Ухвала

10 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 333/5029/17

провадження № 61-21916ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київстар» на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 09 вересня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київстар», третя особа - Первинна профспілкова організація «Київстар», про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, оплату часу вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору від 31 липня 2017 року № 1755-ос, виданий Приватним акціонерним товариством «Київстар» (далі - ПрАТ «Київстар»), про звільнення його з роботи за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України); поновити його на посаді інженера-енергетика 2 категорії/м. Запоріжжя технічного сектору (Запорізька область) технічного відділу (Східний регіон) бізнес підрозділу розвитку та підтримки телекомунікаційної мережі та сервісів технічної дирекції; стягнути з ПрАТ «Київстар» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 серпня 2017 року та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі.

Позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що з 05 вересня 2002 року він працював на посадах інженера та інженера-енергетика в різних підрозділах ПрАТ «Київстар», а на посаді інженера-енергетика 2 категорії/м. Запоріжжя технічного сектору (Запорізька область) технічного відділу (Східний регіон) бізнес підрозділу розвитку та підтримки телекомунікаційної мережі та сервісів технічної дирекції - з 18 січня 2016 року. 01 серпня 2017 року на підставі наказу ПрАТ «Київстар» від 31 липня 2017 року № 1755-ос його було звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України. Рішенням профспілкового комітету Первинної профспілкової організації «Київстар» від 03 травня 2017 року ПрАТ «Київстар» було відмовлено в наданні згоди на розірвання трудового договору та надано обґрунтування такої відмови. Вважаючи звільнення з роботи незаконним, просив задовольнити позов.

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 09 вересня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано наказ про припинення трудового договору від 31 липня 2017 року № 1755-ос, виданий ПрАТ «Київстар», про звільнення з роботи ОСОБА_1 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера-енергетика 2 категорії/м. Запоріжжя технічного сектору (Запорізька область) технічного відділу (Східний регіон) бізнес підрозділу розвитку та підтримки телекомунікаційної мережі та сервісів технічної дирекції. Стягнуто з ПрАТ «Київстар» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 серпня 2017 року по 09 вересня 2019 року в розмірі 248 870,48 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі на посаді інженера-енергетика 2 категорії/м. Запоріжжя технічного сектору (Запорізька область) технічного відділу (Східний регіон) бізнес підрозділу розвитку та підтримки телекомунікаційної мережі та сервісів технічної дирекції.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2019 року (повний текст якої складено 08 листопада 2019 року) апеляційну скаргу ПрАТ «Київстар» залишено без задоволення, а рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 09 вересня 2019 року - без змін.

06 грудня 2019 року ПрАТ «Київстар» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 09 вересня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до Комунарського районного суду міста Запоріжжя.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 248 870,48 грн.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Ціна позову в цій справі становить 248 870,48 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 500 = 960 500грн).

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Доводи касаційної скарги, що ця справа не відноситься до категорії малозначних та розглядалася судами в порядку спрощеного провадження на підставі пункту 2 частини четвертої статті 19 та пункту 2 частини першої статті 274 ЦПК України, не заслуговують на увагу, оскільки вони не спростовують права касаційного суду визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, ціну позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання ПрАТ «Київстар» про розгляд справи з викликом сторін.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Київстар» на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 09 вересня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київстар», третя особа - Первинна профспілкова організація «Київстар», про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук