Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 757/11801/16-ц

провадження № 61-13720св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на постанову Київського апеляційного суду від 12 червня 2019 року у складі колегії суддів: Оніщук М. І., Шебуєвої В. А., Крижанівської Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про визнання недійсним договору іпотеки, усунення перешкод у розпорядженні власністю та вилучення з державного реєстру записів про обтяження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є спадкоємицею за заповітом ОСОБА_3 , що підтверджується заповітом від 02 листопада 2007 року. Згідно із вказаним заповітом ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповідала їй квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала ОСОБА_3 на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 17 березня 1994 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що 07 листопада 2012 року складено актовий запис № 19635, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02 квітня 2013 року № НОМЕР_1 .

Зазначала, що в процесі оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 з'ясувалось, що ще за її життя в результаті шахрайських дій вказана квартира вибула з її володіння.

27 червня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О. Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 1133, право власності на означену квартиру перейшло до ОСОБА_5

04 грудні 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В., зареєстровано в реєстрі за № 9521, право власності на вказану квартиру перейшло до ОСОБА_2 .

При цьому, ОСОБА_2 придбав вказану квартиру за кредитні кошти, отримані ним в АКІБ «УкрСиббанк» на підставі кредитного договору від 04 грудня 2007 року № 0. Цього ж дня, 04 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 в забезпечення своїх кредитних зобов'язань передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, згідно якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором від 04 грудня 2007 року № 0.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року у справі № 757/7227/14-ц за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перевертуна О. Ю., ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , ПАТ «Дельта Банк», про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на майно в порядку спадкування задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О. Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 623 від 26 квітня 2007 року, на ім'я ОСОБА_4 .

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 та передано ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до державного нотаріуса Шостої Київської нотаріальної контори Родіонової Л. І., ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_5 , про визнання заповіту нікчемним відмовлено.

Зазначала, що у травні 2015 року вона звернулась до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на квартиру, проте отримала відмову, оскільки в реєстрі виявлено запис про іпотеку та обтяження.

Вказувала, що хоч спірна квартира була їй повернута, проте порушення її права власності триває, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про іпотеку № 5253554, внесений на підставі договору купівлі-продажу права вимоги від 08 грудня 2011 року, і запис про обтяження № 2523456, внесений на підставі договору іпотеки від 04 грудня 2007 року та вищевказаного договору купівлі-продажу права вимоги від 08 грудня 2011 року, що перешкоджає їй розпоряджатися на власний розсуд належним їй майном.

Посилалась на те, що між нею та відповідачами ніколи не існувало жодних договірних, а тим більше боргових зобов'язань, а тому відсутні будь-які правові підстави для перебування її квартири в іпотеці та під забороною.

Враховуючи вищевикладене просила суд: визнати недійсним договір іпотеки від 04 грудня 2007 року № 9525, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 ; усунути їй перешкоди у розпорядженні власністю - квартирою АДРЕСА_1 , яка перебуває в іпотеці ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, шляхом припинення іпотеки указаної квартири; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку від 07 квітня 2014 року № 5253554 щодо квартири АДРЕСА_1 , внесений на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, серія та номер: 2949, 2950 від 08 грудня 2011 року, за яким іпотекодержателем є ПАТ «Дельта Банк», а іпотекодавцем ОСОБА_2 ; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку від 04 грудня 2007 року № 5253456 щодо квартири АДРЕСА_1 , внесений на підставі договору іпотеки від 04 грудня 2007 року № 9525, договору купівлі-продажу прав вимоги, серія та номер: 2949, 2950 від 08 грудня 2011 року, за яким особою майно/права якої обтяжуються є ОСОБА_2 , а обтяжувачем є ПАТ «Дельта Банк».

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року у складі судді Писанця В. А. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні підстави для визнання недійсним іпотечного договору, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що вказаний правочин не відповідав вимогам законодавства, яке діяло на момент укладення іпотечного договору, а також того, що його складено з порушенням вимог закону щодо його форми та змісту. Також зазначено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів утримання її майна відповідачами. Враховуючи те, що грошові кошти за основним зобов'язанням повернуто не було, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для вилучення записів про іпотеку та обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 12 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року скасовано.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Вилучено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку від 07 квітня 2014 року № 5253554 щодо квартири АДРЕСА_1 , внесеного на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, серія та номер: 2949, 2950 від 08 грудня 2011 року, за яким іпотекодержателем є ПАТ «Дельта Банк», а іпотекодавцем ОСОБА_2

Вилучено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку від 04 грудня 2007 року № 5253456 щодо квартири АДРЕСА_1 , внесеного на підставі договору іпотеки від 04 грудня 2007 року № 9525, договору купівлі-продажу прав вимоги, серія та номер: 2949, 2950 від 08 грудня 2011 року, за яким особою майно/права якої обтяжують є ОСОБА_2 , а обтяжувачем є ПАТ «Дельта Банк».

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, не дивлячись на те, що спірна квартира була повернута ОСОБА_1 в результаті задоволення її позову про витребування майна з чужого володіння, порушення її права власності на квартиру і надалі продовжує тривати, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться записи про іпотеку та обтяження, що перешкоджає позивачу розпоряджатися належним їй нерухомим майном, а тому остання має право на судовий захист свого порушеного права. Врахувавши положення статей 15, 16 ЦК України, статей 2-5 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення вимог позивача щодо виключення записів про іпотеку та обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки у інший спосіб ОСОБА_1 позбавлена можливості відновити порушене право.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання договору іпотеки недійсним, суд апеляційної інстанції виходив із того, що на час його укладення банку не були відомі обставини неправомірного заволодіння спірною квартирою та наявні документи дозволяли укладення іпотечного договору.

Що стосується позовних вимог щодо усуненні перешкод у розпорядженні квартирою, апеляційний суд зазначив, що майно перебуває у володінні та користуванні позивача, а право розпорядження відновляється шляхом вилучення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про іпотеку та обтяження належній ОСОБА_1 на праві власності квартири.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 30 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 листопада 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Вказує, що згідно статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється, серед іншого й у зв'язку з визнанням іпотечного договору недійсним. Разом із тим, на час подання касаційної скарги договір про надання споживчого кредиту від 04 грудня 2007 року № 0 та договір іпотеки від 04 грудня 2007 року № 9525 є дійсними, тобто іпотека згідно норм Закону України «Про іпотеку» не припинена, а тому вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про іпотеку та обтяження є неправильним застосуванням норм матеріального права та грубо порушує права банка, як іпотекодержателя.

Крім того, вказує, що по кримінальній справі, яка була порушена у зв'язку з шахрайськими діями щодо заволодіння спірною квартирою, відсутній вирок суду, за яким будь-яку особу визнано винною у вчинені вказаного злочину.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , у якому вказано, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 17 березня 1994 року № 1070.

На підставі заповіту від 02 листопада 2007 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила розпорядження заповісти ОСОБА_1 належну їй квартиру АДРЕСА_1 .

27 червня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О. Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 1133, право власності на яку перейшло до ОСОБА_5

04 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 в іноземній валюті долари США в сумі 82 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 414 100 грн за курсом Національного Банку України на день укладення договору, цільовим призначенням кредиту зазначено: придбання однокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Того ж дня, між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В., зареєстрований в реєстрі за № 9521.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 04 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено іпотечний договір предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Таким чином, зазначена квартира придбана ОСОБА_2 за кредитні кошти, отримані в АКІБ «УкрСиббанк» на підставі кредитного договору від 04 грудня 2007 року № 0.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором від 04 грудня 2007 року № 0 та іпотечним договором, що були укладені між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2

07 квітня 2014 року приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С. П. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна було внесено запис про іпотеку № 5253554, за яким іпотекодержателем стало ПАТ «Дельта Банк», а іпотекодавцем - ОСОБА_2 та запис про обтяження № 5253456, за яким обтяжувачем значиться ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2015 року, яке набрало законної сили 03 квітня 2015 року, визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О. Ю., зареєстроване в реєстрі 26 квітня 2007 року за № 623, на ім`я ОСОБА_4 .

Витребувано з володіння ОСОБА_2 та передано ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказаним судовим рішенням також встановлено, що за життя померлої ОСОБА_3 26 квітня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О. Ю. видано свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на квартиру ОСОБА_3 на підставі акту проведення прилюдних торгів, затвердженого начальником відділу ДВС Печерського РУЮ в м. Києві Шпаковичем В. В. від 18 квітня 2007 року. Як зазначено в даному свідоцтві, ОСОБА_4 придбав спірну квартиру з прилюдних торгів за 325 800 грн в рахунок погашення боргу.

Проте, згідно даних відділу ДВС Печерського РУЮ в м. Києві станом на червень 2008 року виконавчого провадження по зверненню стягнення на спірну квартиру на виконанні не перебувало, квартира не реалізовувалась.

Також, згідно листа Міського бюро судово-медичної експертизи ГУ охорони здоров`я та медичного забезпечення ВК Київської міської ради (Київської міської адміністрації) від 04 листопада 2010 №7/7 8333 труп ОСОБА_4 був доставлений в морг № 1 Київського міського бюро судових експертиз за направленням прокуратури Солом`янського району м. Києва та зареєстрований за № 222 від 15 червня 2005 року. Після проведення дослідження трупа 16 червня 2005 року смерть зареєстрована в РАЦС Шевченківського району м. Києва, актовий запис № 528 від 19 липня 2005 року, тіло покійного поховано з дозволу прокуратури Солом`янського району м. Києва 22 липня 2005 року.

Таким чином, ОСОБА_4 на час видачі оспорюваного свідоцтва про право власності 26 квітня 2007 року та укладення вказаного договору купівлі-продажу квартири від 27 червня 2007 року помер, а тому не міг укладати вказані правочини.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Положенням статті 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно частини першої статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

ОСОБА_2 не є власником спірного нерухомого майна, а отже і не може бути іпотекодавцем за відповідним договором іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та вилучаючи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку та обтяження, апеляційний суд виходив із того, що вказані обтяження позбавляють ОСОБА_1 права розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року та інші) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

За обставин, встановлених судами у вказаній справі, відмова у скасуванні записів про державну реєстрацію іпотеки та заборони на нерухоме майно призведе до фактичної неможливості позивачу розпоряджатися своїм майном та відповідно до незаконного, невиправданого та непропорційного втручання у його право на мирне володіння майном.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що судове рішення, ухвалене апеляційний судом, є законним та обґрунтованим, а тому доводи касаційної скарги про те, що скасування вказаних обтяжень порушують права банку є безпідставними, оскільки позивач, не перебуваючи у будь-яких відносинах із відповідачем, позбавлений права розпоряджатися своїм майном у зв'язку з наявністю записів у державному реєстрі про іпотеку та обтяження, а тому врахувавши положення статей 15, 16 ЦК України, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення вказаних вимог ОСОБА_1 .

Посилання у касаційній скарзі на те, що по кримінальній справі, яка була порушена у зв`язку з шахрайськими діями щодо заволодіння спірною квартирою, відсутній вирок суду, за яким будь-яку особу визнано винною у вчинені вказаного злочину, не впливають на висновок апеляційного суду, оскільки судовим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2015 року, яке набрало законної сили, встановлено, що вказана квартира вибула поза волею її власника та визнано за ОСОБА_1 право власності на неї.

Ані ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», ані ОСОБА_1 в касаційному порядку постанову Київського апеляційного суду від 12 червня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним не оскаржили, а тому, в силу статті 400 ЦПК України, касаційним судом в цій частині судове рішення не переглядається.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Отже, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, вірно встановили правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано задовольнив частково позов ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович