Провадження № 2/161/3048/19
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном

В С Т А Н О В И В:

23.07.2019 року позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої вказала, що вона та відповідач у справі проживали в одноповерховому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (далі будинковолодіння). 17.08.2016 року між ними було укладено договір про поділ будинковолодіння за умовами якого, зокрема, у її власність перейшов погріб «а1», площею 7,8 м.кв. При цьому, в даному договорі відсутні будь-які посилання про право власності ОСОБА_3 на вказаний погріб. Разом з тим, у вересні 2018 року відповідач, користуючись її тимчасовою відсутністю, самовільно заволодів більшою частиною (близько 2/3, ~ 5 м.кв.) погребу «а1», збудувавши стіну, яка стала розділяти підвальне приміщення, належне їй в цілому на праві власності. Крім того, внаслідок мурування відповідачем стіни у її квартирі (виділеної частини будинковолодіння) почали з`являтися тріщини. На її прохання демонтувати стіну ОСОБА_3 не реагує. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження № 0004270 від 15.11.2018 року за ст. 356, ст. 197-1 КК України. Також, у відповідь на її звернення, Відділом ДАБК Луцької міської ради дії ОСОБА_3 кваліфіковано як перепланування. Внаслідок зазначених дій відповідача, вона позбавлена можливості коритуватися належним їй майном, у зв`язку з чим просить суд зобов`язати ОСОБА_3 за його власний рахунок демонтувати (знести) змуровану ним стіну у Погребі «а1», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та перебуває у її власності, у строк 1 місяць з дня набрання судовим рішенням законної сили та стягнути з нього понесені витрати по справі.

В судовому засіданні позивач надала пояснення аналогічні викладеним у її позові, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву із зазначених у ній підстав, просив її задовольнити. Додатково пояснив, що у Договорі про поділ будинковолодіння від 17.08.2016 року було вказано про визначення права власності на погріб «а1» за позивачкою, а тому про дану обставину відповідачу достовірно відомо було. При цьому, про намір отримати у власність частину погребу ОСОБА_3 повідомив лише в 2019 році. Вважає побудову відповідачем стіни у спірному підвальному приміщенні неправомірними.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що спірний погреб «а1» знаходиться на належній йому земельній ділянці, під його частиною будинку. Зазначив, що у вересні 2018 року він дійсно відгородив собі частину (~ 3 м.кв.) спірного підвального приміщення, яке знаходиться під його квартирою (виділеної частини будинковолодіння), змурувавши стіну, без будь-яких правовстановлюючих документів на погріб «а1». Також вказав, що Договір про поділ будинковолодіння від 17.08.2016 року він підписував та в подальшому його не оспорював. В задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 належить Ѕ частка житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Луцькою державною нотаріальною конторою 11.08.2015 року за реєстровим № 3-904 (а.с. 12).

Відповідач ОСОБА_3 є власником Ѕ частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Луцькою державною нотаріальною конторою 24.07.2015 року за реєстровим № 1-1161 (а.с. 43). Державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 на Ѕ вказаного майна проведено державним реєстратором державним нотаріусом Другої Луцької державної нотаріальної контори Березою О.П. 24.07.2015 року,про що свідчить відповідний витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 41034361 від 24.07.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 41180512 від 24.07.2015 року (а.с. 44-45).

Також судом встановлено, що 17.08.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір про поділ майна в натурі (далі - Договір), предметом якого був розподіл житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (далі Будинковолодіння), який, в свою чергу, на момент укладення Договору належав його сторонам на праві приватної спільної часткової власності по Ѕ частки за кожним (а.с. 12-13).

За умовами Договору, його сторони домовилися про розподіл Будинковолодіння між собою наступним чином:

-у приватну власність ОСОБА_3 виділяється: квартира АДРЕСА_3 , а саме: санвузол 1-1, пл. 3 м.кв.; кімната 1-2, пл. 13,2 м.кв.; кімната 1-3, пл. 14,3 м.кв.; кімната 1-4, пл. 13,5 м.кв.; коридор 1-5, пл. 6,5 м.кв.; кухня 1-6, пл. 9,9 м.кв. Квартира має загальну площу 60,4 м.кв., житлову площу 41 м.кв. До квартири відносяться: сходи «а3», сходи «а5», гараж Ж-1 та Ѕ огорожі «1».

-у приватну власність ОСОБА_1 виділяється: квартира АДРЕСА_4 , а саме: коридор 2-1, пл. 3,5 м.кв.; санвузол 2-2, пл. 6,5 м.кв.; кімната 2-3, пл. 14,0 м.кв.; кімната 2-4, пл. 15,2 м.кв.; кімната 2-5, пл. 18,7 м.кв.; кухня 2-6, пл. 16,2 м.кв. Квартира має загальну площу 74,1 м.кв., житлову площу 47,9 м.кв. До квартири відносяться: погріб «а1», сходи «а4», сарай Б-1, сарай В-1 та Ѕ огорожі «1».

25.08.2016 року державним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Мудрик О.Є. було проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_5 (а.с. 56-57).

Як вбачається з технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_6 під частиною будівлі «а1», відносить до вказаної квартири, яка на праві власності належить позивачці ОСОБА_1 (а.с. 18-21).

Таким чином, погріб «а1», який знаходиться в Будинковолодінні належить на праві приватної власності позивачки ОСОБА_1 .

Вищевказана обставина будь-якими доказами стороною відповідача не спростовані, при цьому, останній особисто визнав ту обставину,

У свої позовній заяві позивачка зазначила, що відповідач ОСОБА_3 , який є власником іншої частини Будинковолодіння квартири АДРЕСА_3 , самовільно заволодів більшою частиною (близько 2/3, ~ 5 м.кв.) погребу «а1», збудувавши стіну, яка стала розділяти підвальне приміщення, належне їй на праві власності в цілому, а також вказала, що внаслідок таких дій відповідача, вона позбавлена можливості коритуватися належним їй майном.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою Законом від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Зазначене також узгоджується з нормами ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями свідків.

Так, під час розгляду справи було допитано свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

В судовому засіданні ОСОБА_4 пояснила, що вона є рідною сестрою ОСОБА_1 , а тому при купівлі останньою частини Будинковолодіння вона присутня була та разом з позивачкою оглядали дане нерухоме майна, в тому числі й спірне підвальне приміщення. Зазначила, що частина погребу «а1» фактично розташовується під належною ОСОБА_3 квартирою та про дану обставину відповідачу відомо було зі слів попередньої власниці. Так, в період перебування сестри за межами України, відповідач самовільно відгородив частину належного позивачці погребу «а1». Оскільки, ОСОБА_1 перебувала за кордоном, вона особисто, на підставі довіреності, зверталася до органів Національної поліції України з приводу самовільного захоплення спірного підвального приміщення.

В судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що на момент придбання позивачкою ОСОБА_6 він був особисто присутнім і особисто бачив розмір погребу «а1». У 2018 році, в період перебування позивачки за кордоном, йому зателефонувала родичка, яка проживала в належній ОСОБА_1 квартирі та повідомила про самовільне захоплення частини спірного підвального приміщення відповідачем. Зазначив, що він особисто бачив змуровану останнім стіну, наявність якої значною мірою зменшило площу погребу. При цьому, як йому відомо, ОСОБА_3 з приводу погребу «а1» ніколи до позивачки не звертався.

Таким чином, суд вважає доведеним, що у ОСОБА_1 існують перешкоди у користуванні погребом під частиною будівлі «а1», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить позивачці на праві власності, і такі перешкоди виникли внаслідок самовільного встановлення ОСОБА_3 мурованої стіни.

Також суд приймає до уваги й ту обставину, що відповідачем не заперечується факт встановлення стіни у спірному підвальному приміщенні, а також те, що у нього відсутні будь-які дозвільні документи на встановлення такої.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах та у якості представника ОСОБА_1 було надіслано ОСОБА_3 претензію від 02.04.2019 року з проханням повернути самовільно зайняту частину погребу, знісши змуровану стіну, яка відповідачем залишилася проігнорованою.

Доказів іншого відповідачем ОСОБА_3 суду не надано..

Враховуючи наведене вище суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача ОСОБА_3 за власний рахунок демонтувати (знести) змуровану ним стіну у погребі «а1», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про встановлення відповідачу строку на проведення демонтажу стіни, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Так, нормами чинного законодавства України не передбачено встановлення строку на виконання рішення такого характеру, оскільки судове рішення в даній категорії справ є самостійною та достатньою підставою для усунення наявних перешкод, які чиняться позивачу з боку відповідача.

У разі невиконання відповідачем покладеного судовим рішенням на нього зобов`язання в розумні строки після набрання ним законної сили, позивач не позбавлений змоги звернути рішення до примусового виконання.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з наданого представником позивачки адвокатом Можайко І.О. вартості правничої допомоги як додадатку № 1 (невід`ємна частина) до Договору від 23.07.2019 року про надання правничої допомоги ОСОБА_1 в межах даної судової справи, вартість надання послуг становить: 300 грн. (протягом процесу) ознайомлення зі справою, усне консультування; 500 грн. (1-2 робочих години) складення процесуальних документів; 400 грн. (1 засідання) представництво в суді; та ін. (а.с. 14-16).

Факт сплати ОСОБА_1 коштів в розмірі 1000 грн. підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордера № 88 від 23.07.2019 року (а.с. 17).

Суд вважає, що сплачені позивачкою кошти на професійну правничу допомоги, є співрозмірними з складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном, позивачка зазначила, що витрати на оплату послуг адвоката на представництво інтересів у суді, підготовку необхідних процесуальних документів, склали близько 1000 грн., які, за наслідками розгляду справи вона просить стягнути з відповідача.

Отже, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід також стягнути 1000 грн. витрат, понесених останньою за надання правничої допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом сплатила 768,40 грн. судового збору, а тому дана сума коштів також підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі ст.ст. 15, 16, 319, 386, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12 13, 77-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 за власний рахунок демонтувати (знести) змуровану ним стіну у погребі а1, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн., а всього 1768 (тисячу сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 05 грудня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська