ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

НОМЕР_4 січня 2019 року м. Чернівці

справа № 725/5630/15

провадження № 22/822/39/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г. Д.

з участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконними і скасування рішення органу місцевого самоврядування, містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, визнання будівництва самочинним, усунення перешкод у користуванні власністю за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці у складі судді Стоцької Л.А. від 23 червня 2016 року,

встановив:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Чернівецької міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконними і скасування рішення органу місцевого самоврядування, містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, визнання будівництва самочинним, усунення перешкод у користуванні власністю.

Позивачка зазначала, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, яка є її єдиним та постійним місцем проживання та складається з однієї житлової кімнати площею 18,6 кв.м., кухні площею 12,00 кв.м., коридору площею 8,1 кв.м., ванної кімнати площею 4,3 кв.м., вбиральні, комори та тамбуру. Загальна площа квартири становить 49,3 кв.м.

У зв'язку з тим, що квартира є однокімнатною, її житлова кімната обладнана вікном, яке виходить на сторону будинковолодіння АДРЕСА_2 Будинок, в якому знаходиться її квартира, розташований на межі земельних ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_3. Таким чином, вікно єдиної житлової кімнати її квартири АДРЕСА_4 безпосередньо виходить на частину земельної ділянки, що на вул. Боярка, НОМЕР_4, яка перебуває у власності відповідача ОСОБА_3

Пунктом 1.5 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №463/12 від 13 липня 2010 року ОСОБА_3 було надано містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_5

Проте постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 квітня 2012 року, яка набрала законної сили, вказане рішення було визнано незаконним та скасовано. Зазначеним рішенням було встановлено, що внаслідок будівництва, яке проводить ОСОБА_3, порушуються права ОСОБА_1 як власника суміжного будинковолодіння.

У подальшому, після скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, відповідач ОСОБА_3 будівельних робіт не припинив та проводить будівництво і на цей час.

21 серпня 2015 року позивачці стало відомо про те, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради надано нові дозвільні документи на завершення будівництва індивідуального житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_6.

Зокрема пунктом 1 рішенням №667/21 від 10 грудня 2013 року внесено зміни до пункту 1 рішення №753/23 від 27 листопада 2012 року та дозволено Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради надати містобудівні умови та обмеження на завершення будівництва індивідуального житлового будинку за АДРЕСА_7 за умови дотримання розриву між будинками не менше одного метра та рекомендовано отримати згоду сусіда.

14 жовтня 2014 року на підставі рішення №518/17 повторно внесено зміни до рішення №753/23 від 27 листопада 2012 року та дозволено Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради надати ОСОБА_3 містобудівні умови та обмеження на завершення будівництва індивідуального житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_6.

Крім того, 10 квітня 2015 року Управлінням містобудування та архітектури Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради ОСОБА_3 надано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки №990/15 для будівництва незавершеного індивідуального житлового будинку за АДРЕСА_9

Позивачка стверджувала, що зазначені містобудівні та обмеження не відповідають правостановлюючому документу на земельну ділянку, де проводяться роботи та вимогам ДБН 360-92 та наголошувала на тому, що будівництво, яке проводиться ОСОБА_7 на земельній ділянці за АДРЕСА_10, порушує її права як власника квартири АДРЕСА_8

Просила визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №753/23 від 27 листопада 2012 року «Про надання містобудівних умов та обмежень для завершення будівництва житлового будинку»; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №518/17 від 14 жовтня 2014 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради №7853/23 від 27 листопада 2012 року»; визнати незаконним та скасувати містобудівні умови та обмеження №990/15 від 10 квітня 2015 року на завершення будівництва індивідуального житлового будинку за АДРЕСА_6; визнати незавершений будівництвом індивідуальний житловий будинок за АДРЕСА_12 об'єктом самочинного будівництва; усунути їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_11 шляхом знесення ОСОБА_3 самочинного будівництва: незавершеного індивідуального житлового будинку за АДРЕСА_6.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 червня 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Посилається на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що позивачкою не доведено порушення її прав внаслідок будівництва ОСОБА_3 індивідуального житлового будинку та не встановлено факту завдання їй шкоди діями останнього.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2016 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 червня 2016 року в частині визнання незаконними та скасування рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №753/23 «Про надання містобудівних умов та обмежень для завершення будівництва житлового будинку» від 27 листопада 2012 року, рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 518/17 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради №7853/23 від 27 листопада 2012 року» від 14 жовтня 2014 року незаконним скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним та скасування закрито у зв'язку із тим, що розгляд вказаних вимог віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2016 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 червня 2016 року скасовано. У позові ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, визнання будівництва самочинним, усунення перешкод у користуванні власністю відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 19 жовтня скасовано, рішення апеляційного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2016 року у частині позовних вимог про визнання незаконними та скасування містобудівних умов та обмежень, усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом знесення самочинного будівництва скасовано, справу направлено на розгляд до апеляційного суду. Оскільки рішення апеляційного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2016 року у частині позовних вимог про визнання незавершеного будівництвом індивідуального житлового будинку об'єктом самочинного будівництва позивачкою не оскаржувалось, судом касаційної інстанції не переглядалося рішення апеляційного суду в цій частині.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення в частині визнання незаконними і скасування рішення органу місцевого самоврядування, містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні власністю - залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що незавершене будівництво житлового будинку, розташоване за адресою АДРЕСА_15 не відповідає вимогам ДБН та Правилам використання та забудови територій м.Чернівці, чим порушуються права позивачки як власника квартири АДРЕСА_14

Також суд посилався на те, що висновком судової будівельно-технічної експертизи підтверджується невідповідність вимогам чинного законодавства оскаржуваних рішень органу місцевого самоврядування та містобудівних умов та обмежень.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком.

Судом встановлено, що однокімнатна квартира АДРЕСА_13 належить на праві власності ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Зазначена квартира загальною площею 49,3 кв. м., розташована на першому поверсі будинку, є єдиним та постійним місцем проживання позивачки.

Згідно з технічним паспортом на вказану квартиру вікно її житлової кімнати виходить до земельної ділянки, на якій здійснено будівництво житлового будинку АДРЕСА_16 Будинок, в якому знаходиться ця квартира, розташований на межі земельних ділянок НОМЕР_3 та НОМЕР_4 за АДРЕСА_3.

Власником земельної ділянки, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_17, площею 0,0213 га, є ОСОБА_3 На зазначеній земельній ділянці ОСОБА_3 здійснює будівництво.

Згідно з пунктом 3.19 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» поверховість забудови, граничні розміри житлових будинків, площа забудови, вимоги до господарських будівель, їх складу, огорожі ділянок, благоустрою території встановлюються місцевими правилами забудови в залежності від розміру ділянок, умов інженерного обладнання, інсоляції будинків та територій, інших нормативних вимог, регіональних традицій. Розроблення таких правил та їх затвердження здійснюється відповідно до норм законів «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про регулювання містобудівної діяльності».

Встановлено, що раніше, а саме у травні 2011 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, яким надано ОСОБА_3 дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку за АДРЕСА_17.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 квітня 2012 року позов ОСОБА_1 задоволено з тих підстав, що оскаржуваним рішенням порушуються її права як власника суміжного будинковолодіння, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_17 надані з порушенням будівельних норм, оскаржуване рішення прийняте без згоди позивачки, а будівництво житлового будинку по АДРЕСА_17 здійснюється впритул до будинку НОМЕР_3.

У подальшому рішенням виконавчого комітету Чернівецької міськради № 753/23 від 27 листопада 2012 року дозволено Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради надати містобудівні умови та обмеження на завершення будівництва індивідуального житлового будинку за АДРЕСА_17 за умови отримання згоди ОСОБА_1 - співвласниці квартири АДРЕСА_18

10 грудня 2013 року рішенням виконавчого комітету Чернівецької міськради № 667/21 внесено зміни до рішення № 753/23 від 27 листопада 2012 року та пункт 1 викладено у наступній редакції: «Дозволити Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради надати містобудівні умови та обмеження на завершення будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_19 за умови дотримання розриву між будинками не менше 1 метра та рекомендувати отримати згоду сусіда».

14 жовтня 2014 року повторно внесено зміни до рішення № 753/23 від 27 листопада 2012 року та пункт 1 викладено у остаточній редакції: «Дозволити Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради надати ОСОБА_3 містобудівні умови та обмеження на завершення будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_17».

Таким чином в остаточній редакції оскаржуваного рішення дозволено відповідачу завершити будівництво будинку без отримання згоди ОСОБА_1 та дотримання розриву між будинками не менше 1 метра.

На підставі зазначених рішень органу місцевого самоврядування 10 квітня 2015 року ОСОБА_3 складені та надані містобудівні умови та обмеження № 990/15.

Звертаючись до суду з позовними вимогам про визнання незаконними та скасування рішень Чернівецької міської ради за № 753/23 та № 518/17 та містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки № 990/15, ОСОБА_11 вказувала, що дані рішення органу місцевого самоврядування, а також умови та обмеження, які не відповідають вимогам ДБН360-92 та правовстановлюючому документу на земельну ділянку, порушують її право власності на квартиру АДРЕСА_20

Відповідно до статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про основи містобудування» містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об'єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об'єктів містобудування, спорудження інших об'єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об'єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Статтями 17 та 18 Закону України «Про основи містобудування» передбачено, що містобудівна документація регулює планування, забудову та інше використання територій, є основою для вирішення питань раціонального використання територій, вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про основи містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені, крім іншого, розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів тощо.

Частинами 4 та 5 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Згідно з положеннями статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є: містобудівні умови та обмеження; технічні умови; завдання на проектування.

Пунктом 8 частини 1 статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що містобудівні умови та обмеження є складовою вихідних даних, отримання яких є необхідною умовою для набуття власниками земельних ділянок або землекористувачами права на забудову земельної ділянки. Містобудівні умови та обмеження є видом містобудівної документації та визначають комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва, дотримання яких є обов'язковим для всіх суб'єктів містобудівної діяльності.

Відповідно до частин 2, 3, 4, 5 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі. Спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відповідно до оглянутих судом першої інстанції у судовому засіданні містобудівних умов та обмежень № 990/15, встановлено, що у них зазначено площу земельної ділянки за АДРЕСА_17 - 0,02213 га та 0,0175 га, що не відповідає державному акту на землю від 06 лютого 2001 року, відповідно до якого у приватній власності відповідача перебуває земельна ділянка площею 0,0213 га.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 315 від 09 червня 2016 року пункт 5 розділу «загальні дані» містобудівних умов та обмежень № 990/15 від 10 квітня 2015 року не відповідає державному акту на право приватної власності на земельну ділянку від 06 лютого 2001 року серії НОМЕР_5. Фактична площа земельної ділянки 0,0213 га, на якій проводиться будівництво незавершеного індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_21, згідно з цим державним актом не відповідає пункту 6 містобудівних умов та обмежень від 10 квітня 2015 року № 990/15. Робочий проект на будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_17 не відповідає вимогам будівельних норм і правил, правилам ДБН, а розташування за цим проектом нового незавершеного будівництвом двоповерхового цегляного житлового будинку, який будується впритул до житлового двоповерхового дерев'яного житлового будинку НОМЕР_3, призведе до порушення експлуатації останнього та квартири АДРЕСА_23, яка в ньому розташована. Будівництво здійснено без дотримання протипожежних вимог, не забезпечено безпечної експлуатації житлового будинку НОМЕР_3, порушено норми інсоляції, забезпечення належним природним освітленням квартири АДРЕСА_22, які не відповідають нормам. Стіна збудованого незавершеного двоповерхового житлового будинку № НОМЕР_4 фактично збудована по межі суміжної ділянки НОМЕР_3 таким чином, що стікання атмосферних опадів з покрівлі та карнизу будинку АДРЕСА_24 буде на територію земельної ділянки НОМЕР_3. При будівництві та проектуванні індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_17 мають місце порушення будівельних норм і правил, які не відповідають вимогам ДБН.

Виходячи з зазначених вище обставин, суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання недійними та скасування містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, оскільки орган місцевого самоврядування надавав містобудівні умови та обмеження, які містять дані, що не відповідають фактичним обставинам, проектна документація складена з порушенням вимог ДБН, а незавершений будівництвом житловий будинок зведено таким чином, що порушуються права одного із власників квартири , розташованої на суміжній земельній ділянці з земельною ділянкою відповідача, на нормальні умови проживання.

Оскільки містобудівні умов і обмеження забудови земельної ділянки прийняті на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №753/23 від 27 листопада 2012 року «Про надання містобудівних умов та обмежень для завершення будівництва житлового будинку» та рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №518/17 від 14 жовтня 2014 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради №7853/23 від 27 листопада 2012 року», отже є взаємопов'язаними, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про скасування вказаних рішень органу місцевого самоврядування.

Також апеляційним судом не можуть і братися до уваги доводи заявника про те, що позивачем не доведено того факту, що знесення самочинного будівництва є єдиним можливим способом поновлення його прав.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Зокрема, відповідно до частин 4, 5, 6, 7 статті 376 ЦК України, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з'ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров'ю людини, тощо.

Оскільки висновком судової будівельно-технічної експертизи № 315 від 09 червня 2016 року встановлено численні порушення незвершеного будівництва індивідуального житлового будинку за АДРЕСА_12 будівельним нормам і правил, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_11 шляхом знесення ОСОБА_3 житлового будинку за АДРЕСА_6, врахувавши при цьому роз'яснення, дані у судовому засіданні експертом, згідно яких вбачається, що привести у відповідність до норм ДБН будівництво за вул. Боярка не є можливим, оскільки у даному випадку необхідне капітальне руйнування частин приміщень, що призведе до повної його руйнації.

Відповідачем ОСОБА_3 не надано жодних доказів на спростування вищевказаних обставин, в тому числі і не заявлялося клопотань про призначення повторної експертизи у разі незгоди із висновками експертизи № 315 від 09 червня 2016 року.

Тому доводи заявника про недоведення позивачем, що знесення самочинного будівництва є єдиним можливим способом поновлення прав позивача.

Відповідач не запропонував позивачеві іншого адекватного способу поновлення його прав.

Апеляційний суд вживав заходів для добровільного врегулювання спору, сторонами, проте таке не відбулося.

Відповідно до вимог статей 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (поданий протягом строку встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Заявник посилається на відхилення судом першої інстанції клопотання про допит свідка ОСОБА_6 як власника окремої квартири для з'ясування надання ним згоди на будівництво відповідачем будинку.

Проте предметом спору є вимога позивача як власника квартири, а не інших осіб.

В суді апеляційної інстанції відповідач та його представник зазначали, що на даний час відповідач вже завершив будівництво будинку, набув право власності на нього.

Проте ці обставини не існували на час розгляду справи судом першої інстанції, вони не є доводами апеляційної скарги й можуть бути предметом розгляду на стадії виконання судового рішення.

При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну оцінку наявним у справі доказам.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконними і скасування рішення органу місцевого самоврядування, містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні власністю ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування чи зміни.

Оскільки попереднім рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання незавершеного будівництвом індивідуального житлового будинку об'єктом самочинного будівництва скасовано й у цій частині вимог у позові відмовлено з підстав неефективності способу захисту права, то при новому розгляді справи апеляційним судом рішення першої інстанції в цій частині не переглядається.

На підставі наведеного та керуючись пунктом 1 частини 1 статті 374, частиною 1 статті 375, статтею 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 25 січня 2019 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк