Справа № 405/3772/18
Провадження №2/405/723/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І., Тюпа Ю.В.,

за участю учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2,

та представників третіх осіб

без самостійних вимог на

предмет спору на стороні відповідача прокуратури

Кіровоградської області, ГУ НП України

в Кіровоградській області ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницький цивільну справу № 405/3772/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача прокуратура Кіровоградської області, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області про відшкодування шкоди, заподіяної рішеннями та діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_2, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 на підставі ордеру серії КР № 039749 від 14.06.2018 року, звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути на користь позивача з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, ін., спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди 500 000 грн., а також судові витрати в сумі 1 061,71 грн., зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що у 2013 році ОСОБА_1 був незаконно засуджений за вчинення тяжкого злочину, у 2015 році був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, та загалом протягом 2013-2016 років знаходився під слідством і судом, чим позивачу була заподіяна шкода, яка повинна бути відшкодована за рахунок держави, з огляду на наступне.

Так, у 2012 році відносно позивача проводилися оперативно-розшукові заходи під умовною назвою «Павутина», та 13 грудня 2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про скоєння невстановленою особою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України (розповсюдження відеопродукції порнографічного характеру, в тому числі з ознаками дитячої порнографії).

За даним фактом слідчим управлінням УМВС України в Кіровоградській області було розпочате досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000091.

На підставі ухвали від 28.12.2012 року слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда 08.01.2013 року за місцем проживання родини ОСОБА_1 був проведений обшук, в процесі якого був вилучений належний позивачу ноутбук «ASUS Х54С».

В цей же день, 08.01.2013 року, старшим слідчим в ОВС BP ЗКЗ УМВС України в Кіровоградській області капітаном міліції ОСОБА_5 позивачу ОСОБА_1 повідомлено про підозру у розповсюдженні відеопродукції порнографічного характеру, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.01.2013 року до підозрюваного застосований запобіжний захід - особисте зобовязання із покладенням певних обовязків.

26.02.2013 року старшим слідчим в ОВС ВР ЗКЗ УМВС України в Кіровоградській області капітаном міліції ОСОБА_5 позивача повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України, та повідомлено про підозру у розповсюдженні відеопродукції порнографічного характеру, вчинені щодо творів, зображень або інших предметів порнографічного характеру, що містять дитячу порнографію, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 301 КК України (тяжкого злочину).

Вказав, що вироком Кіровського райсуду м. Кіровограда від 29.07.2013 року, залишеним без змін в частині призначення покарання ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 20.11.2013р., ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 301 КК України, і йому було призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади, повязані з організаційно-розпорядчими функціями та з конфіскацією засобу розповсюдження порнографічної продукції - ноутбуку; на підставі ст. 75 КК України засуджений звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку тривалістю у 2 роки; стягнуто з нього на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз та інші в сумі 1061,71 грн., які позивач сплатив.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.06.2014 року судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасовані, призначено новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Піл час нового розгляду справи прокурор відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6, який підтримував державне обвинувачення, надав суду і стороні захисту обвинувальний акт про зміну обвинувачення у кримінальному провадженні стосовно позивача, в якому зазначив про зміну обвинувачення з кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 301 КК України, на кримінальне правопорушення, передбачене ч.ч. 2, 3, 4, 5 (особливо тяжкий злочин) ст. 301 КК України.

При цьому, поза увагою прокурорів залишився той факт, що частинами 4 і 5 стаття 301 доповнена Законом №1819-VІ від 20.01.2010 року, який набрав чинності 09.02.2010 року, в той час як в самому обвинувальному акті зазначено про скоєння кримінальних правопорушень до цієї дати. Тобто при притягненні особи до кримінальної відповідальності прокурорами застосована зворотна дія кримінального закону, який обтяжує її відповідальність в часі.

Вироком колегії суддів Кіровського райсуду м. Кіровограда від 22.05.2015 року по справі № 404/5184/13-к, 1-кп/404/9/15, залишеним без змін ухвалою колегії суддів у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 08.12.2015 року, ОСОБА_1 у предявленому обвинуваченні за ч. ч. 2-5 ст. 301 КК України визнано невинуватим та виправдано, у звязку з відсутністю в його діях складу вказаних кримінальних правопорушень.

Вказав, що зазначеними вище незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду позивачу ОСОБА_1 була завдана моральна шкода, яку позивач оцінив у 500 000 грн., та яка полягає у тому, що без достатніх для того правових підстав слідчий за погодженням із прокурором повідомив його (ОСОБА_1Г.) про підозру в скоєнні тяжкого злочину; без достатніх для того правових підстав в оселі родини ОСОБА_1 був проведений обшук, свідками якого стали сусіди, що принизило його (ОСОБА_1Г.) гідність, а також порушило його право на недоторканість житла, гарантоване ст. 30 Конституції України; без достатніх для того правових підстав у ОСОБА_1 вилучений ноутбук, чим був порушений принцип непорушності права приватної власності, гарантований ст. 41 Конституції України; без достатніх для того правових підстав до нього був застосований запобіжний захід; ОСОБА_1 був незаконно засуджений за вчинення тяжкого злочину, тим більше - за злочин, що полягає у розповсюдженні відеопродукції порнографічного характеру, вчинені щодо творів зображень або інших предметів порнографічного характеру, як містять дитячу порнографію; при новому розгляді справи він (ОСОБА_1Г.) був звинувачений у скоєнні особливо тяжкого злочину; протягом більше трьох років позивач знаходився під слідством і судом; протягом більше ніж півроку незаконно засуджений ОСОБА_1 був вимушений по три рази на місяць зявлятися до Кіровського районного підрозділу Кіровоградського міськрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області; фактично в очах оточуючих, які були присутні на судових засіданнях у судах всіх інстанцій, кримінально-виконавчій інспекції, ОСОБА_1 був виставлений збоченцем. Тим самим, все вищезазначене протягом тривалого часу спричиняло йому душевні страждання, так як він притягався до кримінальної відповідальності за не скоєні кримінальні правопорушення (тяжкий та особливо тяжкий злочини), було принижено його честь та гідність, з приводу чого позивач постійно переживав, крім того, була обмежена свобода його пересування.

Окрім того, моральна шкода, заподіяна ОСОБА_1, полягає також в душевних та психічних стражданнях, моральних втратах, яких він зазнав внаслідок незаконних дій слідства, прокуратури і суду, незаконних притягненні його до кримінальної відповідальності та засудженню, що призвело до погіршення можливостей реалізації ним своїх звичок та бажань, відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих звязків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.06.2018 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 29.10.2018 року залучено до участі у даній цивільній справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача прокуратуру Кіровоградської області та Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_7 казначейська служба України в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений судом належним чином, окрім того, ухвалою суду від 30.11.2018 року зобовязано відповідача забезпечити явку в судове засідання повноважного представника відповідача, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання, відзив на позов, - відсутні.

Представником третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача прокуратури Кіровоградської області прокурором Мельниковою Г.В. в судовому засіданні підтримано подані раніше письмові пояснення, які зареєстровані судом за вх. № 28566 від 13.11.2017 року, на обґрунтування яких зазначено, що прокуратура Кіровоградської області заперечує проти заявлених позовних вимог з тих підстав, що у даній справі позивачем заявлено вимоги про стягнення на його користь на відшкодування завданої моральної шкоди коштів у сумі 500 000 грн. та понесені у кримінальному провадженні судові витрати в сумі 1061,71 грн., при цьому, згідно приписів ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно зі ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка заподіяла моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до розяснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Цілком очевидно, що всі перелічені фактори, які повинні бути враховані для визначення розміру відшкодування, самі по собі є оціночними і субєктивними, оскільки неможливо в грошових одиницях визначивши глибину «фізичних чи моральних страждань», «ступінь вини особи» тощо.

Наразі в Україні відсутні нормативно сформульовані критерії та загальний метод оцінки розміру компенсації моральної шкоди.

Разом з тим, питання про визначення розміру відшкодування моральної шкоди Міністерство юстиції України виклало у власних Методичних рекомендаціях «Відшкодування моральної шкоди», 6-й розділ яких повторює положення ст. 23 ЦК України і п.9 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України. Крім того, в п. 6.4 Методичних рекомендацій визначено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною справжнім стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

На думку прокуратури області, саме у звязку з відсутністю чітко сформульованих критеріїв визначення розміру завданої моральної шкоди, законодавцем у певних випадках встановлено нижню межу такого розміру.

Так, відповідно до ст. 13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та п. 14 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Крім того, позивач зазначає, що перебував під кримінальним переслідуванням у період з 13.12.2012 року (дата внесення відомостей до ЄРДР) до 08.12.2015 року (дата набрання законної сили виправдувального вироку від 22.05.2015), тобто майже 3 роки.

Між тим, строк перебування під слідством та судом позивачем визначено невірно.

Відповідно до п.19 ч. 1 ст. 3 КПК України до сторони кримінального провадження з боку захисту відносяться: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалось питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.

Частиною 1 ст. 42 КПК України передбачено дві підстави для визнання особи підозрюваним: 1) повідомлення їй про підозру; 2) затримання особи за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. З інших підстав особа не може набути правового статусу підозрюваного.

За приписами КПК України особа перебуває у статусі підозрюваного з моменту повідомлення їй про підозру або затримання її за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення до моменту передачі обвинувального акту щодо неї до суду. А в статусі обвинуваченого особа перебуває з моменту передачі обвинувального акта щодо неї до суду до набуття вироком законної сили, після чого вона стає засудженим або виправданим.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 перебував під кримінальним переслідуванням у період з 08.01.2013 року (дата повідомлення йому про підозру у вчиненні злочину) до 08.12.2015 року (дата набрання законної сили вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.05.2015 року), а всього 35 місяців.

Крім того, з тексту позовної заяви вбачається, що позивач на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди зазначає про порушення нормальних життєвих звязків, погіршення можливостей реалізації ним своїх звичок та бажань, відносин з оточуючими людьми, проте, жодних доказів причинно-наслідкового звязку між діями органів досудового розслідування, прокуратури та зазначеними негативними наслідками позивачем не надано. Негативні наслідки, про які зазначає позивач, становлять саме ту моральну шкоду, розмір якої визначено державою.

Враховуючи вимоги ст. 13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст. 8 Закону України «Про ОСОБА_7 бюджет України на 2018 рік», розмір мінімальної моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 становить 130 305 грн. (35 місяців *3723 грн.).

При цьому, сам по собі факт постановлення судом виправдувального вироку надає позивачу право на відшкодування моральної шкоди відповідно до вимог Закону у мінімально визначеному розмірі. Між тим, позивачем заявлено до відшкодування моральну шкоду у розмірі 500 000 грн. Всі посилання позивача на наявність завданої йому моральної шкоди у заявленому розмірі, без належних доказів, є лише припущенням і не можуть братися судом до уваги як факт.

З огляду на викладене, розмір моральної шкоди, заявленої позивачем до відшкодування, у розмірі 500 000 грн. є необґрунтованим. В свою чергу, вимога про стягнення понесених позивачем у кримінальному провадженні судових витрат в сумі 1061,71 грн. підлягає задоволенню.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_8 управління Національної поліції в Кіровоградської області ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, заперечував щодо їх задоволення, підтримав подані раніше письмові пояснення, які зареєстровані судом за вх. № 28608 від 13.11.2018 року, на обґрунтування яких зазначено, що відповідно до пункту 1-1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на не договірні зобов'язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів.

Тобто, безумовною підставою для відшкодування шкоди є наявність рішення суду, в якому встановлено незаконність (протиправність) дій посадових осіб. Позивач посилається на протиправні дії органу досудового розслідування, однак доказів, визнання протиправності дій чи бездіяльності слідчого, оперативних працівників, не надає.

Крім того, ухвали, вирок, які надав позивач, не містять даних про те, що дії правоохоронних органів були незаконні. Так, є лише посилання на те, що відсутній склад інкримінованого позивачу злочину і що стороною обвинувачення не було доведено та не надано суду докази складу злочину. Тобто, ті докази, які здобуті органом досудового розслідування суд сприймав як такі, що здобуті законним шляхом, без порушення прав і законних інтересів ОСОБА_1, однак їх виявилося недостатньо для притягнення останнього до відповідальності.

Також зазначено, що позивачем порушено порядок, визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Так, стаття 13 Закону визначає, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 Закону. В частині 1 ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зазначено, що розмір відшкодовуваної шкоди (п. 5 моральна шкода), залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу).

Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Таким чином, питання визначення розміру моральної шкоди, належить до компетенції суду, що ухвалив виправдувальний вирок відносно ОСОБА_9, при цьому, останній, порушуючи встановлений законом порядок, - не звернувся для визначення розміру відшкодовуваної моральної шкоди, подавши цивільний позов про відшкодування моральної шкоди до Ленінського районного суду м. Кіровограда, чим позбавив суд можливості повно та обєктивно визначити розмір шкоди і підстави її виплати.

Так, позивач, в цивільному позові зазначає, що моральна шкода полягає в тому, що йому спричинено душевні страждання, так як протягом тривалого часу, без достатніх правових підстав йому повідомлено про підозру, проведені обшуки, свідками яких стали сусіди, що порушило його право на недоторканість житла, вилучено ноутбук, чим порушено принцип непорушності права приватної власності, без достатніх правових підстав застосовано до нього запобіжний захід, його було незаконно засуджено за тяжкий та особливо тяжкий злочин, були принижені його честь та гідність і з приводу цього він постійно переживав, була обмежена свобода його пересування.

Однак, посилання позивача на приниження його честі і гідності, переживання, є загальними висловлюваннями, які не доводять і не підтверджують, відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а також те, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні.

Таким чином, позивачем не доведено та не надано належних доказів, які б підтверджували спричинення йому моральної шкоди, правоохоронними органами, не обґрунтував суму моральних страждань в розмірі 500 000 грн. і не надав розрахунку цієї суми.

Окрім того, не підлягають відшкодуванню й зазначені позивачем судові витрати в сумі 1061,71 грн. у звязку з тим, що в п. 3 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначено, що громадянинові відшкодовуються (повертаються): штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином.

Відповідно до ст. 12 Закону, розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 ст. 3, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Таким чином, в даному випадку позивачем також порушено порядок, визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», так як питання визначення розміру виплати судових витрат, належить до компетенції суду, що ухвалив виправдувальний вирок відносно ОСОБА_10, при цьому, останній, порушуючи встановлений законом порядок, не звернувся для визначення розміру судових витрат, які на його думку підлягають відшкодуванню, чим позбавив суд можливості повно та об'єктивно визначити розмір шкоди і підстави її виплати.

Заслухавши пояснення представника позивача, представників третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, надані у судовому засіданні, а також враховуючи подані останніми до суду письмові пояснення, дослідивши матеріали справи та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, разом з тим, є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до обвинувального акту про зміну обвинувачення у кримінальному провадженні стосовно підозрюваного ОСОБА_1, внесеному в ЄРДР за № 0000091 від 13 грудня 2012 року від 26 січня 2013 року ОСОБА_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої 08.01.2013 року підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України та повідомлено про підозру у розповсюдженні відеопродукції порнографічного характеру, вчинені щодо творів, зображень або інших предметів порнографічного характеру, що містять дитячу порнографію, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 301 КК України.

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 липня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 301 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права обіймати посади пов'язанні з організаційно - розпорядчими функціями та з конфіскацією засобу розповсюдження порнографічної відеопродукції - ноутбук марки Asus Х54С. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки. Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_1 наступні обов'язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання. До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_1 запобіжний захід - особисте зобов'язання. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 919 грн. 50 коп. Речовий доказ Ноутбук марки Asus Х54С- конфісковано в дохід ОСОБА_7.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 20.11.2013 року апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції - задоволено частково, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення. Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 липня 2013 року щодо ОСОБА_1 змінено. У порядку ч. 2 ст. 404 КПК України виключено з резолютивної частини вироку додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями. ОСОБА_1 вважати засудженим за ч. 4 ст. 301 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією засобу розповсюдження порнографічної продукції - ноутбуку марки Asus X54C. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням іспитовим строком на 2 роки. Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_1 наступні обов'язки: - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; - періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції; - повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання. У решті вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 липня 2013 року залишено без зміни.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.06.2014 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 задоволено частково. Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2013 року щодо ОСОБА_1 скасовано та призначено новий розгляд справи у суді першої інстанції.

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 травня 2015 року ОСОБА_1 у пред'явленому обвинуваченні за ч. 2 ст.301, ч.3 ст.301, ч.4 ст.301, ч.5 ст.301 КК України визнано невинуватим та виправдано, у зв'язку з відсутністю в його діях складу вказаних кримінальних правопорушень. Речові докази: - ноутбук «ASUSX54C», - повернено ОСОБА_1; - 7 «DVD-R» дисків одностороннього типу з порнографічною відеопродукцією, - знищено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 08.12.2015 року апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції залишено без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 травня 2015 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 цього ж Кодексу визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким спеціальним Законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року № 266/94-ВР (далі Закон №266/94-ВР).

Відповідно до ст.1 Закону № 266/94-ВР відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до ст. 2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів..

Статтею 3 Закону №266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у звязку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Позивачем ОСОБА_1 на підставі ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»від 01.12.1994 року № 266/94-ВР, - пред'явлено вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. (п.5 ст.3 Закону №266/94-ВР) та стягнення понесених у кримінальному проваджені судових витрат у розмірі 1061,71 (п.3 ст.3 Закону №266/94-ВР)

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч.1 ст.4 Закону).

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст.4 Закону №266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Положеннями ст. 13 Закону №266/94-ВР визначено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про ОСОБА_7 бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2019 року складає 4 173 грн.

Визначаючи розмір відшкодування шкоди, суд повинен керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності та справедливості. Розмір моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

З огляду на зазначене, судом відзначається, що фактичний період тривалості кримінального провадження відносно ОСОБА_1, перебування ОСОБА_1 під слідством та судом становить 35 повних місяців та 25 днів за період з 13.12.2012 року (з моменту внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України) по 08.12.2015 року (постановлення апеляційним судом Кіровоградської області ухвали, якою виправдувальний вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 травня 2015 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін), відповідно мінімальний визначений законодавством розмір відшкодування моральної шкоди становить 150 000 грн. (35 місяців 25 днів х 4 173 грн.).

Судом також відзначається, що позивачем заявлено до відшкодування моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. на підставі приписів п.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст. 1176 ЦК України, при цьому, відповідно до п.п.5, 6 ст.4 зазначеного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його

нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди позивач зазначив, що на час незаконного притягнення до кримінальної відповідальності зазначені вище події були для нього вкрай стресовою (психотравмуючою) ситуацією, які внесли кардинальні зміни у звичний спосіб життя, призвели до руйнування значущих взаємовідносин з оточуючими людьми, моральних цінностей та довіри до людей. Порушення даної кримінальної справи та винесення судом вироку, яким його (позивача) визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 301 КК України, а саме розповсюдження відеопродукції порнографічного характеру, вчинені щодо творів, зображень або інших предметів порнографічного характеру, що містять дитячу порнографію, принижувало його честь та гідність, так як ставило під сумнів його людські якості - порядність, добре ім'я, сприяли суттєвому зниженню його авторитету серед оточуючих, поваги та доброзичливого ставлення. Дана ситуація перешкоджала у реалізації особливо значущої кожної людини потреби у самоповазі та повазі з боку оточуючих, відобразилась на взаємовідносинах з різними людьми. Весь цей час значні зусилля та емоційні ресурси він (позивач) вимушений був підпорядковувати відстоюванню справедливості, доведенню своєї невинності, захищаючи честь і гідність, намаганню реабілітувати своє добре ім'я.

При цьому, судом відзначається, що відповідно до ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто визначений Законом розмір відшкодування моральної шкоди позивачу у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності може бути не меншим ніж 150 000 грн. (35 місяців 25 днів х 4 173 грн.), в свою чергу, заявлення позивачем до відшкодування моральної шкоди в значно більшому розмірі 500 000 грн. 00 коп. необхідно доводити в порядку ст.ст. 12, 76 ЦПК України, за якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановляє наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року у заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених законодавством, має бути зазначено, в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В свою чергу, позивачем не надано належних доказів порушення життєвих зв'язків, разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тим самим, посилання позивача на наявність завданої йому моральної шкоди у розмірі 500 000 грн. 00 коп., без надання належних доказів, є припущеннями, та, відповідно не може прийматися судом до уваги як факт.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та інше, відшкодовується державою.

Окрім того, позивачем також предявлено позовну вимогу про стягнення з Державного бюджету України на його користь судових витрат в розмірі 1061,741 грн., сплачені за проведення судових експертиз, яка (позовна вимога) підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином.

Відповідно до вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 липня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 919 грн. 50 коп.

При цьому, згідно з квитанцією № 5 від 25 лютого 2014 року ОСОБА_11 було сплачено 919 грн. 50 коп. на поточний рахунок 0002, отримувач УДКСУ у м. Кіровограді, код отримувача 39037409, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Кіровоградській області, код банку отримувача: 823016.

Разом з тим, кошти в сумі 91,95 грн., сплачені ОСОБА_1 відповідно до квитанції № 10 від 25 лютого 2014 року на поточний рахунок 0002, отримувач УДКСУ у м. Кіровограді, код отримувача 39037409, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Кіровоградській області, код банку отримувача: 823016, призначення платежу: 22070000-виконавчий збір, а також кошти в сумі 50,26 грн., сплачені ОСОБА_1 відповідно до квитанції № 11 від 25 лютого 2014 року на поточний рахунок 3955, отримувач: Кіровський ВДВС Кіровоградського МУЮ, код отримувача: 34977781, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Кіровоградській області, код банку отримувача: 823016, призначення платежу: % кл.Кіровськ. рай.упр.юстиції, повязані із здійсненням виконавчого провадження, а отже не є судовими витратами за проведення судових експертиз, які були стягнуті з ОСОБА_1 вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 липня 2013 року, та, відповідно не підлягають відшкодуванню позивачу ОСОБА_1 в якості матеріальної шкоди у відповідності до п. 3 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», при цьому, відшкодуванню позивачу ОСОБА_1 підлягають судові витрати за проведення експертизи в розмірі 919 грн. 50 коп.

Відповідно до Положення про ОСОБА_7 казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15 квітня 2015 року, ОСОБА_7 казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного ОСОБА_3 України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках.

Відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення ОСОБА_7 казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте ОСОБА_7 казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Крім того, згідно з п.п. 1 п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до п.п. 3 п. 4 Положення про ОСОБА_7 казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законом порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Таким чином, стягнення шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, шляхом безспірного списання коштів Державного бюджету України на підставі рішення суду здійснюється саме ОСОБА_7 казначейською службою України, на підставі чого вимоги позивача ОСОБА_1 щодо відшкодування шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, враховуючи, що відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, судовий збір не справляється, віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача прокуратура Кіровоградської області, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області про відшкодування шкоди, заподіяної рішеннями та діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через ОСОБА_7 Казначейську службу України, , місцезнаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 б, кв.27 у відшкодування моральної шкоди 150 000 (сто пятдесят тисяч) грн. 00 коп. та судові витрати в розмірі 919 (девятсот девятнадцять) грн. 50 коп., сплачені за проведення судових експертиз.

Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його оголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_12