Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 757/3750/16-ц

провадження № 61-13074св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Айсберг-Фіш»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг-Фіш» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року у складі судді Реброва С. О. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Деркач Н. М., Макарової М. О.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

20 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Айсберг-Фіш» про зміну дати та формулювання звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в обґрунтування якого вказав, що з 25 вересня 2015 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Айсберг-Фіш», працюючи на посаді водія. На початку листопада 2015 року керівництво звинуватило його у незаконному отриманні грошових коштів у сумі 500 євро, через що між ними виникла суперечка і він вимушений був написати заяву про звільнення за власним бажанням. З початку січня 2016 року він не виходив на роботу, так як вважав, що його звільнено.

В середині серпня 2016 року позивач отримав поштою конверт від ТОВ «Айсберг-Фіш» з листом про необхідність з`явитися на підприємство для отримання трудової книжки та копії наказу 36/ок від 05 серпня 2016 року про звільнення з займаної посади за прогул без поважних причин, здійснений з 04 січня 2016 року 05 серпня 2016 року (пункт 4 статті 40 КЗпП України).

16 серпня 2016 року у офісі ТОВ «Айсберг-Фреш» йому видали трудову книжку.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив зобов`язати ТОВ «Айсберг-Фіш» змінити дату звільнення ОСОБА_1 з 05 вересня 2016 року на фактичний день видачі трудової книжки - 16 серпня 2016 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримку видачі трудової книжки в розмірі 14 468, 63 грн та визнати формулювання причин звільнення за пунктом 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин недійсним, змінити формулювання звільнення, вказавши - за власним бажанням стаття 38 КЗпП України. В рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 10 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Айсберг-Фіш» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримку видачі трудової книжки в розмірі 9 792,90 грн.

Визнано формулювання причин звільнення ОСОБА_1 за пунктом 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин недійсним.

Змінено формулювання звільнення ОСОБА_1 , вказавши формулювання звільнення: «За власним бажанням ст. 38 КЗпП України».

Стягнуто з ТОВ «Айсберг-Фіш» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

Іншу частину позовних вимог ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що вимога позивача в частині зобов`язання відповідача змінити дату його звільнення з 05 серпня 2016 року на фактичний день видачі трудової книжки 16 серпня 2016 року є необґрунтованою та безпідставною, оскільки єдиною та правильною датою звільнення ОСОБА_1 є саме 31 грудня 2015 року, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці. Звільнення відповідача відбулося з грубим порушенням трудового законодавства, оскільки відбулося раніше ніж сам прогул. Тому суд частково задовольнив позов та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримку видачі трудової книжки і моральну шкоду.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року апеляційна скарга ТОВ «Айсберг-Фіш» відхилено.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено без порушень матеріального чи процесуального закону. Оскільки позивачем не оскаржується процедура та підстави звільнення, тоді як наявні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки видачі трудової книжки, застосування наслідків порушення строку звернення до суду, встановленого положеннями статті 233 КЗпП України є безпідставним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ТОВ «Айсберг-Фіш» подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просили скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року ОСОБА_1 та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року в частині задоволення вимог ОСОБА_1 , ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою факт пропуску позивачем строку звернення до суду із відповідним позовом, який встановлено статей 233 КЗпП України. Суд апеляційної інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що строк звернення до суду в один місяць в даному випадку не застосовується, оскільки позовними вимогами не є поновлення на роботі. Суди дійшли помилкового висновку про наявність підстав для звільнення позивача за власним бажанням та незаконність звільнення за пунктом четвертим статті 40 КЗпП України. Судом було змінено формулювання звільнення за власним бажанням за відсутності заяви позивача про звільнення за власним бажанням. Вважають, що за відсутності заяви ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням та відсутності його на робочому місці без поважних причин, відповідачем було прийняте рішення про звільнення позивача за пунктом четвертим статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Ані позивачем, ані судом першої інстанції не зазначено в чому полягає моральна шкода.

Позиція інших учасників справи

Заперечення на касаційну скаргу від інших учасників справи не надано.

Рух справи в суді касаційної інстанції

23 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження по даній справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа № 757/3750/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.

07 червня 2019 року цивільна справа № 757/3750/16-ц передана судді-доповідачу Дундар І. О.

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 наказом від 24 вересня 2015 року №45/ок з 25 вересня 2015 року був прийнятий на роботу водієм в ТОВ «Айсберг-Фіш».

31 грудня 2015 року відбулося його звільнення згідно з наказом від 31 грудня 2015 року №59/ок за власним бажанням, про що було зроблено відповідний запис до трудової книжки, та підставою звільнення в наказі від 31 грудня 2015 року №59/ок зазначено: «заява ОСОБА_1 ».

В той же час заява ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням у відповідача відсутня.

Задовольняючи позовні вимоги про зміну формулювання звільнення та визнаючи встановленим факт звільнення позивача за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України суд першої інстанції послався на лист Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 .

Отже фактично суди взагалі не з`ясовали обставини звільнення позивача.

Відповідно до статей 233, 234 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску строку з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 6 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16, вказано, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

ТОВ «Айсберг-Фіш» заявляло про сплив строку звернення, проте суд першої інстанції взагалі не перевірив доводів відповідача, а суд апеляційної інстанції визнав безпідставними вимоги про застосування наслідків порушення строку звернення до суду, оскільки позовними вимогами не є поновлення на роботі.

Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. проти Республіки Молдова, № 36157/08, § 22, 23, від 22 липня 2014 року).

Висновки суду апеляційної інстанції про те, що позивачем не оскаржується процедура та підстави звільнення, оскільки серед заявлених позовних вимог відсутні вимоги про визнання недійсним наказу про звільнення, поновлення на роботі, тоді як серед інших наявні про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу затримки видачі трудової книжки, що є належною йому заробітною платнею, а тому нема підстав для застосування вимог статті 233 КЗпП України, є безпідставними, оскільки спростовуються підставами та предметом позову, яким є незгода зі звільненням і прохання змінити підставу звільнення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 567/8/16-ц (провадження №61-382св17).

У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/13737/15 (провадження № 61-25545сво18) зазначено, «до моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають. У зв`язку з цим, виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця у заробітку за час виконання нежчеоплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.

Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18)».

Без встановлення обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, неможливо ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У зв`язку з викладеним суд касаційної інстанції позбавлений можливості ухвалити власне судове рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, судові рішення в оскарженій частині скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг-Фіш» задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг-Фіш» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримку видачі трудової книжки, визнання формулювання причин звільнення недійсним, зміни формулювання звільнення та стягнення відшкодування моральної шкоди скасувати.

Справу № 757/3750/16-ц в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг-Фіш» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримку видачі трудової книжки, визнання формулювання причин звільнення недійсним, зміни формулювання звільнення та стягнення відшкодування моральної шкоди направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков