Справа № 199/8946/18
УХВАЛА

29.01.2019 року м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Якименко Л.Г., розглянувши заяву представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

До початку слухання справи представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 надала до суду заяву про забезпечення позовних вимог, в якій просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням по цивільній справі № 199/8646/18.

В обґрунтуванні заяви про забезпечення позову, позивачка посилалася на те, що після отримання ухвали про відкриття провадження по вказаній справі до позивачки регулярно навідується відповідачка ОСОБА_3 та її мати, та змушують ОСОБА_1 відмовитися від позову, а також погрожують продати спірну квартиру. У звязку з цим позивачка просить суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2, до набрання законної сили рішенням по вказаній цивільній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1,2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Оскільки забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, то розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема, в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясовує відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову необхідно встановити наявність зв'язку між вказаним заходом забезпечення позову і предметом спору, співрозмірність та адекватність заходу із заявленими позивачем вимогами.

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Приймаючи до уваги, що предметом позову є оскарження договору купівлі-продажу квартири, а невжиття заходів щодо забезпечення позову може перешкодити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду, та зважаючи на те, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження права власності обєктів нерухомого майна ОСОБА_3 належить квартира, що розташована за адресою Дніпропетровська обл., м.Дніпро, пр. Газети «Правда» (Слобожанський)АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу, який оскаржується, вважаю заяву про забезпечення позову задовольнити та вжити заходів забезпечення позову у вигляді накладення заборони відчужувати будь-яким шляхом нерухоме майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою Дніпропетровська обл., м.Дніпро, пр. Газети «Правда» (Слобожанський)АДРЕСА_3 .

В частині накладення арешту на нерухоме майно, вважаю, відмовити з наступних підстав.

Вирішуючи питання про забезпечення позову необхідно взяти до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, і які не є учасниками справи. Зокрема, такий вид забезпечення позову як арешт майна передбачає обмеження права власника майна на користування цим майном.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб'єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб'єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції). Таким чином накладення арешту на вказане нерухоме майно позбавить власника можливості користуватися вказаним майном, що є порушенням його прав.

У звязку з цим, суд вважає за доцільне вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони будь-яким шляхом відчужувати спірну квартиру.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

З метою забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним накласти заборону на відчуження, будь-яким шляхом квартири, що розташована за адресою Дніпропетровська обл., м.Дніпро, пр. Газети «Правда» (Слобожанський)АДРЕСА_3, яка на праві власності належить ОСОБА_3, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: м.Дніпро, ж/м СокілАДРЕСА_4), на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.2015 року, повсідченого приватним нотаріусом Дніпропетровськго міського нотаріального округу ОСОБА_4

Ухвала набирає чинності з дня постановлення 29.01.2019 року, але може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк пред'явлення ухвали до виконання три роки - до 29.01.2022 року.

Суддя: