РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 558/494/18

Провадження № 22-ц/4815/435/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С.О.,

суддів: Боймистука С.В., Бондаренко Н.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Боремельська сільська рада, Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області

розглянув в порядку письмового позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на додаткове рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 03 січня 2019 року, ухваленого в складі судді Феха Т.С., повний текст якого складений 08.01.2019 року, у справі № 558/494/18,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж з суміжним землекористувачем.

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж з суміжним землекористувачем відмовлено.

17 грудня 2018 року до суду звернувся представник відповідача адвокат ОСОБА_3 із заявою в якій просить ухвалити додаткове рішення щодо розподілу витрат за надання правової допомоги, оскільки судом не вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 03 січня 2019 року доповнено рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2018 року у справі № 558/494/18 за позовною заявою ОСОБА_1, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Боремельська сільська рада, Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, до ОСОБА_2 про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж з суміжним землекористувачем.

У стягненні з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 4050,20 грн. витрат на надання правничої допомоги та 232,00 грн витрат на проїзд, відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати додаткове рішення і ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4050,20 грн. витрат за надання правничої допомоги та 232,00 грн витрат на проїзд.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що позивачем та її представником в повному обсязі надано належні докази розміру витрат на правничу допомогу, а саме копію договору про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_3 01 вересня 2018 року, копію ордера № 38 від 1 вересня 2018 року, розрахунок розміру винагороди адвоката за надання правової допомоги за договором від 1 вересня 2019 року № 4цас у справі № 558/494/18, розмір винагороди адвоката за надання безоплатної вторинної правової допомоги (БВПД), розмір витрат адвоката, повязаних з наданням правової допомоги, копію акта приймання-передачі правової допомоги за договором № 4цас від 1 вересня 2018 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера № 1/4цас від 29 жовтня 2018 року, а тому посилання суду на що вказані витрати не підтверджені оригіналами документів та суперечливими є безпідставним.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Статтею 352ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Додаткове рішення суду в таким вимогам відповідає.

Із мотивувальної частини рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2018 року вбачається, що відсутні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача витрат відповідача на надання правничої допомоги в розмірі 4050,20 гривень, а також 232,00 гривень на проїзд. Однак, резолютивна частина такого посилання не містить.

Мотивуючи додатковим рішенням відмову відповідачу у компенсації судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що докази надані відповідачем та його представником під час розгляду справи на підтвердження судових витрат є суперечливими та не підтверджені розміром наданих послуг.

На підтвердження такого висновку судом наведенні відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на зібраних у справі доказах і не суперечать вимогам ст. ст.137, 141 ЦПК України.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, потребує доказуванню. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Встановлено, що правничу допомогу у цій справі відповідачу надавав адвокат ОСОБА_3 як на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 30 травня 2017 року № 017/2-000025. та і з 01 вересня 2018 року за договором укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_3 про надання правничої допомоги адвокатом (оплатної) щодо підготовки процесуальних документів та представництва у судах .

На підтвердження витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, відповідачем надано копію договору про надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_3 від 01.09.2018 року, де зазначено, що детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати клієнтом адвокату гонорару та фактичних витрат повязаних із виконанням даного договору, окремо обумовлюється сторонами та визначається в акті приймання-передачі послуг.

Відповідно до акта приймання-передачі правової допомоги від 29 жовтня 2018 року за договором № 4цас від 01 вересня 2018 року у справі № 558/494/18 зазначається про те, що розмір виплати адвоката становить 4282,20 грн., у тому числі 4050,20 грн. розмір виплати за надання правової допомоги, 232 грн. розмір витрат повязаних наданням правової допомоги. Разом з тим у вказаному акті не зазначено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом з 01 вересня 2018 року по день ухвалення судового рішення та здійснених ним витрат необхідних для надання правничої допомоги відповідно до вимог ч.3,4 ст.137 ЦПК України.

Відсутність розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи суперечність поданих документів суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що неможливо визначити, яка фактично робота була виконана адвокатом та з чого складається, а тому підставно відмовив у задоволенні цих вимог.

Інші докази та обставини, на які посилається сторона в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим судове рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368,369, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Демидівського районного суду Рівненськї області від 03 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 березня 2019 року.

Головуючий :

Судді :