Ухвала

09 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 761/40087/18

провадження № 61-21424ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу Державного архіву Київської області на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2019 року у складі судді Притули Н. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня

2019 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Таргоній Д. О., Приходька К. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного архіву Київської області про визнання дій незаконними, зобов`язання вичинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного архіву Київської області про визнання дій незаконними, зобов`язання вичинити дії.

Позовні вимоги мотивував тим, що він звернувся до відповідача у встановленому порядку та просив надати йому можливість самостійно копіювати документи Національного архівного фонду України, однак йому було відмовлено з посиланням на те, що необхідні йому документи не відповідають встановленим обмеженням за форматом та розміром.

Посилаючись на те, що така відмова суперечить положенням Закону України «Про Національний архівний фонд та архівні установи» просив визнати незаконним обмеження його права на копіювання документів у Державному архіві Київської області власними технічними засобами; зобов`язати відповідача забезпечити реалізацію його законного права самостійно виготовляти копії документів Національного архівного фонду України власними технічними засобами без обмеження за форматом, розміром та іншими ознаками, які не передбачені законодавством.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року позов задоволено частково. Зобов`язано Державний архів Київської області забезпечити реалізацію права ОСОБА_1 на самостійне виготовлення копій документів Національного архівного фонду України власними технічними засобами без обмеження за форматом, розміром або іншими ознаками, згідно із замовленнями ОСОБА_1 від 29 серпня 2018 року, 13 вересня 2018 року, 26 вересня 2018 року та 01 жовтня 2018 року. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року виправлено описку у вступній частині повного тексту рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного архіву Київської області про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії, зазначено правильну дату ухвалення рішення, «16 квітня 2019 року», замість помилково зазначеної «17 квітня 2019 року».

Постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року апеляційну скаргу Державного архіву Київської області залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду и. Києва від 16 квітня 2019 року залишено без змін.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

Державного архіву Київської області, у якій заявник просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі, заявник посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необгрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в даній справі є вимоги про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії, зокрема надати позивачу право самостійно виготовляти копії документів Національного архівного фонду України власними технічними засобами без обмеження за форматом, розміром або іншими ознаками, не передбаченими Законом України «Про Національний архівний фонд та архівні установи».

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики

Доводи касаційної скарги про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необгрунтованими та зводяться до його незгоди із ухваленими судовими рішеннями. Заявник не навів прикладів неоднакового застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, що не відповідає усталеній судовій практиці та має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від

07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Ураховуючи наведене та беручи до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства Верховний Суд не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням того, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, відсутні підстави для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного архіву Київської області на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від

16 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного архіву Київської області про визнання дій незаконними, зобов`язання вичинити дії, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик