Провадження №22-ц/812/121/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2019 року м. Миколаїв

справа № 487/7825/15-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_1 - адвокатом ОСОБА_2 - на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену 2 листопада 2018 року суддею Нікітіним Д.Г., повний текст якої проголошено того ж дня, про відмову у перегляді за нововиявленими обставинами рішення Заводського районного м. Миколаєва від 13 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, зроблених на поліпшення нежитлового приміщення.

Позивач зазначала, що 25 квітня 2012 року між нею та ОСОБА_1 був укладений договір оренди нежитлового приміщення. Відповідно до цього договору відповідач передала їй для здійснення підприємницької діяльності, а саме для розміщення салону краси «Чарівний світ» нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 105,8 кв.м. Згідно п. 4.1 договору, оренда за користування об'єктом оренди в місяць становила 1000 грн. Відповідно до ч. 1 п. 4.2 договору орендна плата за весь період користування приміщенням зараховувалась в рахунок проведення Орендарем робіт щодо відновлення (поліпшення) об'єкта оренди. Відповідно до ч. 2 п. 4.2. даного договору загальна сума затрат понесених орендарем становила 127803 грн. В разі розірвання даного договору передбачено, що вартість здійснених Орендарем за рахунок власних коштів поліпшень, не відділених без шкоди об'єкту оренди за мінусом всієї орендної плати на момент розірвання даного договору, відшкодовується йому Орендодавцем. ОСОБА_3 вказувала, що договір між ними було розірвано і майно передано Орендодавцю 30 травня 2014 року, але витрати на поліпшення об'єкта оренди відповідач їй добровільно не відшкодовує, а тому просила стягнути з ОСОБА_1 відшкодування цих витрат в сумі 118685 грн. та судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування витрат, здійснених на поліпшення об'єкту оренди - 92700 грн. 72 коп. та 927 грн. 00 коп. судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 13 липня 2016 року рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2016 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2016 року та ухвала апеляційного суду Миколаївської області від 13 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 29 березня 2017 року відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України зазначеної справи про перегляд вищевказаних судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

12 квітня 2018 року (згідно поштовому штемпелю на конверті) представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - звернувся до суду з заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Заводського районного м. Миколаєва від 13 квітня 2016 року, посилаючись на те, що 12 березня 2018 року стали відомі обставини, які є істотними для справи, і які не були і не могли бути відомі їм під час розгляду справи.

Так, 12 березня 2018 року після надання доступу до матеріалів досудового розслідування заявнику стало відомо, що згідно з висновком експерта МНДЕКЦ № 619 від 04.12.2017 року, здійсненого в межах кримінального провадження № 0004177, встановлено факт, що у рядок пункту 4.2 договору оренди від 25.04.2012 року, що починається словами «Загальна сума затрат понесених орендарем становить …» додруковано текст «сто двадцять сім тисяч вісімсот три гривні» на іншому принтері, ніж сам текст договору та ще й поверх відтиску печатки ФОП ОСОБА_3 Вказані обставини, на думку заявника, підтверджують, що на момент укладання договору сторони не узгодили питання вартості витрат на поліпшення житлового приміщення, що є предметом договору найму (оренди).

Посилаючись на викладене, просив задовольнити заяву про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2016 року та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні заяви поданої представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Не погодившись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на помилковість висновків суду щодо відсутності підстав для перегляду рішення за новоявленими обставинами, просив скасувати оскаржувану ухвалу, задовольнити заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянт зазначав, що суд першої інстанції не звернув увагу, що нововиявленою обставиною є не висновок експерта МНДЕКЦ № 619 від 04.12.2017 року, а встановлена цим висновком послідовність нанесення тексту договору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та представника відповідача - адвоката ОСОБА_2, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За приписами ч. 4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 30.03.2012р. «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», вирішуючи питання про те, які обставини можна вважати істотними, необхідно враховувати чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

З рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2016 року, яке представник ОСОБА_1 просить переглянути за нововиявленими обставинами, вбачається, що, задовольняючи частково позов ОСОБА_3, суд виходив з того, що пунктами 4.2, 4.4 укладеного сторонами договору було передбачено, що орендна плата за весь період користування приміщенням зараховується в рахунок проведених орендарем робіт щодо відновлення (поліпшення) об'єкта оренди. Загальна сума затрат. понесених орендарем становить 127803 грн. Орендна плата відмінусовується щомісячно від загальної суми затрат, понесених орендарем, протягом дії даного договору. Відповідно до п.7.3 договору, в разі його розірвання, вартість здійснених орендарем за рахунок власних коштів поліпшень, невіддільних без шкоди для об'єкту оренди за мінусом всієї орендної плати на момент розірвання договору, відшкодовується йому орендодавцем. Тому, встановивши, що ОСОБА_3 провела будівельні та ремонтні роботи в орендованому приміщенні, суд дійшов висновку, що вони підлягають стягненню із ОСОБА_1 на її користь в розмірі 92700грн. 72 коп., тобто, з відрахуванням із обумовленої договором оренди суми затрат вартості обладнання, яке позивачка забрала після припинення договору, та заборгованості з орендної плати (127803грн. - 9118 грн. - 25984грн. 28коп.).

При цьому Заводський районний суд м. Миколаєва виходив із обставин, встановлених рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 08 червня 2015 року, ухваленого у справі № 482/1511/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення орендної плати, визнання частково недійсним договору оренди. Вказаним судовим рішенням було відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним другого речення у пункті 4.2. договору оренди, які позивач обґрунтовувала тим, що зазначена у ньому сума затрат, понесених орендарем відновлення (поліпшення) об'єкта оренди в розмірі 127803 грн., не відповідає її волевиявленню і була відсутня при укладанні договору. Дане рішення в цій частині було залишено без змін рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 20 липня 2015 року (а.с. 14-20). Вказані судові рішення до теперішнього часу не скасовані.

Залишаючи без змін рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2016 року як Апеляційний суд Миколаївської області в ухвалі від 13 липня 2016 року, так і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 15 грудня 2016 року давали оцінку доводам ОСОБА_1 про те, що в наданому ОСОБА_3 екземплярі договору текст щодо загальної суми понесених орендарем витрат на відновлення (поліпшення) об'єкта оренди було додруковано на іншому принтері, та виходили з того, що вказані обставини були досліджені судами у цивільній справі № 482/1511/14-ц

За такого, встановлені висновком експерта МНДЕКЦ № 619 від 04.12.2017 року, здійсненого в межах незавершеного кримінального провадження № 0004177 обставини, не є нововиявленими обставинами, які відповідно до п.1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України є підставою для перегляду рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2016 року.

Отже, суд обґрунтовано відмовив в задоволені заяви представника ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

В апеляційній скарзі наведено доводи, що ґрунтуються на неправильному розумінні нововиявлених обставин для перегляду рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2016 року, у зв'язку з чим вони є безпідставними.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підлягає залишенню без змін на підставі ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_1 - адвокатом ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови суду складено 25 січня 2019 року