Постанова

Іменем України

09 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 554/17904/14-ц

провадження № 61-38829св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування», Приватне акціонерне товариство «Саламандра-Україна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2018 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Кривчун Т. О., Бондаревської С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПрАТ «СК «АХА Страхування»), Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» (далі - ПрАТ «СК «Саламандра-Україна») про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07 листопада 2012 року о 19 год 00 хв на перехресті вул. Фрунзе із вул. О. Вишні у м. Полтаві сталася ДТП за участю автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля ЗАЗ?110307, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП належний йому автомобіль «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкоджено. Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 19 серпня 2013 року постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 17 липня 2013 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), змінено, а провадження щодо нього закрито за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Проте, факт закриття провадження у справі не може виключати відсутність вини у діях ОСОБА_2 для настання цивільно-правової відповідальності. Розмір майнової шкоди, пов`язаної із проведенням відновлюваного ремонту автомобіля «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_3 , склав 207 152,02 грн. Внаслідок автопригоди він зазнав також моральної шкоди, розмір відшкодування якої він оцінив у сумі 50 000,00 грн.

Із урахуванням зазначеного, а також уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку спричинену майнову шкоду в розмірі 109 152,02 грн, моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн; стягнути із ПрАТ«СК «АХА Страхування» на його користь 50 000,00 грн страхового відшкодування; стягнути із ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» на його користь 49 490,00 грн страхового відшкодування; стягнути з ОСОБА_3 на його користь франшизу в розмірі 510,00грн. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки у діях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутня вина у спричиненні шкоди.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 109 152,02 грн на відшкодування майнової шкоди та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто із ПрАТ «СК «АХА Страхування» на користь ОСОБА_1 страхову виплату у розмірі 50 000,00 грн. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що доказами у справі достеменно встановлено, що дії ОСОБА_2 не відповідали вимогам пунктів 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку із виникненням ДТП, а тому останній є відповідальним за заподіяння шкоди позивачу. Шкода позивачу відшкодовується ПрАТ «СК «АХА Страхування» як страхувальником винної в ДТП особи у межах визначеного ліміту відшкодування та ОСОБА_2 як винною в ДТП особою у сумі різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. При цьому, із ОСОБА_2 підлягає стягненню сума коштів, яка заявлена позивачем і є меншою ніж різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Крім того, діями ОСОБА_2 позивачу завдана моральна шкода, розмір відшкодування якої із урахування вимог розумності та справедливості складає 10 000,00 грн.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У липні 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судової автотехнічної експертизи та комісійної комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи проведені із порушенням Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, оскільки експерти не взяли до уваги всі документи, які наявні у матеріалах адміністративної та цивільної справ, пояснення свідків-очевидців ДТП, неправильно визначили лінію дорожньої розмітки, яка поділяє зустрічні транспортні потоки, у зв`язку із чим висновки експертів є помилковими. Апеляційним судом не взято до уваги постанову Апеляційного суду Полтавської області від 19 серпня 2013 року, якою встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_2 . Апеляційний суд незаконно залишив без розгляду заяву ОСОБА_2 про відвід складу

У жовтні 2018 року від ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , уяких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на те, що заявником у порушення вимог статті 389 ЦПК України ОСОБА_2 не навів жодних обґрунтувань, які б свідчили про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У жовтні 2018 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції, зазначаючи, що доводи касаційної скарги не є підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення апеляційного суду, оскільки не ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню із таких підстав.

Встановлені судами обставини

07 листопада 2012 року о 19 год 00 хв у районі перехрестя вул. Фрунзе та вул. О. Вишні у м. Полтаві сталася ДТП за участю автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , автомобіля ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , і автомобіля «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 .

У результаті ДТП зазнав ушкоджень автомобіль «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки про шляхово-транспортну пригоду та схеми до протоколу огляду місця ДТП 07 листопада 2012 року о 19 год 00 хв на вул. Фрунзе від Чапаєва в напрямку вул. Кагамлика рухався автомобіль ЗАЗ-110307, реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій ОСОБА_3 , який на перехресті з вул. О. Вишні зіткнувся з автомобілем ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій ОСОБА_2 . Після першого зіткнення автомобіль ЗАЗ-110307 виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_3 , водій ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 07 грудня 2012 року № 702 вартість матеріального збитку автомобіля «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_3 , із урахуванням втрати товарної вартості (11 030,74 грн) складає 161 528,51 грн.

Відповідно до висновку додаткового експертного автотоварознавчого дослідження № 768 від 03 січня 2013 року вартість додаткового матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_3 , без врахування втрати товарної вартості, із врахуванням додаткового огляду 26 грудня 2012 року, складає 43 838,83 грн.

Вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Mercedes-Benz GL, номер НОМЕР_3 , з врахуванням додаткового огляду 26 грудня 2012 року складає 207 152,00 грн.

Автомобіль ЗАЗ-110307, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Автомобіль ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_2

Автомобіль «Mercedes-Benz GL», реєстраційний номер НОМЕР_3 , належить ОСОБА_1

Цивільно-правова відповідальність водіїв транспортних засобів застрахована відповідно до полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності: водія ОСОБА_2 застрахована ПрАТ«СК «АХА Страхування», поліс № АВ/2534933, водія ОСОБА_3 - ПрАТ«СК «Саламандра-Україна», поліс № АВ/8398789, водія ОСОБА_1 - ПрАТ «СК «Арсенал-Страхування», поліс № АЕ/1011702.

За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 28 листопада 2012 року постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 17 липня 2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та закрито провадження у справі внаслідок закінчення на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 19 серпня 2013 року постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 17 липня 2013 року щодо ОСОБА_2 змінено. Провадження щодо ОСОБА_2 закрито за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

На виконання ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2012 року Полтавським відділенням при Харківському науково-дослідницького інституту судових експертиз імені заслуженого професора М. С. Бокаріуса надано висновок судової автотехнічної експертизи за матеріалами справи № 554/17906/14-ц, який складено 07 квітня 2015 року.

Судовим експертом визначено, що за вказаних дорожніх обставин водій автомобіля ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху. Водій автомобіля ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ЗАЗ-110307, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 шляхом виконання вимог пунктів 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України. За таких дорожніх обставин водій ЗАЗ-110307 ОСОБА_3 невзмозі була контролювати рух автомобіля ВАЗ-21099.

У діях водія автомобіля ЗАЗ-110307 ОСОБА_3 , у частині зіткнення автомобілів ЗАЗ-110307 та «Mercedes-Benz GL 550», судовим експертом не встановлено невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з виникненням цієї ДТП.

На виконання ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 30 вересня 2015 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз імені заслуженого професора М. С. Бокаріуса проведено комісійну комплексну судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизи, за результатами якої складено висновок від 24 лютого 2016 року № 9976/1455.

У пункті 1.2 висновку зазначено, що пошкодження на автомобілі ВАЗ 21099 утворилися в результаті динамічного навантаження на праве переднє крило достатньо твердого предмету обмеженої площини, який переміщувався по дотичній траєкторії відносно поверхні крила в напрямку ззаду наперед. При цьому його швидкість під час контакту з автомобілем ВАЗ 21099 була більша про що, свідчить напрямок подряпин ззаду наперед на автомобілі ВАЗ 210991.

У пункті 10. 11. 12 висновку експертизи зазначено, що в ДТП, що склалася, водій автомобіля ВАЗ 21099 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України. У ситуації, що склалася, технічна можливість попередити виникнення ДТП для водія автомобіля ВАЗ 21099 визначалася виконанням вимог пунктів 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України. У вказаній ДТП дії водія автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_2 не відповідали пунктам 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України, та знаходилися із технічної точки зору в причинному зв'язку із виникненням ДТП.

У вказаній ДТП водій автомобіля ЗАЗ 110307 ОСОБА_3 повинна була з моменту виникнення небезпеки для руху (з моменту зміни напрямку руху вправо автомобіля ВАЗ 21099 та його виїзду на її смугу) діяти відповідно до вимог пунктів. 12.3 Правил дорожнього руху України. Із причини, наведеної у дослідницькій частині висновку, вирішити питання відносно наявності технічної можливості для водія автомобіля ЗАЗ 110307 ОСОБА_3 попередити виникнення ДТП, а також питання про те, чи є в діях водія автомобіля ЗАЗ 110307 ОСОБА_3 невідповідність вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з виникненням цієї пригоди, експерти не змогли. Також експерти не змогли визначити невідповідність вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з виникненням ДТП, у діях водія автомобіля «Mercedes-Benz GL» ОСОБА_1 .

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частини перша статті 1167 ЦК України).

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Згідно з статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Положеннями статті 22 вказаного закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина перша статті 1194 ЦК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції на підставі наявних у матеріалах справи доказах оцінивши дії кожного із водіїв, які керували автомобілями у момент вчинення ДТП, на предмет їх відповідності Правилам дорожнього руху України та знаходження у причинному зв`язку із виникненням ДТП, за результатами чого встановив, що відповідальним за заподіяна шкоди позивачу є ОСОБА_2 , чиї дії призвели до ДТП, у зв`язку із чим обґрунтовано виходив із того, що така шкода позивачу відшкодовується ПрАТ «СК «АХА Страхування» як страхувальником винної в ДТП особи у межах визначеного ліміту відшкодування та ОСОБА_2 як винною в ДТП особою у сумі різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Встановлені у справі обставини підтверджуються висновками судової автотехнічної експертизи від 07 квітня 2015 року та комісійної комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 24 лютого 2016 року, якими достеменно встановлено, що дії ОСОБА_2 не відповідали вимогам пунктів 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку із виникненням ДТП.

Частково задовольняючи вимоги у частині відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що діями ОСОБА_2 позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, який останній зазнав у зв`язку із пошкодженням його транспортного засобу, неможливості тривалий час користуватися транспортним засобом, який є засобом для задоволення особистих та родинних побутових потреб, а також хвилювань, яких позивач зазнав у зв`язку із перебуванням в автомобілі як пасажира його дружини, яка перебувала на третьому місяці вагітності. Розмір відшкодування моральної шкоди апеляційним судом оцінений у сумі 10 000,00 грн, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що висновки проведених у справі експертиз є помилковими, оскільки такі доводи ні чим не підтверджені та зводяться до особистих припущень заявника.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що апеляційним судом не взято до уваги постанову Апеляційного суду Полтавської області від 19 серпня 2013 року, якою встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_2 є необґрунтованими, оскільки відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення не є беззаперечною підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд незаконно залишив без розгляду заяву ОСОБА_2 про відвід складу, є безпідставними з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні ОСОБА_2 заявив клопотання про відвід складу суддів у зв`язку з відмовою суду задовольнити клопотання про виклик у судове засідання експертів для дачі показань.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19 квітня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід колегії суддів відмовлено на підставі частини четвертої статті 36 ЦПК України, відповідно до якої незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

23 травня 2018 року ОСОБА_2 вдруге звернувся із заявою про відвід складу суддів у зв`язку з відмовою суду задовольнити клопотання про виклик у судове засідання відповідача - ОСОБА_3 .

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19 квітня 2018 року заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду на підставі частини п`ятої статті 39 ЦПК України, відповідно до якої, якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 повторно заявив відвід із підстави, розглянутої раніше, а саме незгоди з процесуальним рішенням суду, апеляційний суд правильно застосував положення частини п`ятої статті 39 ЦПК України та обґрунтовано залишив без розгляду заяву ОСОБА_2 про відвід складу суду, а тому відсутні підстави вважати, що апеляційним судом порушено норми процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, апостанова суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Щодо клопотання ОСОБА_2 про приєднання до матеріалів справи доказів

У січні 2019 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про приєднання до матеріалів справи доказів.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ураховуючи зазначені положення частини першої статті 400 ЦПК України, у суду касаційної інстанції відсутні правові підстави для прийняття нових письмових доказів та долучення їх до матеріалів цивільної справи на стадії перегляду справи у касаційному порядку.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про приєднання до матеріалів справи доказів відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик