ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/3122/19
Провадження № 2/636/1620/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
10 грудня 2019 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого судді Гуменного З.І.,

за участю секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визначити місце проживання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказує на те, що ОСОБА_2 фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, його місцезнаходження невідоме, матеріальної допомоги донці не надає, не виявляє бажання приймати участь у житті дитини. Позивач вважає, що проживання доньки саме з нею, а не з батьком, відповідає інтересам дитини, оскільки за місцем її мешкання створені всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини: в неї є своє ліжко, ігрове місце та місце для занять, вони разом з донькою постійно виходять на прогулянку до парків та інших місць культурного розвитку дитини. Позивач вказує, що весь свій вільний час вона докладає зусиль для отримання донькою культурного розвитку, розширення світогляду, збагачує її внутрішній світ.

Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення.

Від представника третьої особи Служби у справах дітей районної державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи без участі представника, в якій зазначено, що позов підтримують і просять його задовольнити у повному обсязі.

Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 281 ЦПК України.

Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

На даний час ОСОБА_1 бажає, щоб судом було визначено місце проживання доньки ОСОБА_4 разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно наданої копії договору дарування житлового будинку від 23.06.2004, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить в цілому ОСОБА_1 (а.с. 23, 24).

Згідно довідки Кочетоцької селищної ради Чугуївського району Харківської області № 486 від 01.07.2019, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25). Згідно акту від 09.07.2019 складеного комісією у складі депутата селищної ради Бевзюк А.Т. за підписами сусідів, ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 фактично мешкають за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 26).

Відповідно до службової характеристики на командира радіовідділення інфомаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_2 молодшого сержанта ОСОБА_1 , вбачається, що за час проходження служби зарекомендувала себе з позитивного боку, отримані під час служби теоретичні знання вміло використовує на військовій практиці, приймала участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей (а.с. 22).

Частинами 1 та 2 ст. 24 Конституції України регламентовано, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Як передбачає ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За правилами ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 171 СК України, регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, на турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Така правова позиція викладена і Верховним Судом України в постанові від 14.12.2016р. у справі № 6-2445цс16.

Таким чином, вищезазначене положення Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

При цьому, вимоги національного законодавства, а саме: ст.ст. 21, 22, 24, 51 Конституції України, ст. 141 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають рівність всіх громадян перед законом і рівність обох батьків щодо виховання та утримання своїх дітей без будь-яких привілеїв і обмежень, включаючи стать особи.

Отже, при ухваленні рішення, судом встановлені обставини, досліджені письмові докази у їх сукупності та співставленні, а також зроблені висновки відносно того, що неповнолітня донька ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні.

При цьому, судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини з матір`ю та необхідність їх розлучення, а тому суд при ухваленні рішення дійшов висновку щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини сторін саме з матір`ю.

Таким чином, проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю відповідає її інтересам, оскільки, мати має у власності житло, яке дозволяє проживати разом з дитиною, та має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд, виходячи виключно із рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання та виховання дитини, закріплених у нормах закону, в інтересах самої дитини, з метою якнайкращого забезпечення прав та інтересів дитини, дійшов висновку, що місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_3 слід визначити з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Відповідно до п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору як учасник бойових дій.
Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Кочеток, Чугуївського району, Харківської області, разом з її матір`ю ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Базаліївка, Чугуївського району, Харківської області, зареєстрованою та проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя