Справа №167/1281/19
Провадження №2/167/344/19
РІШЕННЯ
02.12.2019 року Рожищенський районний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Сіліча І.І.
секретаря судових засідань - Ісакової Н.Ю.
з участю представника позивача - ОСОБА_1
відповідача - ОСОБА_2
представника відповідача - ОСОБА_3
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рожище справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-
Позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що згідно виконавчого листа від 23.12.2013 року, виданого Рожищенським районним судом з нього в користь відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від його доходу щомісячно, починаючи з 28.11.2013 року до досягнення дітьми повноліття.
Згідно рішення Рожищенського районного суду від 27.03.2014 року розмір аліментів на утримання дітей зменшено до 1/6 частини від його доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення ними повноліття.
Позивач ОСОБА_4 зазначає, що вже тривалий час, зокрема з 2005 року важко хворіє, через що потребує постійного амбулаторного лікування та періодично стаціонарного, йому встановлено ІІ групу інвалідності довічно. За станом здоров`я позивач не може працювати, єдиним його доходом є державна соціальна допомога як особі з інвалідністю в розмірі 1497 гривень, а тому сплата щомісячно аліментів в розмірі 2027 грн. є для нього значною. У зв`язку з чим за період з листопада 2013 року по липень 2019 року утворилась заборгованість по аліментах в розмірі 30 632, 99 грн. У власності позивача відсутні рухоме чи нерухоме майно. Посилаючись на вищевказані обставини просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах в сумі 30 632,99 грн. та від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
08.10.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов не визнає. Зазначає, що психоорганічний синдром, який встановлений позивачу не можна віднести до категорії тяжкої хвороби, оскільки з виписки вбачається, що хворий лише скаржиться на головні болі, поганий настрій, тривогу тощо. Крім того, в позовній заяві позивач вказує, що йому протипоказана робота з психоемоційними навантаженнями, однак це не означає, що позивач взагалі не може працювати. Особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання не вважається повністю непрацездатною особою і в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про повну непрацездатність позивача, що свідчить про те, що відсутні підстави, передбачені ст.197 СК України для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах. Також, позивач просить звільнити його від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей взагалі, однак відповідно до вимог ч.1 ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини перевищує дохід кожного з них. Позивачем не надано жодного доказу про доходи своїх дітей, а тому підстав від звільнення його сплати аліментів немає. Крім того зазначає, що стан здоров`я позивача був врахований судом при винесенні рішення про зменшення розміру аліментів. Згідно інформації наданої Рожищенськии РВ ДВС, позивач з 2017 року по 2019 рік включно неодноразово перетинав державний кордон України, що свідчить про те, що кошти у нього є, а тому твердження, що соціальна допомога є єдиним джерелом його доходу не відповідає дійсності. Враховуючи наведені вище обставини просить в задоволенні позову відмовити.
15.10.2019 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що посилання в позовній заяві на норми ст.273 СК України є помилковими та жодного відношення до позовних вимог не мають. Твердження відповідача, що позивач має кошти на закордонні поїздки не є правдивими, так як на протязі 2017 -2018 років позивач періодично їздив в Республіку Плольщу на роботу, працював в теплицях, так як необхідні кошти на лікування після перенесених оперативних втручань. Під час останньої поїздки в грудні 2018 року його стан здоров`я погіршився, почастішали напади епілепсії та інші психічні розлади, тому МСЕК від 27.03.2019 року позивачу була встановлена ІІ група інвалідності довічно. Також зазначає, що інвалідність довічно позивачу встановлено після набрання рішенням суду про зменшення розміру аліментів законної сили. Причина захворювання є «загальне захворювання», а саме, важке психічне захворювання та «протипоказана робота з психоемоційним навантаженням», тобто позивач взагалі не може працювати у зв`язку з психічним розладом, а встановлена ІІ група інвалідності довічно вказує на погіршення стану здоров`я. Тяжка хвороба є причиною заборгованості по аліментах в сумі 30 632,99 грн. та неможливість їх сплати в майбутньому, просить позов задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, з підстав зазначених в позовній заяві, просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні, врахувати відзив на позов.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити.
Згідно ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст.ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Судом встановлено, що згідно рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 10.12.2013 року з ОСОБА_4 в користь відповідача ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від його доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.11.2013 року до досягнення дітьми повноліття.
Згідно рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 27.03.2014 року розмір аліментів на утримання дітей: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зменшено до 1/6 частини від його доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 06.04.2014 року до досягнення ними повноліття.
Виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у Рожищенському районному відділі ДВС ГТУЮ у Волинській області.
З матеріалів справи вбачається, що позиває є інвалідом ІІ групи, яка з 26.03.2019 року встановлена йому довічно (а.с.12-13) та отримує державну соціальну допомогу по інвалідності в розмірі 1 497 грн. (а.с.8).
З наданої Управлінням соціального захисту населення Рожищенської РДА Волинської області довідки №900 від 23.07.2019 року про здійснені відрахування та виплати відносно ОСОБА_4 вбачається, що з соціальної допомоги позивача щомісячно відраховуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 50 % відсотків від його допомоги. При цьому, як вбачається розмір допомоги отримуваний ОСОБА_4 не достатній для виконання у повному обсязі аліментних зобов`язань, які визначені рішеннями судів, а відтак щомісячно суми, які є недостатніми для стягнення зараховуються у заборгованість (а.с.8), яка станом на 01.08.2019 року становить 30 632,99 грн.(а.с.7).
Відповідно ст.194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст.199 СК України - до досягнення нею двадцяти трьох років.
У відповідності до ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.
Статтею 197 СК України врегульовано питання щодо звільнення від сплати заборгованості за аліментами.
Так, зі змісту ч.2 ст.197 СК України вбачається, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Відповідно до п.22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст.197 СК України може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.
З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.
В позові позивач зазначає, що заборгованість по аліментах утворилась у зв`язку з тяжкою хворобою та що єдиним джерелом його доходу є соціальна допомога по інвалідності.
Однак, встановлення позивачу з 26.03.2019 року ІІ групи інвалідності довічно за загальним захворювання, за якою він залишається працездатним, не є належним доказом захворювання на тяжку хворобу та підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами у розумінні ч.2 ст.197 СК України.
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №187267 позивачу протипоказана робота з психоемоційними навантаженнями, однак від фізичної праці останнього звільнено не було (а.с.12-13).
Крім того, з інформації наданої Рожищенським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області встановлено, що з 2017 року по 2019 рік позивач постійно перетинає державний кордон України, що також підтвердив представник позивача у відповіді на відзив та в судовому засіданні, їздить на роботу в Республіку Польща, щоб заробити кошти на лікування (а.с.31), а тому твердження позивача про те, що соціальна допомога є єдиним джерелом його доходу суд до уваги не приймає.
Враховуючи наведене, хоча позивач хворіє, при цьому є працездатною особою, однак на даний час не працевлаштований, інших утриманців немає, отримує державну соціальну допомогу, а тому враховуючи право дітей на достатній рівень життя, а також фінансові можливості позивача, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що у задоволенні позову про звільнення від заборгованості зі сплати аліментів слід відмовити.
Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Відповідно до ст.188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.
Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за рішенням суду батьки можуть бути звільненні від обов`язку утримувати дитину, якщо її дохід набагато перевищує дохід кожного з них і повністю забезпечує її потреби, інших підстав для звільнення батьків від сплати аліментів на утримання дитини законодавством України не передбачено.
Однак, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що дохід дітей набагато перевищує дохід позивача.
Крім того, при ухваленні рішення Рожищенського районного суду від 27.03.2014 року про зменшення розміру аліментів судом було враховано стан здоров`я позивача.
Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а відтак у задоволенні позову ОСОБА_4 слід відмовити.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору суд вважає необхідним віднести за рахунок держави.
На підставі ст.ст.188, 194, 195, 197 СК України, керуючись ст.ст.4, 12, 81, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Волинського апеляційного суду через Рожищенський районний суд Волинської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення в повному обсязі складено 05.12.2019 року.

СУДДЯ: І.І.Сіліч