: Судді: