Справа № 461/138/18
Провадження № 2/461/90/19
10.12.2019 м. Львів
Галицький районний суд м. Львова
головуючого судді Радченка В.Є.
секретаря Сидорак М.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
відповідача ОСОБА_3
представника відповідача ОСОБА_4
представника органу опіки Чури Л.Б.
при розгляді у відкритому судовому засіданні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Радченка В.Є. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання утриматись від певних дій та визначення способів участі у вихованні дитини, -
В провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за вищезазначеним позовом.
Від позивача ОСОБА_1 19.11.2019 р. надійшла письмова заява про відвід головуючому судді Радченку В.Є. Відвід мотивований тим, що суддя допустив тяганину при розгляді справи, що викликає сумніви в його об`єктивності та упередженості.
В судовому засіданні позивач підтримав заяву про відвід.
Представники позивача та органу опіки поклали вирішення заяви на розсуд суду.
Представник відповідача та відповідач просили відмовити в задоволенні заяви про відвід через її необгрунтованість.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Відповідно до ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.
Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:
1) він є членом сім`ї або близьким родичем сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;
3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;
4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;
5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.
Суд вживав всі можливі заходи для якнайшвидшого розгляду справи. Проте, цьому заважала процесуальна поведінка сторін, в тому числі самого позивача. Позивач змінював позовні вимоги, неодноразово змінював своїх представників, що тягнуло за собою процесуальну необхідність дотримання прав всіх учасників та надання часу на заміну представника, на ознайомлення з матеріалами справи. Позивач не з`явився в підготовче судове засідання 15.03.2018 р. через хворобу та в судове засідання 25.11.2019 р. без надання доказів поважності неявки. 14.08.2019 р. в судовому засіданні оголошена перерва за клопотанням позивача через неявку його представника. Позивачем та відповідачем подані десятки клопотань, які вирішувались судом для дотримання прав всіх учасників. Більшість клопотань учасників повторювались. Суд ретельно, десятки годин слухав пояснення всіх учасників справи, тому що не має права обмежувати учасників в їх праві надавати пояснення. При цьому суд неодноразово звертався до учасників справи з проханням стисліше висловлюватись і не повторюватись з метою економії процесуального часу. Тому викладені в заяві про відвід доводи про тяганину є надуманими, необґрунтованими та не є підставою для відводу.
Однак заяву про відвід слід задовольнити з наступних підстав.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України» від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.
Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд має завжди бути «встановленим законом».
Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності, яка вимагається у демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Вислів «встановлений законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справах «Булут проти Австрії» від 22.02.1996 року, «Бускаріні проти Сан-Марино»). Термін «закон» про який ідеться в цьому положенні, стосується, таким чином, не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Тут йдеться, зокрема, про положення щодо повноважень, щодо несумісностей і щодо відводу судді (рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії»).
Про те, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України».
Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» за ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і засад цивільного судочинства.
Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»).
З огляду на вищевикладене, зважаючи на сумніви позивача у моїй недостатній неупередженості, вважаю необхідним задовольнити заяву про відвід.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 40 ЦПК України, ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, суд, -
Задовольнити заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Радченка В.Є. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання утриматись від певних дій та визначення способів участі у вихованні дитини.
Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її проголошення.
Суддя: Радченко В.Є.