Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 712/6021/15-ц

провадження № 61-5793св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», яка підписана представником ОСОБА_3, на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2016 року у складі судді: Пироженко С. А. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 10 травня 2016 року у складі колегії суддів: Корнієнко Н. В., Гончар Н. І., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ПАТ «СК «Інгосстрах» про стягнення страхової виплати, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в ОСОБА_2 25 липня 2013 року внаслідок протиправних дій третіх осіб помер її чоловік ОСОБА_4, життя, здоров'я та працездатність якого, відповідно до договору страхування від нещасних випадків від 24 лютого 2012 року, було застраховано ПАТ «СК «Інгосстрах».

Позивач з метою отримання страхової виплати звернулася до відповідача з проханням здійснити таку виплату, проте листами від 15 листопада 2013 року та від 03 березня 2014 року їй було відмовлено на підставі пункту 4.2 умов договору, за яким не визнається страховим випадком травматичні ушкодження та функціональні розлади, стійка втрата працездатності внаслідок нещасного випадку у зв'язку із вживанням застрахованою особою алкогольних напоїв.

Позивач вважала, що ПАТ «СК «Інгосстрах» навмисно ухиляється від взятих на себе за договором зобов'язань, чим порушує її права як вигодонабувача. Тому просила стягнути з відповідача на її користь грошову суму у розмірі 40 082,05 грн, у тому числі: страхової виплати - 25 000 грн, пені - 1 280 грн, 3% річних - 1 052,05 грн та інфляційні втрати - 12 750 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 липня 2015, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25 серпня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 25 серпня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що за змістом підпункту 6.1.1 договору коли виникає страховий випадок, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Відмовляючи у задоволенні позову, суди на зазначені вимоги умови договору страхування уваги не звернули; посилаючись на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси, який в матеріалах справи відсутній, не надали належної оцінки висновку експерта Черкаського обласного бюро судово-медичної експертизи від 02 вересня 2013 року № 627/14, яким визначено, що між отриманою черепно-мозковою травмою та настанням смерті наявний прямий причинний зв'язок, а також не врахували, що смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку є страховим випадком (пп. 6.1.1 договору), не врахувавши, що в матеріалах справи відсутні докази, що між смертю потерпілого та знаходженням його у стані алкогольного сп'яніння є причинний зв'язок.

01 лютого 2016 року позивач ОСОБА_2 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, де остаточно просила суд стягнути з відповідача на її користь кошти у розмірі 48 602 грн, у тому числі: страхова виплата - 25 000 грн, пеня - 1 997,50 грн, 3% річних - 1 641,78 грн, інфляційні втрати - 19 962,27 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 10 травня 2016 року, позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПАТ «СК «Інгосстрах» на користь ОСОБА_2 невиплачене страхове відшкодування в сумі 25 000 грн, пеню в сумі 1 997,50 грн, 3% річних в сумі 1 641,78 грн, інфляційні втрати у сумі 19 962,27 грн, а всього 48 602 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що мав місце страховий випадок, тому страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування. Також апеляційний суд вказав, що позивач ОСОБА_2 має статус вигодонабувача, а за законом є спадкоємцем, оскільки згідно свідоцтва про шлюб від 09 грудня 2009 року, вона є дружиною загиблого ОСОБА_4

У травні 2016 року ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» через представника ОСОБА_3 подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.При цьому посилалося на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно пункту 4.2. умов страхування до договору страхування настання смерті застрахованої особи під час її перебування у стані алкогольного сп'яніння не є страховим випадком. ОСОБА_2 не надала доказів, що є спадкоємцем ОСОБА_4 і має право на отримання страхового відшкодування на підставі статті 1229 ЦК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 24 лютого 2012 року між ОСОБА_4 та страховою компанією «Інгосстрах» було укладено договір страхування від нещасних випадків № CSHTNS-121WOZY.

У договорі страхування від нещасних випадків № CSHTNS-121WOZY від 24 лютого 2012 року передбачено, що: предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язанні з життям, здоров'ям та працездатністю застрахованої особи. Страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачеві, а страхувальник зобов'язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (пункт 4); страховим випадком згідно із цим договором і правилами страхування є смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку (пункт 6.1.1.); нещасним випадком також є наступні події, які призвели до розладу здоров'я або смерті застрахованої особи, зокрема, протиправні дії третіх осіб (пункт 6.2.).

У пункті 4.2. умов страхування, які є невід'ємною частиною договору страхування від нещасних випадків № CSHTNS-121WOZY від 24 лютого 2012 року передбачено, що не визнаються страховим випадком травматичні пошкодження та функціональні розлади, стійка втрата застрахованою особою працездатності внаслідок нещасного випадку, які відбулися внаслідок травм, отриманих застрахованою особою, що знаходилася в стані алкогольного наркотичного, токсичного сп'яніння.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 627 від 26 липня 2013 року, 25 липня 2013 року ОСОБА_4 помер. Причина смерті: «використання тупого предмету з метою вбивства чи нанесення ушкоджень».

Відповідно до висновку експерта Черкаського обласного бюро судово-медичної експертизи від 02 вересня 2013 року № 627/14 при судово-токсилогічному дослідженні крові та сечі трупа (ОСОБА_4.) виявлено 2,56 та 3,64 проміле етилового спирту відповідно. Така концентрація етилового спирту в крові може відповідати сильному ступеню алкогольного сп'яніння у живих людей. При дослідженні трупа виявлена черепно-мозкова травма у вигляді крововиливу під м'які мозкові оболонки головного мозку та мозочка з проривом в шлуночки мозку. Вказана травма виникла внаслідок дії твердого тупого предмета та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, а в цьому випадку призвела до смерті. Між отриманою черепно-мозковою травмою та настанням смерті мається причинний зв'язок.

01 серпня 2013 року до ПАТ «СК «Інгосстрах» надійшло повідомлення про смерть страхувальника ОСОБА_4 внаслідок нещасного випадку, який стався 25 липня 2013 року.

05 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до страхової компанії з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування за вказаною подією.

Листом від 15 листопада 2013 року № 02-Z13АFРВ700006В відповідачем відмовлено позивачу ОСОБА_2 у страховій виплаті з посиланням на пункт 4.2. умов страхування, які є невід'ємною частиною договору страхування від нещасних випадків № CSHTNS-121WOZY від 24 лютого 2012 року.

Аналогічна відповідь направлена позивачу листом від 03 березня 2014 року № 03-03/02-13 ПАТ «Інгосстрах».

Суди встановили, що згідно вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2013 року, 25 липня 2013 року в результаті конфлікту, що виник між ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5, останній наніс ОСОБА_4 удар рукою, від якого той, не втримавши рівноваги, упав на землю та отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, які призвели до смерті.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 січня 2014 року вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2013 року скасований з підстав порушення норм кримінально-процесуального законодавства та призначено новий судовий розгляд кримінального провадження за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 119 КК України в Соснівському районному судді м. Черкаси в іншому складі з підготовчої стадії, враховуючи рекомендації апеляційної інстанції.

При зверненні до суду із позовом позивач посилалася на те, що нещасний випадок, який зумовив смерть ОСОБА_4, стався внаслідок протиправних дій третьої особи, а не в зв'язку із вживанням алкоголю, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть та висновком експерта.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2012 року у справі №6-101цс11 зроблено висновок, що обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов'язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд нагадує, що у постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зроблено висновок, що у разі, якщо з'ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов'язаний з неясністю такої умови.

Встановивши, що між отриманою черепно-мозковою травмою та настанням смерті наявний прямий причинний зв'язок, смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку є страховим випадком відповідно до підпункту 6.1.1 договору страхування, суди, з урахуванням висновків і мотивів, які викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року, зробили правильний висновок, що страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування.

Проте аргумент касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 не надала доказів, що є спадкоємцем ОСОБА_4 і має право на отримання страхового відшкодування на підставі статті 1229 ЦК України, колегія суддів приймає.

При відхиленні доводів відповідача про те, що ОСОБА_2 є неналежним позивачем, апеляційний суд вказав, що позивач ОСОБА_2 має статус вигодонабувача, а за законом є спадкоємцем, оскільки згідно свідоцтва про шлюб від 09 грудня 2009 року, вона є дружиною загиблого ОСОБА_4

Проте із цим висновком апеляційного суду погодитися неможливо з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 1229 ЦК України страхові виплати (страхове відшкодування) спадкуються на загальних підставах.

У частині третій статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частинами першою та другою статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Разом з тим, при розгляді апеляційної скарги апеляційний суд обмежився висновком про те, що ОСОБА_2 має статус вигодонабувача, а за законом є спадкоємцем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 09 грудня 2009 року, оскільки вона є дружиною загиблого ОСОБА_4 При цьому не з'ясував якими доказами підтверджується факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права (частина третя статті 411 ЦПК України). Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржену ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», яка підписана представником ОСОБА_3, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 10 травня 2016 року скасувати.

Справу № 712/6021/15-ц передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала апеляційного суду Черкаської області від 10 травня 2016 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило