Постанова

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа № 602/226/14-ц

провадження № 61-27577 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач-відповідач - Лановецьке споживче товариство

відповідач-третя особа - ОСОБА_4,

відповідач-позивач - ОСОБА_5,

відповідач-третя особа - приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Чайчинецька»,

третя особа - приватний нотаріус Лановецького районного нотаріального округу Тернопільської області Голод Олександр Степанович,

третя особа-відповідач - Чайчинецька сільська рада Лановецького району Тернопільської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 24 липня 2017 року у складі судді Костів Л. І. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Парандюк Т. С., Дикун С. І., Храпак Н. М.,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2014 року Лановецьке споживче товариство звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Чайчинецька» (далі - ПСП «АФ «Чайчинецька»), треті особи: приватний нотаріус Лановецького районного нотаріального округу Тернопільської області Голод О. С., Чайчинецька сільська рада Лановецького району Тернопільської області (далі - Чайчинецька сільська рада), в якому просило визнати за ним право власності на нежитлову будівлю (будівлю магазину) АДРЕСА_1; витребувати спірне майно з чужого незаконного володіння від ОСОБА_4 та повернути його Лановецькому споживчому товариству, як законному власнику; визнати недійсним договір купівлі продажу нежитлової будівлі від 04 березня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Лановецького районного нотаріального округу Голодом О. С. та зареєстрований в реєстрі за №246.

Позов мотивовано тим, що титульним власником спірного майна було Лановецьке районне споживче товариство, яке у 2004 році передало це майно правонаступнику Лановецькому споживчому товариству. Юридичним фактом, на підставі якого у позивача виникло право власності на спірне майно, є передавальний акт від 01 квітня 2004 року, який є одностороннім правочином. В подальшому дане майно вибуло з володіння позивача всупереч його волі на підставі рішення Чайчинецької сільської ради, яке визнано недійсним та скасовано в судовому порядку. Таким чином, дане майно може бути витребуване у добросовісного набувача.

Суди розглядали справу неодноразово.

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 16 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 28 серпня 2014 року, позов Лановецького споживчого товариства задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 04 березня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Лановецького районного нотаріального округу Голодом О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 246.

Визнано за Лановецьким споживчим товариством право власності на нежитлову будівлю - будівлю магазину під АДРЕСА_1.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 нежитлову будівлю - будівлю магазину під АДРЕСА_1 та повернуто її Лановецькому споживчому товариству як законному власнику.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2014 року рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 16 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 28 серпня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2014 року скасовано.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 16 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 28 серпня 2014 року скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою для скасування вищевказаних судових рішень у справі стало неналежне вирішення судом питання про склад осіб, які беруть участь у справі, зокрема не перевірено, чи належить спірне майно до спільної власності подружжя, та не обговорили питання про залучення ОСОБА_5 до участі у справі.

Під час нового розгляду справи, у березні 2017 року ОСОБА_5 подала до суду зустрічний позов до Чайчинецької сільської ради Лановецького району Тернопільської області, Лановецького споживчого товариства, треті особи: приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Чайчинецька», ОСОБА_4, в якому просила визнти незаконними та скасувати рішення виконавчого комітету Чайчинецької сільської ради Лановецького району Тернопільської області від 14 листопада 1997 року «Про закріплення земельної ділянки в постійне користування, від 14 листопада 1997 року «Про визнання права власності на приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» в селі Чайчинці», від 01 червня 2005 року «Про визнання права власності на приміщення магазину», від 09 червня 2005 року «Про визнання права власності на приміщення магазину».

Зустрічний позов мотивовано тим, що у 1994 році на базі колгоспу «Героїчна праця» було створено КСП «Агрофірма «Чайчинецька», надалі, у 1998 році СП «Агрофірма «Чайчинецька», а в 2000 році Лановецькою райдержадміністрацією зареєстровано ПСП «Агрофірма «Чайчинецька», яке стало правонаступником сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Чайчинецька».

На балансовому рахунку колгоспу «Героїчна праця» села Чайчинці Лановецького району рахувався магазин торгівлі, роботи по будівництву якого було розпочато в 1975 році. Протоколом №2 зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Героїчна праця» (правонаступником якого в кінцевому результаті є ПСП «АФ «Чайчинецька») від 04 лютого 1977 року, було вирішено ввести в експлуатацію будинок торгівлі і взяти його на баланс вартістю 31285,17 крб. Після реорганізації колгоспу «Героїчна праця» все майно колгоспу, включаючи приміщення магазину, яке належало на праві часткової власності всім членам колишнього колгоспу, за їх рішенням, шляхом об'єднання майна, було передано правонаступнику КСП агрофірма «Чайчинецька» на праві повного господарського віддання. Надалі, належні реорганізованому колгоспу права на приміщення магазину переходили до його правонаступників, зокрема в 1994 році до КСП «Агрофірма «Чайчинецька», без обов'язку їх державної реєстрації.

Виконавчий комітет Чайчинецької сільської ради, приймаючи рішення від 14 листопада 1997 року «Про закріплення земельної ділянки в постійне користування» та «Про визнання права власності на приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» в селі Чайчинці», не маючи правовстановлюючих документів на право користування земельною ділянкою та розпоряджаючись майном, яке в комунальній власності чи на балансі сільської ради не перебувало, за Лановецьким районним споживчим товариством, мав намір незаконно позбавити агрофірму «Чайчинецька» права власності, чим грубо порушив чинне на момент виникнення спірних правовідносин законодавство. Жодних дій Лановецьким районним споживчим товариством по реєстрації права власності за нікчемним рішенням виконкому не проводилось, свідоцтво про право власності та акт на право користування земельною ділянкою не отримувались.

01 червня 2005 року виконавчим комітетом Чайчинецької сільської ради Лановецького району знову прийнято рішення «Про визнання права власності на приміщення магазину» яким було визнано право власності на магазин за Лановецьким споживчим товариством, при цьому попереднє рішення виконкому від 14 листопада 1997 року в судовому порядку не скасовувалось.

09 червня 2005 року виконавчим комітетом Чайчинецької сільської ради Лановецького району втретє прийнято рішення, яким визнано право власності на магазин за Лановецьким споживчим товариством.

Рішенням Чайчинецької сільської ради Лановецького району №36 від 27.06.2007 року, рішення виконавчого комітету Чайчинецької сільської ради від 09 червня 2005 року скасовано.

24 травня 2011 року рішенням Господарського суду Тернопільської області визнано недійсним та скасовано рішення Чайчинецької сільської ради від 27 червня 2007 року. Отже, рішення виконавчого комітету Чайчинецької сільської ради від 09 червня 2005 року є чинним та потребує свого скасування виключно в судовому порядку.

Приміщення магазину, обслуговувалось та залишалось у правонаступників колгоспу «Героїчна праця», який збудував та прийняв будівлю в експлуатацію. Внаслідок чого 18 липня 2007 року, виконавчим комітетом Чайчинецької сільської ради було прийнято рішення «Про визнання права власності на магазин» за ПСП «Агрофірма «Чайчинецька», останнім було отримано свідоцтво на право власності та зареєстровано згідно закону.

За результатами нового розгляду справи, рішенням Лановецького районного суду від 24 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2017 року, первісний позов Лановецького споживчого товариства - задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 04 березня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Лановецького районного нотаріального округу Голодом О.С. та зареєстрований в реєстрі за №246.

Визнано за Лановецьким споживчим товариством право власності на нежитлову будівлю будівлю магазину під АДРЕСА_1.

Витребувано з чужого незаконного володіння від ОСОБА_4 нежитлову будівлю - будівлю магазину під АДРЕСА_1 та повернуто її Лановецькому споживчому товариству, як законному власнику.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ПСП «Агрофірма «Чайчинецька» понесені Лановецьким споживчим товариством судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 243,64 грн - по 81,21 грн з кожного.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що право власності Лановецького споживчого товариства на спірну будівлю магазину визнано за ним раніше, ніж ПСП «Агрофірма «Чайчинецька» зареєструвало право власності на це майно за собою та відчужило його ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу. ПСП «Агрофірма «Чайчинецька» не мала права розпоряджатися спірною будівлею шляхом її продажі, так як право продажу належить лише власнику відчужуваного майна, тобто Лановецькому споживчому товариству.

Оскільки майно, яке належить на праві власності Лановецькому споживчому товариству вибуло з володіння поза його волею і без його відома, а ПСП «Агрофірма «Чайчинецька» не мало права відчужувати спірне майно, то споживче товариство має право витребувати його від ОСОБА_4, при цьому він, як набувач за договором купівлі-продажу, може звернутися до суду з вимогою про стягнення витрачених ним коштів на придбання спірної будівлі з продавця, який не мав відповідних повноважень на укладення договору купівлі-продажу.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Чайчинецької сільської ради Лановецького району Тернопільської області, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд виходив з недоведеності цих вимог та відсутності будь-яких належних і допустимих доказів на їх підтвердження.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалені у справі рішення з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції постановлено рішення про визнання права власності на спірне майно і одночасно про витребування цього майна з чужого незаконного володіння, при тому, що рішення по визнання права власності не набрало законної сили. Такий порядок ухвалення рішення порушує вимоги положень частини 1 статті 388 ЦК України, відповідно до якої лише власник має право витребування майна від добросовісного набувача. Судом апеляційної інстанції вказані порушення не усунуті.

В первісній заяві, за якою суд відкрив провадження у справі після скасування рішень та повернення справи на новий розгляд, вимога про визнання недійсним договору купівлі - продажу не ставилася, отже суд першої інстанції, задовольняючи таку вимогу вийшов за межі позовних вимог.

Крім того, суд першої інстанції залучив у справу в якості представників ПСП «Агрофірма «Чайчинецька», які не мали на це повноважень (ОСОБА_8 та ОСОБА_9.) оскільки станом на момент розгляду справи закінчились терміни дії їх довіреностей. При цьому, суд, не надав представнику (строк дії довіреності якого закінчився) слова в судових дебатах, а отже не мав права виходити до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою на вищевказані судові рішення. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У відзиві на касаційну скаргу Лановецьке споживче товариство не погодилось з доводами ОСОБА_5 та просив залишити ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Інші учасники справи не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що згідно рішення виконавчого комітету Чайчинецької сільської ради Лановецького району Тернопільської області від 14 листопада 1997 року право власності на магазин ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Чайчинці було визнано за Лановецьким районним споживчим товариством, а Лановецькому районному бюро технічної інвентаризації доручено провести його реєстрацію та видати реєстраційне посвідчення. Того ж дня, виконавчим комітетом Чайчинецької сільської ради Лановецького району Тернопільської області прийнято рішення «Про закріплення земельної ділянки в постійне користування», яким закріплено за Лановецьким районним споживчим товариством право постійного користування земельною ділянкою розміром 0,16 га, на якій розташований продовольчий і промисловий магазин в с. Чайчинці.

07 лютого 2003 року загальними зборами пайовиків Лановецького районного споживчого товариства прийнято рішення реорганізувати Лановецьке районне споживче товариство шляхом виділення Лановецького та Вишгородецького споживчих товариств, з переходом відповідної кількості пайовиків та передачею відповідної частини майна товариства.

11 грудня 2003 року Лановецькою районною державною адміністрацією зареєстровано Лановецьке споживче товариство, яке згідно із статутом цього товариства створене шляхом реорганізації (виділення) Лановецького районного споживчого товариства і є його правонаступником в частині переданих активів та пасивів.

Актом передачі основних засобів станом на 01 квітня 2004 року з балансу Лановецького районного споживчого товариства до Лановецького споживчого товариства передано основні засоби, в тому числі, магазин в с. Чайчинці, 1975 року введення в дію, залишковою вартістю 31 290 грн.

На момент створення Лановецького споживчого товариства та передання йому у власність спірного приміщення магазину, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачалося норми права, згідно якої права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникає з моменту такої реєстрації.

Рішенням виконавчого комітету Чайчинецької сільської ради Лановецького району Тернопільської області від 01 червня 2005 року визнано право власності Лановецького споживчого товариства на нежитлову будівлю - магазин по АДРЕСА_2.

Рішенням виконавчого комітету Чайчинецької сільської ради Лановецького району Тернопільської області від 09 червня 2005 року № 24 за Лановецьким споживчим товариством повторно визнано право власності на це майно.

Разом з тим, 27 червня 2007 року виконавчий комітет Чайчинецької сільської ради Лановецького району Тернопільської області скасував власне рішення від 09 червня 2005 року, а 18 липня 2007 року прийняв рішення про визнання права власності на нежитлову будівлю - магазин по АДРЕСА_1 за ПСП «Агрофірма «Чайчинецька».

Нежитлова будівля - магазин за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлова будівля - магазин по АДРЕСА_1 є одним і тим самим приміщенням.

На підставі рішення виконавчого комітету Чайчинецької сільської ради Тернопільської області від 18 липня 2007 року ПСП «Агрофірма «Чайчинецька» видано свідоцтво про право власності на зазначене нежитлове приміщення.

На підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом Голодом О. С., ПСП «Агрофірма «Чайчинецька» 04 березня 2011 року продало спірне майно ОСОБА_4

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24 травня 2011 року, залишеним без зміни постановами Львівського апеляційного господарського суду від 20 липня 2011 року та Вищого господарського суду України від 28 вересня 2011 року, визнано недійсними та скасовано рішення Чайчинецької сільської ради від 27 червня 2007 року «Про скасування рішення виконавчого комітету Чайчинецької сільської ради №24 від 09 червня 2005 року» та рішення виконавчого комітету Чайчинецької сільської ради від 18 липня 2007 року щодо визнання за ПСП «Агрофірма «Чайчинецька» права власності на будівлю магазину по АДРЕСА_1.

Вказаними рішеннями господарських судів встановлено, що рішення виконкому сільської ради були спрямовані на незаконне припинення права власності Лановецького споживчого товариства, яке у встановлений законом спосіб не оскаржувалося.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 21 жовтня 2014 року у справі №921/774/14-г/4 за позовом приватного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Чайчинецька» до Чайчинецької сільської ради, треті особи - ОСОБА_4, Лановецьке споживче товариство про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Чайчинецької сільської ради Лановецького району Тернопільської області від 09 червня 2005 року «Про визнання права власності на приміщення магазину» у задоволенні позову відмовлено.

Вказане рішення залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18 травня 2015 року та ухвалою Вищого господарського суду України від 08 вересня 2015 року.

Під час розгляду зазначених вище справ господарським судом Тернопільської області, предметом дослідження і оцінки були в тому числі і оскаржувані у цій справі в зустрічному позові рішення Чайчинецької сільської ради від 14 листопада 1997 року «Про закріплення земельної ділянки в постійне користування»; від 01 листопада 1997 року «Про визнання права власності на приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1» в с. Чайчинці і від 01 червня 2005 року «Про визнання права власності на приміщення магазину», яким дано оцінку і зроблено правовий висновок про їх законність і обґрунтованість.

За правилами статей 317, 319, 658 ЦК України виключно власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, лише власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, в тому числі реалізує право його продажу.

Продавцем майна за договором купівлі-продажу згідно зі статтею 658 ЦК Українимає бути лише власник або належним чином уповноважений на укладення такого договору представник.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до статті 387 ЦК Українивласник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі статтею 392 ЦК Українивласник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановив, що право власності Лановецького споживчого товариства на спірну будівлю магазину визнано за ним раніше, ніж ПСП «Агрофірма «Чайчинецька» зареєструвало право власності на це майно за собою та відчужило його ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, при цьому, ПСП «Агрофірма «Чайчинецька» не мало права відчужувати даний обє'кт нерухомості, оскільки не було власником цього майна.

Оскільки майно, яке належить на праві власності Лановецькому споживчому товариству вибуло з володіння поза його волею і без його відома, а ПСП «Агрофірма «Чайчинецька» не мало права відчужувати спірне майно, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у споживчого товариства права витребувати це майно від ОСОБА_4, при цьому останній, як набувач за договором купівлі-продажу, не позбавлений можливості звернутися до суду з вимогою про стягнення витрачених ним коштів на придбання спірної будівлі з продавця, який не мав відповідних повноважень на укладення договору купівлі-продажу.

Висновки судів першої та апеляційної інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної нежитлової будівлі від 04 березня 2011 року, укладеного між ПСП «Агрофірма «Чайчинецька» та ОСОБА_4; визнання за Лановецьким споживчим товариством право власності на вказану нежитлову будівлю будівлю магазину, її витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 та повернення Лановецькому споживчому товариству, як законному власнику, узгоджуються із встановленими під час розгляду справи обставинами та відповідають наведеним вище нормами матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.

Доводи касаційної скарги щодо неможливості ухвалення судового рішення про визнання права власності на спірне майно і одночасно про витребування цього майна з чужого незаконного володіння спростовуються змістом наведених вище норм матеріального права, зокрема щодо задоволення віндикаційного позову, змістом обраного позивачем способу захисту прав та встановленими судами обставинами щодо невизнання відповідачами права на належне йому майно.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем після скасування рішення суду не подавалось клопотання про збільшення позовних вимог в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним від 04 березня 2011 року, тому вирішуючи ці вимоги суд вийшов за межі позовних вимог, є безпідставними, оскільки клопотання про уточнення позовних вимог із зазначенням цієї вимоги (визнання недійсним договору купівлі-продажу) було подане позивачем 24 квітня 2014 року до першого розгляду даного позову по суті в червні 2014 року, тому вказана вимоги залишилась складовою позову в цілому і після скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд і повторного уточнення позовних вимог при новому розгляді справи не потребувало.

Інші доводи касаційної скарги, в тому числі посилання на порушення норм процесуального права, не спростовують правильність висновків судів та не можуть бути підставою для скасування правильних по суті судових рішень.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 є аналогічними аргументам, викладеним нею в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої і апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах рішень, та зводяться до необхідності переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин та безпідставних посилань на порушення норм процесуального права, які спростовуються матеріалами справи.

Усі доводи та обставини, на які посилається ОСОБА_5 були предметом перевірки і оцінки судами попередніх інстанцій, які їх належним чином спростували.

Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, та фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених судом обставин, що в силу положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, у зв'язку з чим підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 24 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська