ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/2118/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 686/18200/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року у складі судді Козак О.В. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та, уточнивши під час розгляду справи позовні вимоги, просила ухвалити рішення яким стягнути з ОСОБА_2 на користь доньки ОСОБА_3 аліменти на навчання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання 1 липня 2024 року.

В обґрунтування позову вказувала, що на примусовому виконанні у першому відділі ДВС м. Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області перебуває виконавчий лист № 686/15983/13-ц від 20 серпня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі ј частини його доходів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 12 серпня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

На теперішній час, ОСОБА_3 є студенткою першого курсу денної форми навчання медичного факультету №1 Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова за спеціальністю «медицина». Навчається за державним замовленням згідно навчального графіку, термін навчання з 1 вересня 2018 року по 1 липня 2024 року. Проживає у гуртожитку та оплачує проживання у ньому, стипендії не отримує, витрачає кошти на приїзд додому на вихідні, на придбання цивільного одягу, речей особистого вжитку, побутових товарів, додаткового харчування, придбання книг та інше. Дитина повністю перебуває на її утриманні. При цьому, позивач зазначала, що не має офіційного місця працевлаштування, є майстром татуажу, має тимчасовий мінливий заробіток, який є незначним. Оскільки її доходів не вистачає на забезпечення доньки на час навчання, донька не має самостійного доходу, тому потребує матеріальної допомоги рідного батька. Відповідач є працездатною особою, інших осіб, що потребують утримання, не має. Відомостей про наявність у нього інвалідності або хвороби, внаслідок якої він не може працювати у неї відсутні. Наявність заборгованості по аліментах за попередні роки підтверджує факт, що дитина потребує матеріальної допомоги, якої батько в добровільному порядку не надає. Тому просила задоволити її позов.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2019 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, на період її навчання - починаючи з 9 липня 2019 року і до закінчення навчання 1 липня 2024 року, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає вказане рішенні суду незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що при вирішенні вказаного спору суд невірно застосував положення ст. 182 СК України, оскільки не врахував всіх умов визначених вказаною статтею. На думку апелянта, судове рішення частково ґрунтується на припущеннях, оскільки не обґрунтоване належними і допустимими доказами. Так, суд без жодної мотивації погодився із поясненнями представника відповідача, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача може становити 1/10 всіх його доходів, лише виходячи з норми ст. 195 СК України. Апелянт вважає такий розмір аліментів заниженим. Суд взяв до уваги часткове визнання відповідачем позовних вимог, при цьому прийнявши позицію відповідача. Так, суд прийняв до уваги пояснення представника відповідача, що розрахунок розміру аліментів буде здійснюватися державним виконавцем, виходячи із середньої заробітної плати по м.Хмельницький, який становить 8364 грн. Однак, суд не врахував - розмір прожиткового мінімуму для дитини 18-річного віку, який становить 2118 грн. Відповідно, якщо в подальшому буде встановлено, що відповідач отримує мінімальну заробітну плату 4173 грн., то частка 1/10 буде становити лише 417 грн. В цьому випадку, на матір буде покладено більший обов`язок щодо забезпечення дитини, ніж на батька, оскільки буде змушена забезпечувати дитині більшу частину прожиткового мінімуму. Також, судом не взято до уваги, що відповідач на праві приватної власності володіє дорого вартісним автомобілем, а твердження представника про його відчуження не було підтверджено доказами. Крім того, відповідач на праві приватної власності володіє житловим будинком та земельною ділянкою. При вирішенні вказаного спору судом проігноровано принцип 2 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини» (ратифікованою Україною 27.02.1991 року), ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» щодо права кожної дитини на рівень життя необхідний для її розвитку. Також, судом не взято до уваги всіх обставин справи, зокрема, заборгованість по сплаті аліментів, не бажання спілкуватися з дитиною, ухиляння від виконання батьківських обов`язків.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Так судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.

З 1 вересня 2019 ОСОБА_3 навчається за державним замовленням на денній формі навчання у Вінницькому національному медичному університеті ім. Пирогова М.І. з терміном навчання з 1 вересня 2019 року по 1 липня 2024 року. Стипендію не отримує, інших доходів немає.

При цьому ОСОБА_1 - мати ОСОБА_3 витрачає кошти на її проживання в гуртожитку, харчування, придбання навчального приладдя, проїзд до місця постійного проживання.

Відповідач ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги на утримання повнолітнього дочки, хоча спроможний та зобов`язаний надавати таку допомогу.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами цивільної справи.

Згідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до положень ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріального допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також дочка, син, які продовжують навчання.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У відповідності до ст.ст. 200, 201 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу.

За нормами ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно із ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, незалежно від форми навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 досягла 18 років, з 1 вересня 2019 року навчається у вищому навчальному закладу в іншому населеному пункту, ніж місце її постійного проживання, не працює, стипендію не отримує, її мати несе витрати на проживання в гуртожитку, проїзд, харчування.

ОСОБА_2 є здоровою працездатною особою, може отримувати доходи внаслідок своєї трудової діяльності для надання матеріальної допомоги дочці, що продовжує навчання, а отже він спроможний надавати таку допомогу.

Однак при цьому суду не надано будь-яких доказів щодо розміру доходів відповідача, його спроможності сплачувати аліменти саме в розмірі 1/6 частини всіх його доходів, а тому суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання повнолітньої доньки на період її навчання саме в розмірі 1/10 частини його доходів.

Доводи апеляційної скарги, що судове рішення частково ґрунтується на припущеннях, суд без жодної мотивації погодився із поясненнями представника відповідача, що розмір аліментів, які підлягає стягненню з відповідача може становити 1/10 всіх його доходів, лише виходячи з норми ст. 195 СК України, взяв до уваги часткове визнання відповідачем позовних вимог, не врахував, що на матір буде покладено більший обов`язок щодо забезпечення дитини, ніж на батька слід відхилити.

Вказані доводи не спростовують висновків суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів, такі доводи апелянта теж в свою чергу ґрунтуються на припущеннях щодо можливого отримання в майбутньому відповідачем мінімальної заробітної плати, хоча на даний час доказів його працевлаштування, утримання відповідно доходу суду не надавалось.

Також не приймає суд до уваги і твердження апелянта, що відповідач на праві приватної власності володіє дорого вартісним автомобілем, житловим будинком та земельною ділянкою, так як об`єктивних даних в підтвердженні цієї обставини суду теж сторонами надано не було.

Не заслуговують на увагу і твердження апелянта про наявність заборгованості відповідача перед позивачем по сплаті аліментів, його не бажання спілкуватися з дитиною, ухиляння від виконання батьківських обов`язків, зазначені обставини жодним чином в розумінні вимог Сімейного кодексу України не впливають на визначення розміру аліментів, передбачених ст. 199 Сімейного кодексу України.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 5 грудня 2019 року.

Судді А.М.Костенко

Л.М. Грох

Т.В. Спірідонова