БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/41/19
Справа № 356/570/18
Р І Ш Е Н Н Я (заочне)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.01.2019 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р. М.

При секретарях Мамей Н. І., Настич Н. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

До Березанського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач по справі є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 В подальшому Березанською міською радою Київської області було проведено впорядкування нумерації будинків по АДРЕСА_1 За згодою позивача у вказаний будинок вселилась дружина його сина - відповідачка по справі - ОСОБА_2. 07.03.2017 року остання залишила будинок та переїхала на постійне місце проживання до своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2. Відтак, просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1

Позивач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, 18.12.2018 року через канцелярію суду направив заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, а саме поштою рекомендованим листом з повідомленням, повістки надсилались за місцем реєстрації відповідача, яке співпадає з адресою, вказаною позивачем у позовній заяві. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Так, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечував, а належним чином повідомлений відповідач в судове засідання повторно не з'явився, не повідомив причини своєї неявки та не подав відзив.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 16.07.1986 року НОМЕР_2 виданого виконавчим комітетом Березанської міської Ради народних депутатів, зареєстрованого Переяслав-Хмельницьким МБТІ 17.07.1986 року та записаного в реєстрову книгу за реєстраційним № 3530, кн. 13, стр. 483, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса АДРЕСА_1), належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.6).

Як вбачається з відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМС України в Київській області від 30.10.2018 року, отриманих в процесі підготовки справи до судового розгляду в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України у відповідь на запит суду за вих. № 356/570/18/3138/2018 від 28.09.2018 року, відповідач по справі - ОСОБА_2 зареєстрована в спірному житловому будинку з 29.12.2012 року (а.с.15,27).

При цьому, як було вказано позивачем в позовній заяві, підтверджується наданим суду рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.07.2017 року, та не спростовано відповідачем, ОСОБА_2 являється колишньою дружиною сина позивача (а.с.13-15).

Відповідач за вказаною адресою фактично не проживає з березня 2017 року, що підтверджується Актами обстеження житлово-побутових умов від 08.11.2017 року за № 1682 та від 20.09.2018 року за № 968 (а.с.16,17).

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Так, кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як гарантується статтею 41 Конституції України та визначено частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За правилами ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7 ст. 319 ЦК України).

Статтею 47 Конституції України проголошено право кожного на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

За змістом положень ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник житлового будинку, квартири (їх частини) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Частиною 1 статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Вказане узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 405 ЦК України, у відповідності з якими члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником житла і ведуть з ним спільне господарство.

Конституційний Суд України у п. 6 Рішення «Про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї» від 03.06.1999 року № 5-рп/99 розрізняє членів сімей взагалі (відносить до них чоловіка або дружину, прямих родичів по низхідній і висхідній лініях - дітей і батьків) та членів сімей, які перебувають на утриманні або проживають із суб'єктами права (інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство, зокрема, не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки тощо). Обов'язковою умовою визнання їх членами сімї крім факту спільного проживання є ведення із суб'єктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

У відповідності з ч. 2 ст. 405 ЦК України, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов'язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі - ОСОБА_2, набувши право користування спірним житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, як член сім'ї власника на підставі ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України, будучи зареєстрованою в спірному жилому приміщенні та не маючи перешкод в користуванні ним, понад рік там не проживає, своїх речей там не зберігає, витрат по його утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування спірним жилим приміщенням, не вчиняє.

При цьому, факт розлучення відповідачки з сином позивача свідчить про припинення сімейних відносин між ними, проте за змістом положень ч. 4 ст. 156 ЖК України не позбавляє останню права користування займаним житловим приміщенням, що належить позивачу, в обсязі, набутому нею як членом сім'ї власника житла.

З огляду на викладене суд вважає, що ОСОБА_2 втратила інтерес до спірного житла, поважних причин відсутності відповідача у вказаному будинку в судовому засіданні не встановлено, відтак, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 15, 317, 328, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 11-13, 76-83, 128, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса АДРЕСА_1), такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса АДРЕСА_1).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса АДРЕСА_1), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса АДРЕСА_1), (РНОКПП НОМЕР_1), понесені ним судові витрати у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя Р. М. Лялик