Єдиний унікальний номер 243/5814/18 Номер провадження 22-ц/804/16/19

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 243/5814/18 за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янcького міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2018 року (суддя Хаустова Т.А.),

в с т а н о в и в :

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі, посилаючись на те, що він працював у відповідача, 27 листопада 2017 року його було звільнено на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Відповідач заробітну плату йому не виплачує, заборгованість по заробітній платі складає у сумі 28598,72 грн., а саме: за січень 2017 року - 3244,67 грн., за лютий 2017 року - 3000,20 грн., за березень 2017 року - 3866,56 грн., за квітень 2017 року - 3316,69 грн., за травень 2017 року - 2595,01 грн., за червень 2017 року - 2595,01 грн., за липень 2017 року - 2741,90 грн., за серпень 2017 року - 2856,14 грн., за вересень 2017 року - 2741,90 грн., за листопад 2017 року - 1640,64 грн. До теперішнього часу відповідач розрахунок з ним не провів, просив стягнути зазначену заборгованість з відповідача на його користь.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути заборгованість по заробітній платі за січень 2017 року у сумі 3244,67 грн., за лютий 2017 року у сумі 3000,20 грн., за березень 2017 року у сумі 3866,56 грн., за квітень 2017 року у сумі 3316,69 грн., за травень 2017 року у сумі 2595,01 грн., за червень 2017 року у сумі 2595,01 грн., за липень 2017 року у сумі 2741,90 грн., за серпень 2017 року у сумі 2856,14 грн., за вересень 2017 року у сумі 2741,90 грн., за листопад 2017 року у сумі 1640,64 грн., а всього 28598,72 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Судом не враховано, що відповідачем у лютому 2017 року видано наказ «про встановлення простою» на ПрАТ «Концерн Стирол», та саме існуванням цього наказу пояснюється факт помісячного нарахування оплати у 2017 році, яку відображено у формі ОК-5. Тому є необґрунтований висновок, що якщо позивач фактично не працював, то йому і не могла нараховуватися оплата, хоча оплата простою входить до фонду оплати праці та прирівняна до заробітної плати. Також судом було залишено поза увагою клопотання про витребування виписки по картковому рахунку позивача, з якого б було видно, що відповідачем не було виплачено сум нарахованої заробітної плати (оплати простою) за 2017 рік, які відображені в індивідуальних відомостях про застраховану особу з Пенсійного фонду України.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Концерн Стирол» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що офісні приміщення і виробничі потужності підприємства розташовані у м. Горлівка Донецької області. Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на сході України розпочато антитерористичну операцію, що впливає на можливість відповідача здійснювати свою діяльність, у тому числі забезпечувати трудові відносини з працівниками. Враховуючи небезпечну ситуацію, яка склалася внаслідок проведення бойових дій на території м. Горлівки Донецької області, неможливість забезпечити безпеку технологічних процесів, пов`язаних з використанням особливо небезпечних речовин, а також з метою збереження життя та здоров`я як працівників концерну, так і мешканців міста, наказом ПрАТ «Концерн Стирол» № 1341/1 від 15 квітня 2014 року прийнято рішення про повну зупинку виробництва, завершення розпочатих технологічних процесів за умови зменшення до мінімуму виходів на роботу співробітників підприємства. Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000891 від 15 травня 2018 року підтверджується факт захоплення невстановленими озброєними особами приміщень та майна ПрАТ «Концерн Стирол». З травня 2014 року по січень 2017 року працівникам, які знаходилися у м. Горлівка та не мали можливості працювати на зупиненому виробництві, виплачувалася допомога, але у зв`язку із погіршенням фінансового стану підприємства з січня 2017 року відсутня можливість виплачувати таку допомогу працівникам, які не переїхали на підконтрольну територію та залишилися у м. Горлівці. Це пов`язано і з остаточною втратою наприкінці січня 2017 року керівництвом концерну контролю над раніше незахопленими залишками майна підприємства, його фактичним привласненням з боку самопроголошеної незаконно влади, а також із тим, що деякі працівники, не звільнившись зі штату ПрАТ «Концерн Стирол», стали працювати у незаконно створеному ДП «Стирол». Продовження здійснення виплат таким працівникам мало би свідчити про сприяння у фінансуванні терористичної діяльності установ та угрупувань самопроголошеної «днр». Відповідачу стало відомо, що деякі невідомі особи, які залишилися працювати на території їх підприємства у м. Горлівка, скориставшись наявністю доступу до електронного документообігу захопленого підприємства, незаконно надсилали до органів Пенсійного фонду України відомості про нібито нараховану заробітну плату працівникам концерну, які фактично не могли виконувати роботу на підприємстві у зв`язку із повною зупинкою виробництва та подальшим захопленням майна підприємства незаконними збройними угрупуваннями. У зв`язку з цим адміністрацією ПрАТ «Концерн Стирол» видано наказ №38/5 від 21 травня 2018 року, згідно з яким розпочато інвентаризацію фактично відпрацьованого часу працівниками з 01 січня 2017 року по 31 липня 2018 року. Проведення інвентаризації було частково закінчено наприкінці серпня 2018 року. Наказом ПрАТ «Концерн Стирол» № 64 від 22 серпня 2018 року строк проведення інвентаризації було продовжено до 31 жовтня 2018 року. В результаті проведеної інвентаризації встановлено, що позивач у спірний період трудові обов`язки на зупиненому підприємстві не виконував. За наслідками проведеної інвентаризації відповідачем відповідно до «Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» здійснено коригування відомостей про заробітну плату та згідно виправлених даних заборгованість по заробітній платі перед позивачем за період з січня по серпень 2017 року відсутня, що відображено у довідці Пенсійного фонду України за формою ОК-7. Коригування відомостей щодо доходів позивача за період з вересня по грудень 2017 року на час подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачем ще не завершено. Оскільки позивач не виконував у спірний період з січня 2017 року по день звільнення трудові обов`язки, підстави для отримання ним заробітної плати відсутні. Доводи позивача про те, що у лютому-березні 2017 року відповідачем був виданий наказ про встановлення простою, є припущенням, оскільки все виробництво на ПрАТ «Концерн Стирол» було зупинено ще у травні 2014 року згідно наказу № 1341/1 від 15 квітня 2014 року.

Позивач в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений на вебсайті апеляційного суду.

Представник відповідача ОСОБА_2 О ОСОБА_3 , який діє на підставі ордеру, в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суд без змін.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 07 листопада 2018 року апеляційне провадження у справі було зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 582/1001/15-ц за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2016 року.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 06 листопада 2019 року апеляційне провадження у справі поновлено.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно Статуту Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол», який затверджений рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПрАТ «Концерн Стирол», протокол №32 від 30 серпня 2018 року, найменування Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» змінено на Приватне акціонерне товариство «Концерн Стирол» у зв`язку із зміною типу товариства з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював з 24 листопада 2009 року у ПрАТ «Концерн Стирол», був звільнений 27 листопада 2017 року за скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України згідно наказу №938 від 27 листопада 2017 року.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 на території Донецької та Луганської областей розпочато антитерористичну операцію.

15 квітня 2014 року головою правління ПрАТ «Концерн Стирол» видано наказ №1341/1 «Про зупинення виробництва на усіх структурних підрозділах концерну», згідно якого внаслідок нестабільної та небезпечної ситуації, яка склалася в результаті проведення бойових дій на території міста Горлівки Донецької області, прийнято рішення здійснити повну зупинку виробництва, завершити розпочаті технологічні процеси за умови зменшення до мінімуму виходів на роботу співробітників підприємства.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань №0000891 від 15 травня 2018 року за повідомленням ПрАТ «Концерн Стирол» від 28 квітня 2018 року правоохоронними органами відкрито кримінальне провадження за фактом захоплення у червні 2014 року невстановленими озброєними особами приміщень та майна ПрАТ «Концерн Стирол».

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та №252- VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ та сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Горлівка Донецької області визнано тимчасово окупованою територією України.

Висновком Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2017 року №3799/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили для ПрАТ «Концерн Стирол» (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв`язку із цим антитерористичної операції). Із фактичним захопленням з квітня 2014 року невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей ПрАТ «Концерн Стирол» фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних та ін., що підлягають до виплати на користь робітників, як поточних виплат, так і виплат у день звільнення, та, будучи позбавленим можливості користуватися своїми коштами, здійснювати відповідні виплати.

Втратою можливості ведення нормальної господарської діяльності на виробничих потужностях ПрАТ «Концерн Стирол», що знаходиться у АДРЕСА_1 дивізії АДРЕСА_2 , внаслідок впливу дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) фактично позбавлено можливості виконати обов`язок, передбачений законодавством України про працю, зокрема ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83, ст. 116 КЗпП України, а саме, провести розрахунок з кожним звільненим працівником у день звільнення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача у порушенні вимог статті 115 КЗпП України перед позивачем, який був звільнений у період дії обставин непереборної сили, відсутня, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що такого висновку суд дійшов неправильно застосувавши норми матеріального права та неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 на території Донецької та Луганської областей розпочато антитерористичну операцію.

Згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02 грудня 2015 року, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, місто Горлівка Донецької області належить до населених пунктів, в яких здійснювалася антитерористична операція.

Місто Горлівка Донецької області згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

15 квітня 2014 року головою правління ПАТ «Концерн Стирол» видано наказ №1341/1 «Про зупинення виробництва на усіх структурних підрозділах концерну», згідно якого прийнято рішення здійснити повну зупинку виробництва, завершити розпочаті технологічні процеси за умови зменшення до мінімуму виходів на роботу співробітників підприємства.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 15 травня 2018 року Слов`янським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області за повідомленням ПрАТ «Концерн Стирол» від 28 квітня 2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за №0000891 за фактом вчинення у червні 2014 року невстановленими особами кримінального правопорушення, передбаченого ст. 341 КК України, а саме: захоплення приміщень та майна ПрАТ «Концерн Стирол» у червні 2014 року невстановленими озброєними особами.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» від 15 березня 2017 року № 62/2017 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», згідно якого тимчасово, до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського «Комплексу заходів" від 12 лютого 2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 3799/2/21-10.2 від 28 листопада 2017 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), засвідчено настання для ПрАТ «Концерн Стирол» обставин непереборної сили - терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі території міста Горлівка Донецької області, що супроводжується актами тероризму, на подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році, та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання сторонами обов`язків, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами. Зупинення господарської діяльності ПрАТ «Концерн Стирол» є вимушеним заходом, зумовленим запобіганням виникненню техногенної та екологічної катастрофи через потенційну загрозу проведення терористичних актів на території Донецької області, у тому числі міста Горлівка, а також фізичною неможливістю ведення виробничої діяльності через перебування під контролем незаконних збройних формувань його виробничих потужностей з квітня 2014 року і по цей час. Втратою можливості ведення нормальної господарської діяльності на виробничих потужностях ПрАТ «Концерн Стирол» внаслідок впливу дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) фактично ПрАТ «Концерн Стирол» позбавлено можливості виконати обов`язок, передбачений законодавством України про працю, зокрема: ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83, ст. 116 КЗпП України, а саме: провести розрахунок з кожним звільненим працівником у день звільнення.

Відповідно до частини 3 статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02 грудня 1997 року №671/97-ВР Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Відповідно до статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який затверджений рішенням Торгово-промислової палати України від 18 грудня 2014 року № 44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - документ установленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Таким чином, встановлено, що ПрАТ «Концерн Стирол» з квітня 2014 року господарську діяльність не здійснює у зв`язку із дією обставин непереборної сили, які встановлені для ПрАТ «Концерн Стирол» компетентним суб`єктом та у спосіб, передбачений законом.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Законом України від «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» 02 вересня 2014 року № 1669-VII встановлено, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України (стаття 10).

Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (стаття 113 КЗпП України), не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати.

Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 КЗпП України, згідно якої підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Отже настання обставин непереборної сили звільняє від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, якою у спірних правовідносинах є стаття 117 КЗпП України, проте не є підставою звільнення від виконання зобов`язання в натурі - виплати заробітної плати за фактично виконану роботу.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Зазначене судом першої інстанції не враховано, не враховано, що форс-мажорні обставини, які для ПрАТ «Концерн Стирол» засвідчені Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 3799/2/21-10.2 від 28 листопада 2017 року, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Проте жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заборгованості по заробітній платі, про що обґрунтовано зазначає позивач в апеляційній скарзі. Отже, відсутність вини відповідача у порушенні строків виплати позивачу заробітної плати та строків розрахунку при звільненні не звільняє відповідача від виконання обов`язку щодо виплати позивачу всіх сум, що належать йому від підприємства на день звільнення.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача на підставі статті 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачем у цій справі не заявлялися.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із частиною 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII обов`язків роботодавця, визначених статтями 115, 116 КЗпП України, не скасовує.

За змістом пункту 4 ч. 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці.

На підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі позивачем суду першої інстанції надано Індивідуальні відомості про застраховану особу з системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України за формою ОК-5 від 07 червня 2018 року, згідно яких заробітна плата позивача ОСОБА_1 , страхувальником якого був ПрАТ «Концерн Стирол», для нарахування пенсії за 2017 рік складала: січень 2017 року - 3244,67 грн., лютий 2017 року - 3000,20 грн., березень 2017 року - 3866,56 грн., квітень 2017 року - 3316,69 грн., травень 2017 року - 2595,01 грн., червень 2017 року - 2595,01 грн., липень 2017 року - 2741,90 грн., серпень 2017 року - 2856,14 грн., вересень 2017 року - 2741,90 грн., листопад 2017 року - 1640,64 грн. (а.с.8-10).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що надана позивачем на підтвердження позовних вимог довідка за формою ОК-5 від 07 червня 2018 року не є належним доказом щодо розміру заборгованості по заробітній платі, оскільки згідно висновку Торгово-промислової палати України № 3799/2/21-10.2 від 28 листопада 2017 року з втратою контролю і доступу до своїх виробничих потужностей відповідач втратив доступ до примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, в тому числі до Пенсійного фонду України; заробітна плата нараховується на підставі первинних документів, які у відповідача відсутні, у зв`язку з чим нарахування заробітної плати позивачу є технічно та юридично неможливим.

З таким висновком суду першої інстанції також погодитися не можна, оскільки до нього суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона обґрунтовує свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст.81 ЦПК).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону.

Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 5 розділу I «Загальні положення» Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який затверджений постановою Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, Реєстр застрахованих осіб забезпечує, в тому числі, облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію; накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 розділу IV «Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них» зазначеного Положення до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме: персоніфіковані відомості про застрахованих осіб та інформація про нарахування страхових внесків, про трудовий та страховий стаж, особливі умови праці, які дають право на пільги в пенсійному забезпеченні та із загальнообов`язкового державного соціального страхування, період, який відповідно до законодавства зараховується до страхового стажу без сплати страхових внесків, кількість календарних днів перебування у трудових та цивільно-правових відносинах, проходження служби за відповідний місяць, що подаються страхувальниками у складі звітності; відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями, - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Отже, відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями до Реєстру застрахованих осіб, є офіційними відомостями, а тому є належним доказом, що містить інформацію щодо предмету доказування у цій справі - розміру нарахованої позивачу заробітної плати. Втрата відповідачем доступу до примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, в тому числі до Пенсійного фонду України, на що послався суд першої інстанції, не позбавляє відповідача можливості отримати інформацію щодо таких звітів безпосередньо в органі, до якого був поданий звіт, та не змінює офіційний статус відомостей, що містяться в Реєстрі застрахованих осіб на підставі звітів, поданих роботодавцем.

Згідно правового висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця.

Заперечуючи проти наданих позивачем на підтвердження своїх позовних вимог Індивідуальних відомостей про застраховану особу, які сформовані станом на 07 червня 2018 року, відповідач направив до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в якому посилався на те, що ним до органів Державної фіскальної служби України направлено відкориговані відомості про нарахування заробітної плати застрахованій особі ОСОБА_1 , згідно яких нарахування заробітної плати у спірний період відсутні, на підтвердження цих обставин просив прийняти виписку з Таблиці № 6 «Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам» та квитанцію № 2 від 26 серпня 2018 року, яка підтверджує прийняття Бахмутською ОДПІ ГУ ДФС України у Донецькій області даних відомостей (а.с.182,183 т.1).

Згідно виписки з таблиці № 6 «Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам», яка сформована 25 серпня 2018 року, відповідачем здійснено коригування нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати за період з лютого по листопад 2017 року та сум нарахованого ЄСВ за цей період, а саме, сторнування сум заробітної плати (а.с.182; на таблиці є відмітка «документ прийнято» та до неї додано квитанцію № 2, згідно якої документ доставлено до Бахмутської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області, пакет прийнято 26 серпня 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилається на те, що під час судових процесів про стягнення з ПрАТ «Концерн Стирол» заборгованості по заробітній платі, йому стало відомо, що невідомі особи, які залишилися працювати на території підприємства у м. Горлівці, скориставшись наявністю доступу до електронного документообігу захопленого підприємства, незаконно надсилали до органів Пенсійного фонду України відомості про нібито нараховану заробітну плату працівникам концерну, які фактично не могли виконувати роботу на підприємстві у зв`язку із повною зупинкою виробництва та подальшим захопленням майна підприємства незаконними збройними угрупуваннями, про що свідчать надані позивачем Індивідуальні відомості за формою ОК-5, які не відповідають дійсним обставинам справи. У зв`язку з цим адміністрацією ПрАТ «Концерн Стирол» видано наказ № 38/5 від 21 травня 2018 року, згідно з яким розпочато інвентаризацію фактично відпрацьованого часу працівниками з 01 січня 2017 року по 31 липня 2018 року. Проведення інвентаризації було частково закінчено у кінці серпня 2018 року. При проведенні інвентаризації встановлено, що позивач у спірний період трудові обов`язки не виконував і не міг їх виконувати на зупиненому та незаконно відібраному у відповідача виробництві. На підставі цих даних було здійснено коригування відомостей про заробітну плату та відповідно до «Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідачем були скасовані дані, внесені невідомими особами в Індивідуальні відомості, та виставлені виправлені дані, що відображено у довідці Пенсійного фонду України за формою ОК-7.

Зазначені обставини підтверджуються доданими відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу Індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-7), які сформовані станом на 03 жовтня 2018 року (а.с.7 т.2); копіями наказів ПрАТ «Концерн Стирол» № 38/5 від 21 травня 2018 року та № 64 від 22 серпня 2018 року.

Згідно наказу ПрАТ «Концерн Стирол» від 21 травня 2018 року № 38/5 «Про проведення інвентаризації» з метою актуалізації фактичних витрат по розрахункам з працівниками була призначена робоча інвентаризаційна комісія для проведення інвентаризації, на яку було покладено обов`язок: в період з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року провести повну інвентаризацію: фактично відпрацьованого часу за період з 01 січня 2017 року по 31 липня 2018 року, на підставі якого нараховувалася заробітна плата; нарахованих витрат по заробітній платі за період з 01 січня 2017 року по 31 липня 2018 року; звітів ЄСВ, зданих до ПФУ за період з 01 січня 2017 року по 31 липня 2018 року; підготувати результати інвентаризації у формі порівняльних таблиць у розрізі періодів нарахування, місця виникнення витрат та шифру виробничих затрат, вивести різницю між нарахованими в період з 01 січня 2017 року по 31 липня 2018 року та відображеними у фінансовій звітності витратами по заробітній платі та фактичними витратам, які визначені в результаті інвентаризації; результати інвентаризації надати до бухгалтерії до 10 вересня 2018 року (а.с.8 т.2).

Наказом ПрАТ «Концерн Стирол» від 22 серпня 2018 року № 64 «Про внесення змін до наказу № 38/5 від 21 травня 2018 року» строки проведення інвентаризації змінено, зобов`язано комісію результати інвентаризації надати до бухгалтерії до 31 жовтня 2018 року (а.с.9 т.2).

Згідно доданих відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу Індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб за формою ОК-7, які сформовані станом на 03 жовтня 2018 року, заробіток ОСОБА_1 , з якого сплачується єдиний внесок, страхувальником якого був ПрАТ «Концерн Стирол», за 2017 рік складає: січень 2017 року 3244,67 грн., лютий 2017 року - 0,00 грн., березень 2017 року - 0,00 грн., квітень 2017 року - 0,00 грн., травень 2017 року - 0,00 грн., червень 2017 року - 0,00 грн., липень 2017 року - 0,00 грн., серпень 2017 року - 0,00 грн., вересень 2017 року 2741,90 (від`ємне значення) грн., жовтень 2017 року - 0,00 грн., листопад 2017 року 1649,64 грн., грудень 2017 року 0,00 грн. (а.с.7 т.2).

Враховуючи, що проведення інвентаризації фактично відпрацьованого часу робіт працівників в період з 01 січня 2017 року по 31липня 2018 року відповідачем було призначено та проведено до 31 жовтня 2018 року, тобто після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом, після поновлення апеляційного провадження у справі, ухвалою від 19 листопада 2019 року витребувано у Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 з системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України (форма ОК-7, ОК-5) за трудовими відносинами із страхувальником ПрАТ «Концерн Стирол», оскільки надані раніше відповідачем Індивідуальні відомості Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб за формою ОК-7, сформовані станом на 03 жовтня 2018 року, не відображали всіх змін, які були внесені відповідачем за наслідками проведеної інвентаризації робочого часу, яка була повністю закінчена лише 31 жовтня 2018 року.

Згідно наданих на виконання ухвали Донецького апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року Індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб за формами ОК-5 та ОК-7, які сформовані станом на 28 листопада 2019 року, заробіток ОСОБА_1 , страхувальником якого був ПрАТ «Концерн Стирол», за 2017 рік складає: січень 2017 року - 1701,89 грн., лютий 2017 року - 0,00 грн., березень 2017 року - 0,00 грн., квітень 2017 року - 0,00 грн., травень 2017 року - 0,00 грн., червень 2017 року - 0,00 грн., липень 2017 року - 0,00 грн., серпень 2017 року - 0,00 грн., вересень 2017 року - "- 2741,90" грн. (від`ємне значення), жовтень 2017 року - 0,00 грн., листопад 2017 року - 0,00 грн., грудень 2017 року - 0,00 грн. (а.с.171 т.2).

Відповідно до статті 20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2462-VI зміни та уточнення вносяться до відомостей реєстру застрахованих осіб у порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Відповідно до пункту 3 розділу IV «Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них» Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який затверджений постановою Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 4 розділу V «Надання та формування інформації з Реєстру застрахованих осіб» зазначеного Положення інформація з Реєстру застрахованих осіб містить актуальні на дату та час її формування відомості, що обробляються в Реєстрі, або відомості про відсутність інформації за визначеними параметрами пошуку.

Отже, законодавством передбачено внесення роботодавцем (страхувальником) змін та уточнень до відомостей Реєстру застрахованих осіб.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом встановлено, що після отримання позивачем 07 червня 2018 року Індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5 відповідачем, який у спірний період був роботодавцем позивача, внесено зміни до Реєстру застрахованих осіб, а тому актуальними на час розгляду справи апеляційним судом є Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 за формами ОК-5 та ОК-7, які сформовані 28 листопада 2019 року (а.с.171 т.2), які узгоджуються між собою та згідно яких у спірний період з січня 2017 року по грудень 2017 року заробітна плата ОСОБА_1 за 2017 рік для нарахування пенсії/сума фактичного заробітку складає: січень 2017 року - 1701,89 грн., лютий 2017 року - 0,00 грн., березень 2017 року - 0,00 грн., квітень 2017 року - 0,00 грн., травень 2017 року - 0,00 грн., червень 2017 року - 0,00 грн., липень 2017 року - 0,00 грн., серпень 2017 року - 0,00 грн., вересень 2017 року - "- 2741,90" грн. (від`ємне значення), жовтень 2017 року - 0,00 грн., листопад 2017 року - 0,00 грн., грудень 2017 року - 0,00 грн. Тобто, згідно скоригованих відомостей, які є актуальними на теперішній час, в період з лютого по грудень 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалася.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи, що зміни до Реєстру застрахованих осіб були внесені на підставі звітності страхувальника ПрАТ «Концерн Стирол» за наслідками проведеної ним у період з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року інвентаризації робочого часу, надані позивачем Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Реєстру застрахованих осіб за формою ОК-5, які були сформовані станом на 07 червня 2018 року, на теперішній час не є актуальними, тобто не містять достовірної інформації щодо нарахованої позивачу заробітної плати за 2017 рік, а тому не є достовірним доказом у справі та не можуть бути застосовані судом, як достовірний доказ нарахованої, але не виплаченої позивачеві заробітної плати.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що врахуванню при вирішенні спору щодо заборгованості по заробітній платі підлягають саме уточнені відомості з Реєстру застрахованих осіб, які сформовані станом на 28 листопада 2019 року після закінчення відповідачем інвентаризації робочого часу та внесення відповідачем змін до відомостей Реєстру застрахованих осіб.

Отже, згідно уточнених відомостей з Реєстру застрахованих осіб, які сформовані 28 листопада 2019 року за формами ОК-5 та ОК-7, доведено, що згідно наданих відповідачем до Реєстру застрахованих осіб відомостей позивачу у 2017 році була нарахована заробітна плата за: січень 2017 року - 1701,89 грн., лютий 2017 року - 0,00 грн., березень 2017 року - 0,00 грн., квітень 2017 року - 0,00 грн., травень 2017 року - 0,00 грн., червень 2017 року - 0,00 грн., липень 2017 року - 0,00 грн., серпень 2017 року - 0,00 грн., вересень 2017 року - "- 2741,90" грн. (від`ємне значення), жовтень 2017 року - 0,00 грн., листопад 2017 року - 0,00 грн., грудень 2017 року - 0,00 грн.

Будь-яких інших доказів про нараховану позивачу оплату праці в період з січня 2017 року по грудень 2017 року, крім відомостей з Реєстру застрахованих осіб, ні позивачем, ні відповідачем суду не надано.

Позивачем не надано суду доказів і про те, що у спірний період з лютого 2017 року по листопад 2017 року (на час звільнення 27 листопада 2017 року) він виконував трудові обов`язки. Відповідач такий факт не визнає та посилається на те, що у цей період позивач не міг виконувати трудові обов`язки у зв`язку із повною ще у квітні 2014 року зупинкою виробництва та подальшим у червні 2014 року захопленням підприємства незаконними збройними угрупуваннями.

Доводи позивача про те, що підприємством у лютому-березні 2017 року був встановлений простій, за який йому має бути нарахована оплата, є недоведеними.

Відповідно до частини 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивачем докази встановлення простою не надані.

Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, матеріалами справи доведено, що відповідачем позивачу за січень 2017 року була нарахована заробітна плата у сумі 1701,89 грн. Тобто заборгованість відповідача по заробітній платі позивача за січень 2017 року складає 1701,89 грн.

19 листопада 2019 року до апеляційного суду надійшло клопотання, до якого відповідач додав «виписки із платіжних відомостей для зарахування грошових сум на карткові рахунки», згідно яких на картковий рахунок ОСОБА_1 відповідачем 21 лютого 2017 року було перераховано 387 грн., 01 березня 2017 року - 543 грн., 02 березня 2017 року - 248 грн., 13 квітня 2017 року - 175 грн. (а.с.119-122 т.2). Але з зазначених документів не вбачається, яка саме заборгованість сплачена позивачеві цими платежами.

Таким чином, доводи відповідача про відсутність заборгованості по заробітній платі позивача, зокрема за січень 2017 року, є недоведеними.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (ч. 1 ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Враховуючи, що згідно уточнених відомостей з Реєстру застрахованих осіб, які сформовані 28 листопада 2019 року за формами ОК-5 та ОК-7 та які є актуальними на теперішній час, в період з лютого по листопада 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалася, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з лютого 2017 року по листопад 2017 року відсутні.

Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме, про стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованості по заробітній платі за січень 2017 року сумі 1701,89 грн.

Зазначена сума підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового Кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача, скасування рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , він має вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи як у суді першої інстанції, так і понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі п. 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» як позивач у справі про стягнення заробітної плати.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п/п 1 пункту 1 частин 1,2 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року №2246-VIII розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2018 року, в якому позивач звернувся до суду, встановлено у розмірі 1762 грн.

Відповідно до п/п 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду розмір судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Тобто, з позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з січня 2017 року по листопад 2017 року у сумі 28598,72 грн. підлягав сплаті судовий збір у сумі 704,80 грн., позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у сумі 1701,89 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді першої інстанції, у сумі 41,94 грн. та судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у сумі 62,90 грн., всього 104,84 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Слов`янcького міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2018 скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за січень 2017 року у сумі 1701 (тисячу сімсот одну) грн. 89 коп.

Зобов`язати приватне акціонерне товариство «Концерн Стирол» при виплаті ОСОБА_1 доходу у сумі 1701,89 грн. утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» на користь держави судовий збір у сумі 104 (сто чотири) грн. 84 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді І.В. Кішкіна

О.М.Біляєва

В.В.Папоян

Повний текст постанови складено 10 грудня 2019 року

Суддя-доповідач І.В.Кішкіна