ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/712/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 305010900 Чубай В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.
секретар Попова М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.09.2019 (ухвалене у залі судових засідань Чорнобаївського районного суду, повний текст складено 24.09.2019, суддя в суді першої інстанції Чубай В.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до

ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, спричиненим дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в :

18.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача на свою користь 3335,18 грн. у рахунок ненарахованих і невиплачених сум у відшкодування втраченого заробітку за період з 01.01.2019 по 01.04.2019 та стягувати по 10307,15 грн. щомісячно у рахунок відшкодування втраченого заробітку внаслідок каліцтва, починаючи з 01.04.2019.

В обґрунтування вказано на те, що 22.02.1999 сталась ДТП з вини водія автомобіля під керуванням водія ОСОБА_2 , що належав ВАТ «Криворіжсталь», правонаступником якого відповідач, внаслідок якої позивач отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим переніс кілька операцій. Висновками МСЕК від 18.08.1999 позивачу була встановлена II група інвалідності, від 20.09.2000 - підтверджено II групу інвалідності, від 01.09.2006 - встановлено III групу інвалідності, а з 01.08.2013 - встановлено II групу інвалідності безтерміново.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг від 01.06.2000 встановлено вину підприємства-відповідача в каліцтві позивача. Послідуючими рішеннями того ж суду ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача грошові суми щомісячно в рахунок відшкодування втраченого заробітку за період з 18.08 по

01.09.2000, з 01.09.2000 по 01.08.2003.

На підставі висновку Обласного КЗ «Бюро судово-медичної експертизи» (м. Дніпропетровськ) від 17.09.2009 №127, яким позивачу встановлено стійку втрату профпрацездатності у розмірі 30%, ухвалено рішення Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг від 08.07.2010, яким стягнуто з відповідача по 1073,90 гривень щомісячно з 01.02.2010 в рахунок відшкодування втраченого заробітку.

Висновком судово-медичної експертизи від 06.08.2014 №33-к встановлено 60% втрати професійної працездатності та визначено потребу в санаторному лікуванні. Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 22.09.2014 відкореговано розмір щомісячних виплат з урахуванням збільшення відсотку втрати профпрацездатності з 30% до 60% та стягнуто з відповідача по 3011,34 грн. щомісячно з 01.08.2014.

Рішенням Чорнобаївського районного суду від 15.06.2018 стягнуто з відповідача грошову суму у розмірі 3874,50 грн. у рахунок ненарахованих і невиплачених сум у відшкодування втраченого заробітку за період з 01.01.2018 до 01.04.2018. З 01.04.2018 розмір щомісячних витрат, що належить позивачу у рахунок відшкодування втраченого заробітку становить 9195,42 грн. Позивач стверджує, що відшкодування втраченого заробітку з 01.01.2019 має становити 10307,15 грн. у зв`язку зі збільшенням розміру мінімальної заробітної плати.

Зазначені обставини стали підставами для звернення з цим позовом до суду для захисту порушених прав позивача.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.09.2019 позовні вимоги у справі задоволено з посиланням на те, що розмір відшкодування позивачу має бути перерахований у зв`язку зі зростанням мінімальної заробітної плати, що прямо передбачено законодавством.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано 24.10.2019 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новою постановою відмовити у задоволенні позовних вимог у справі. Скаржник зазначає, що суд помилково послався на ч.2 ст.1208 ЦК України, оскільки позивачу вперше визначено розмір відшкодування, виходячи з його середньомісячної зарплати, а не мінімальної заробітної плати. Підставами для збільшення розміру відшкодування може бути або зростання вартості життя (ч.1 ст.1208 ЦК України) або зростання мінімальної заробітної плати (ч.2 ст.1208 ЦК України), а одночасне застосування обох вказаних підстав є помилковим. Так як розмір відшкодування позивача визначено по його середній заробітній платі, до правовідносин сторін у справі мають застосовуватись положення ч.1 ст.1208 ЦК України про індексацію відшкодування у зв`язку зі збільшенням вартості життя, вимоги про що перед судом не порушувались. Суд послався на висновок експерта для визначення ступеню втрати працездатності позивача, який зроблено у 2014 році, однак на даний момент ступінь втрати працездатності у позивача міг змінитися, що свідчить про неможливість використання такого доказу. Рішення суду ухвалено у режимі відеоконференції без виходу суду до нарадчої кімнати, що є порушенням вимог процесуального законодавства.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача до суду не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що 22.02.1999 з вини водія автомобіля «Peugeot Partner» (д.н.з. НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 , який належав ВАТ «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (відповідач), сталась ДТП внаслідок якої позивач, як пасажир іншого автомобіля учасника ДТП марки «Nissan» (д.н.з. НОМЕР_2 ), отримав тілесні ушкодження, в зв`язку з чим переніс кілька операцій.

Висновком МСЕК від 18.08.1999 позивачу встановлена II група інвалідності, 20.09.2000 - підтверджено II групу інвалідності, 01.09.2006 - встановлено III групу інвалідності, 01.08.2013 - встановлено II групу інвалідності безтерміново.

Статтею 455 ЦК УРСР (яка була чинною на час заподіяння шкоди позивачу) передбачалося, що в разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров`я організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов`язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров`я (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо).

Відповідно до ст. 457 ЦК УРСР якщо каліцтво або інше ушкодження здоров`я заподіяно організацією або громадянином, не зобов`язаними сплачувати за потерпілого внески по державному соціальному страхуванню, ця організація або громадянин повинні відшкодувати потерпілому шкоду за правилами ст.ст. 440, 441, 450 цього Кодексу у частині, що перевищує суму одержуваної ним допомоги або призначеної йому після ушкодження його здоров`я і фактично одержуваної ним пенсії.

У зв`язку з тим, що внаслідок отриманих травм та інвалідності позивачу було встановлено стійку втрату працездатності 33-35%, рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг від 01.06.2000 встановлено вину ВАТ «Криворіжсталь» в каліцтві позивача та стягнуто на його користь з 18.08.2000 по 95,14 грн. щомісячно в рахунок відшкодування втраченого заробітку.

В подальшому, у зв`язку зі зміною відсотків втрати працездатності і встановленням різних груп інвалідності та враховуючи коефіцієнт збільшення розміру мінімальної заробітної плати, рішеннями судів збільшувався розмір відшкодування втраченого позивачем заробітку в порядку, що передбачено ст.ст.440, 453, 455, 457 ЦК УРСР, ст.ст.34, 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання», п.4 Перехідних та прикінцевих положень ст.1195, ч.2 ст.1208 ЦК України.

Так, рішенням Центрально-міського районного суду м. Кривий Ріг від 03.09.2003 стягнуто з КГГМК «Криворіжсталь» з 01.03.2003 по 112,55 грн. щомісячно в рахунок втраченого заробітку з 01.08.2003 до виникнення обставин, що тягнуть перерахунок страхових виплат. Ухвалюючи вказане рішення суд збільшив розмір щомісячних виплат з встановлених судом попередньо 95,14 грн. до 112,55 грн. у зв`язку з коригуванням виплат на відповідні коефіцієнти.

01.01.2004 набрав чинності ЦК України.

Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ч.2 ст.1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Пославшись на цю правову норму, позивач у січні 2007 року звернувся з новим позовом до ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування шкоди, за результатами розгляду якого рішенням Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг від 08.07.2010 стягнуто з ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» як правонаступника КГГМК «Криворіжсталь» по 1073,90 грн. на місяць з 01.02.2010 у рахунок виплат у відшкодування втраченого заробітку. При ухваленні цього рішення судом встановлено, що стійка втрата працездатності позивача становить вже не 34% (як було встановлено на момент ухвалення попереднього судового рішення), а 30%, а з дати останнього збільшення суми платежу зріс розмір мінімальної заробітної плати. Тому, пославшись ч.2 ст.1208 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача по 1073,90 грн. на місяць з 01.02.2010 у рахунок виплат відшкодування втраченого заробітку, виходячи із збільшення розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією висновку експерта №33-к від 08.04.2014 стійка втрата працездатності позивача становить 60% (а.с. 17-19).

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 22.09.2014 стягнуто з відповідача, зокрема, по 3011,34 грн. щомісячно з 01.08.2014 та 11867,33 грн. відшкодування втраченого заробітку за період з 01.03.2011 по 01.08.2014 (а.с. 15-16).

Рішенням Чорнобаївського районного суду від 04.10.2017 стягнуто з відповідача на користь позивача 7903,92 грн. щомісячно з 01.02.2017 та 12990,10 грн. відшкодування втраченого заробітку за період з 01.09.2015 по 01.02.2017 (а.с. 23-25).

Востаннє рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від

15.06.2018 стягнуто з відповідача 9195,42 грн. щомісячно з 01.02.2018 та 3874,50 грн. відшкодування втраченого заробітку за період з 01.02.2018 по 01.04.2018 (а.с. 30-32).

Вказані вище судові рішення набрали законної сили та виконувалися відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначені фактичні обставини сторонами у справі під сумнів не ставляться. Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають наступне правове рулювання.

Згідно з ч.3 ст.1195 ЦК України шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків відносяться доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Частиною 2 статті 1208 ЦК України встановлено, що за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2019 збільшено та визначено в сумі 4173,00 грн.

З урахуванням коефіцієнту росту мінімальної заробітної плати, в силу приписів

ч.2. ст.1208 ЦК України, позивач мав отримувати з 01.01.2019 відшкодування в розмірі 10307,15 грн. (9195,42 (попередній розмір відшкодування) х 1,1209 (коефіцієнт зростання мінімальної заробітної плати)).

У п.22 постанови пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що вимоги про перерахунок щомісячних платежів, раніше визначених судом, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років.

Отже розмір визначеного позивачу відшкодування має бути збільшено на коефіцієнт, на який зросла мінімальна заробітна плата. Таким чином за період часу з 01.01.2019 по 01.04.2019 позивачу не нараховано та не сплачено 3335,18 грн., оскільки відшкодування проводилося без урахування зростання мінімальної заробітної плати.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що суд помилково послався на ч.2 ст.1208 ЦК України, оскільки позивачу вперше визначено розмір відшкодування, виходячи з його середньомісячної зарплати, а не мінімальної заробітної плати, враховуючи, що зазначена правова норма передбачає можливість збільшення розміру відшкодування шкоди у зв`язку зі збільшенням розміру мінімальної заробітної плати виключно за заявою самого потерпілого та спрямована на забезпечення реального захисту його інтересів.

Апеляційний суд звертає увагу скаржника на те, що законодавець не передбачив обмежень по реалізації зазначеного права потерпілого в залежності від способу визначення розміру призначеного йому судом відшкодування.

Доводи скаржника про те, що суд помилково до правовідносин сторін у справі застосував як положення ч.1 ст.1208 ЦК України так і положення ч.2 цієї ж статті апеляційний суд відхиляє, так як суд, вирішуючи позовні вимоги, застосував лише положення ч.2 ст.1208 ЦК України, якими обґрунтовував свої вимоги позивач.

Апеляційний суд оцінює критично доводи скаржника про те, що висновок експерта для визначення ступеню втрати працездатності позивача, який зроблено у 2014 році не може бути використаним для встановлення фактичних обставин в цій справі, адже згідно положень ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином вказаний висновок експерта №33-к від 08.04.2014 є письмовим доказом у справі, який підлягає оцінці судом згідно вимог ст.89 ЦПК України.

Сторони під час розгляду справи судом першої інстанції не порушували питання про призначення експертизи для визначення ступеня втрати працездатності позивача. Судом апеляційної інстанції відповідачу було відмовлено в задоволенні клопотання про призначення комісійної судово - медичної експертизи за його безпідставністю.

Як пояснив позивач ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції, проведення судом передньої комісійної судово - медичної експертизи №33-к від 08.04.2014 року, згідно до якої стійка втрата працездатності становить 60% було викликано тим, що йому при проведенні чергового повторного огляду МСЕК 01.08.2013 встановлено II групу інвалідності безтерміново. На момент розгляду даної справи по суті спору вказані обстави не змінювалися, і наразі він є інвалідом II групи, яка встановлена безтерміново.

Отже суд вірно встановив відповідні фактичні обставини на підставі наявних у справі доказів.

Апеляційний суд знаходить необґрунтованими доводи скаржника про те, що рішення суду ухвалено у режимі відеоконференції без виходу суду до нарадчої кімнати, адже з долученого до матеріалів справи компакт-диску із фіксацією судового засідання слідує, що суд оголосив учасникам судового засідання про вихід до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

Згідно довідки (а.с.93) 24.09.2019 о 13 год. 00 хв. було проголошено повний текст рішення за відсутності учасників процесу без фіксації судового засідання технічними засобами.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.09.2019 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.09.2019 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, спричиненим дорожньо-транспортною пригодою - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 03.12.2019.

Суддя-доповідач

Судді