Провадження № 2/369/1470/19
РІШЕННЯ

Іменем України

20.12.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Середенко Б.С.

за участі представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

експерта Коваль І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 20.05.2018 приблизно о 14 годині 50 хвилин водій ОСОБА_4 (Відповідач), керуючи транспортним засобом "MITSUBISHI OUTLANDER", д/н НОМЕР_1 , по вул. Святошинська 46 в м. Вишневе, Києво-Святошинського району, Київської області, не врахував Дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, допустив зіткнення з транспортним Засобом "TOYOTA", д/н НОМЕР_2 , в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні [пошкодження, своїми діями водій Відповідач порушив п.13.1. ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.06.2018 у справі №369/6255/18, Відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення її ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

Позивач являється власником пошкодженого в ДТП автомобіля марки "Toyota Camry", д/н НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного заа серії НОМЕР_3 виданого 12.04.2016 року ТСЦ №3246.

В результаті вищевказаних дій, автомобіль марки «Toyota Camry», д/н НОМЕР_2 отримав пошкодження, чим заподіяно майнову шкоду позивау.

Вартість збитку встановлено звітом № 63/06/18 від 18.06.2018 та становить 275 988, 10 грн.

Зазначає, що 30.07.2018 року по вищевказаному страховому випадку СК «Альфа-Гарант» було виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 80 468, 22 грн.

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, становить 197 019, 88 грн.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з ОСОБА_4 197 019, 88 грн. матеріального збитку, 8000, 00 грн. судових витрат на правову допомогу та 1 970 21 грн. сплаченого судового збору.

У травні 2019 року до суду надійшов відзив на позов. Відповідач вказав, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» плачено позивачу страхове відшкодування по вказаному страховому випадку у розмірі 80 468, 22 грн.

Посилається на те, що відповідно до звіту складеного аварійним комісаром сума збитків значно менша ніж сума збитків згідно звіту № 64/06/18 від 18.06.2018 року. Зазначив, що позов подано неналежним представником. На підставі викладеного просив позовну заяву залишити без розгляду

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов.

У судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечували. Вважають позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Просили відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що 20.05.2018 року приблизно о 14 годині 50 хвилин водій ОСОБА_4 (Відповідач), керуючи транспортним засобом "MITSUBISHI OUTLANDER", д/н НОМЕР_1 , по вул. Святошинська 46 в м. Вишневе, Києво-Святошинського району, Київської області, не врахував Дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, допустив зіткнення з транспортним Засобом "TOYOTA", д/н НОМЕР_2 , в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні [пошкодження, своїми діями водій Відповідач порушив п.13.1. ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та підданр адміністративному стягненню. Дана постанова набрала законної сили.

Відповіднодо свідоцтва про реєстрацію Т/З серії НОМЕР_5, власником Т/З «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , є ОСОБА_3 .

Відповідно до звіту №64/06/2018, складеним ФОП ОСОБА_6 про оцінку вартості матеріального збитку, вартість матеріального збитку нанесеного власнику пошкодженого КТЗ, з врахуванням ПДВ складає 275 988, 10 грн.

Крім того позивач на підтвердження матеріальної шкоди було долучено також ще один висновок експерта № 311/19, що складений 28 серпня 2019 року судовим експертом Коваль Ігорем Миколайовичем, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження в ДТП, яка мала місце 20 травня 2018 року, станом на дату ДТП становить 287 504, 92 грн.

Так відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним.

Враховуючи надані сторонами пояснення, докази, суд при визначенні розміру завданого збитку приймає до уваги складені ФОП ОСОБА_6 звіт №64/06/18 та висновок експерта Коваль І.М. № 311/19 оскільки дослідження в них проведено більш повно, розгорнуто, правильність проведених нарахувань оцінювачі наведено у висновках, тому суд приходить до висновку, що розмір матеріального збитку, завданого автомобіля марки "Toyota Camry", д/н НОМЕР_2 , становить 275 988, 10 грн.

Крім того експерта Коваль І.М. було допитано під час судового засідання, в якому останній підтримав висновок, вказав, що останній складено відповідно до норм чинного законодавства та методик.

Заперечуючи проти розміру збитку, відповідач надав суду лише відзив та посилався на розрахунок вартсоті аварійного експерта та не спростував доводів експертів щодо визначення розміру матеріального збитку. Відповідач заперечуючи проти розміру збитку не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження власних заперечень, не вказав причини неможливості надати такі докази. Також відсутні докази щодо неповноти, неточності, невідповідності та які б спростовували висновки оцінювачів.Слід зазначити, що відповідач також наділений обов`язком на доведення своєї позиції та має право надавати висновки експертів, спеціалістів та заявляти клопотання.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлюють такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до положень п. 1.12. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортна пригода - це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За правилами ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, зокрема, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до вимог п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та вимог п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно з вимогами п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Встановлено, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність водія «Mitsubishi Outlander», д/н НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант». За умовами договору страхування та на підставі угоди про розмір страхового відшкодування, ОСОБА_3 отримав страхове відшкодування в розмірі 80 468, 22 грн. Дана обставина визнавалась сторонами при розгляді справи.

Згідно з вимогами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оскільки завдані збитки саме ОСОБА_5 , тому відповідач зобов`язаний у повному обсязі відшкодувати завдані його діями збитки. Враховуючи позовні вимоги з відповідача слід стягнути завдану матеріальну шкоду в розмірі 197 019, 88 грн.

Розподіл судових витрат суд здійснює на підставі ст. 141 ЦПК України.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказав, що крім завданого матеріального збитку транспортному засобу, він також поніс витрати за проведене дослідження для визначення матеріального збитку в розмірі 1500 грн. та 3000, 00 грн. На підтвердження даних доводів позивач надав договір на проведення оцінки, рахунок № 311/19 та акт наданих послуг від 28 серпня 2019 року. Тому дані витрати також підлягають стягненню з відповідача.

При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір за позовні вимоги в розмірі 1970, 21 грн., які також підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Відповідачем до позовної заяви надано попередній розрахунок суми судових витрат, з яких витрати на правову допомогу складаються з консультації, підготовчих дій, складання позовної заяви та подання до суду, що складає 8000,00 грн. Також додано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, доручення, виписку, рахунок-фактуру та та квитанцію згідно якої ОСОБА_3 сплачено 8000, 00 грн. як лплату за надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.

Враховуючи викладене, вимоги позивача щодо стягнення понесених витрат на правову допомогу підлягають до задоволення, внаслідок чого дані витрати саме в такій сумі підлягають стягненню з відповідача.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування шкоди 197 019,88 грн. (сто дев`яносто сім дев`ятнадцять грн. 88 коп.), судовий збір в розмірі 1970,21 грн. (одна тисяча дев`ятсот сімдесят грн. 21 коп.), витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн. (вісім тисяч грн..).

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 17 січня 2020 року.

Суддя