Справа № 311/75/19
Провадженя № 2/311/344/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

Головуючого - судді Сидоренко Ю.В.,

при секретарі: Осінцевій Л.А.,

за участю:

представника відповідача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

09 січня 2019 року до Василівського районного суду Запорізької області звернулося АТ КБ «ПриватБанк» з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в якому позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь заборгованість у розмірі 14191,63 гривень за кредитним договором № б/н від 27.07.2016 року, а також судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_3, відповідно до укладеного кредитного договору № б/н 27 липня 2016 року отримав у АТ КБ «ПриватБанк» кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов укладеного кредитного Договору, станом на 16.12.2018 року відповідач ОСОБА_3 має заборгованість за вказаним кредитним договором № б/н від 27 липня 2016 року у загальному розмірі 14191,63 гривень та яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 1639,16 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4313,71 грн., заборгованості за пенею та комісією 7086,78 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 651,98 грн. АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків ПАТ КБ «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення Єдиного акціонера ОСОБА_4 від 21.05.2018 року № 519 змінено найменування позивача з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.7. Статуту АТ КБ «ПриватБанк». До теперішнього часу відповідач ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.07.2016 року у добровільному порядку не погасив, тому позивач АТ КБ«ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Ухвалою Василівського районного суду від 16 січня 2019 року відкрито провадження у даній справі, визначено проведення розгляду справи за правилам спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін.

В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду надано заяву представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5, в якій висловлено прохання про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с.32).

В судовому засіданні представник відповідача адвокат ОСОБА_1, яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_3, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 27.07.2016 року не визнала у повному обсязі та просить в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовити за недоведеністю, посилаючись на те, що з долучених позивачем до матеріалів позовної заяви ОСОБА_4 незрозуміло, які саме тарифи прийняв її довіритель ОСОБА_3, жодний з них ним не підписаний, а тому, правочин, який не підписаний стороною, не можна вважати таким, що умови договору прийняті стороною. Крім того, наданий позивачем розрахунок не є доказом, а лише калькуляцією позовних вимог. Також заперечує проти подвійної відповідальності та застосування позивачем штрафних санкцій. В судовому засіданні представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності до нарахування позивачем штрафних санкцій (пені). В задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» просить відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_1, оглянувши надані позивачем докази на обґрунтування заявлених ним позовних вимог, вислухавши заперечення представника відповідача проти заявлених до ОСОБА_3 позовних вимог, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені АТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Частиною 2 ст.6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

У відповідності до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.ст.611,614,615 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Як вбачається з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 27 липня 2016 року позичальник ОСОБА_3 отримав в банківський установі - ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно умов укладеного договору, кредитний Договір складається із: заяви позичальника, умов та Правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою та тарифами банку (а.с.5,6,7-21).

Згідно наданих позивачем статутних документів, Акціонерне Товариство ОСОБА_2 "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_2 "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення Єдиного акціонера ОСОБА_4 від 21.05.2018 року № 519 змінено найменування з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Акціонерне товариство ОСОБА_2 "ПРИВАТБАНК", про що зазначено у п.1.7. Статуту АТ КБ "ПриватБанк" в новій редакції (а.с.27-28). Станом на 14.06.2018 року проведено державну реєстрацію вищевказаних змін, що вбачається з відомостей ЄРДПОУ (а.с.26).

При оформленні кредитної картки позичальник ОСОБА_3 був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та ОСОБА_4 Договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у заяві про видачу кредиту від 27 липня 2016 року (а.с.5).

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.7-21), ОСОБА_2 після отримання від відповідача необхідних документів, а також заяви, приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку, та за своїм рішенням встановити розмір кредитного ліміту (п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4); банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік; банк має право проводити зміну ОСОБА_4, а також інших умов обслуговування рахунків (п.2.1.1.12.6), а позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п.2.1.1.5.5); у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку (п.2.1.1.5.6); власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (п.1.1.2.7); при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6); у разі незгоди зі зміною Правил та/або «ОСОБА_4 банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобовязується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість (п. 1.1.2.4).

Щодо внесення змін до Умов та Правил надання банківських послуг та ОСОБА_4, згідно Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_2 має право: п.1.1.3.2.4 здійснювати зміну ОСОБА_4, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому ОСОБА_2, за винятком випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 дні до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно з п. 1.1.3.1.9. цього Договору. Якщо протягом 7 днів ОСОБА_2 не одержав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови.

Право зміни розміру наданого на платіжну картку Кредиту (кредитного ліміту) ОСОБА_2 залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням ОСОБА_4 та без попереднього повідомлення Клієнта.

Згідно п. 1.1.3.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_2 не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у Заяві, здійснює надання Власнику виписки про стан Картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції по Картрахункам. У разі підключення Власника до системи інтернет-банкінг (Приват24) надання виписок здійснюється через цей комплекс. У разі підключення Клієнта до комплексу Mobile-banking ОСОБА_2 надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень.

Згідно умов договору до обов'язків Клієнта відноситься: п.1.1.2.1.5 одержувати виписки про стан Картрахунків і про здійснені операції по Картрахункам; п.1.1.2.1.6. У разі незгоди зі змінами Правил та/або ОСОБА_4 звернутися до ОСОБА_4 для розірвання цього Договору і погасити заборгованість, що виникла перед ОСОБА_4, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення Карт, виданих Власнику і його Довіреним особам. У разі незгоди зі списанням коштів по Картрахунку інформувати (при необхідності письмово у разі якщо вирішення питання передбачає дану необхідність) ОСОБА_2 про це протягом тридцяти п'яти днів з моменту списання.

Тобто Відповідач мав можливість самостійно знайомитися з балансом свого карткового рахунку шляхом отримання інформації через Інтернет.

Згідно до п.1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни ОСОБА_4 та інших невід'ємних частин Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов'язки: у Кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору; у Позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.3 Договору).

На підставі п. 1.1.5.2 Умов та правил надання банківських послуг, неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов'язань за даним Договором.

Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 зміни в умови та правила надання банківських послуг вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв'язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування.

У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати ОСОБА_4 заяву про розірвання Договору виконавши умови п. 2.1.5.4 Договору.

Умови про порядок внесення змін до ОСОБА_4 по кредиту були закладені з самого початку, тобто відповідач ОСОБА_3 перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами (умовами кредитного договору), і в разі незгоди з запропонованими умовами, відмовитися від укладення такої угоди.

У Анкеті-Заяві ОСОБА_3 зазначено про е, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та згодний оформити дану послугу.

В заяві-анкеті ОСОБА_3 особисто підписав наступне: «Я згоден з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, правила користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між мною та ОСОБА_4 договір про надання банківських послуг. Я ознайомився з Договором про надання банківських послуг до його укладення та згодний з його умовами. Я зобов'язуюсь виконувати вимоги Умов та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися зі змінами на сайті ПриватБанку…» (а.с.5).

Так, підписання анкети-заяви та виконання умов договору щодо погашення кредиту свідчить, що між сторонами виникли та існували тривалий час кредитні відносини, які виконувалися обома сторонами .

Таким чином, підписавши Анкету-Заяву, відповідач ОСОБА_3 підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом, який відповідачем не оспорюється. Погашаючи заборгованість по кредиту, відповідач прийняв умови договору та погодився з ними.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме 27.07.2016 року видав відповідачу ОСОБА_3 кредитну картку із встановленим кредитним лімітом у розмірі, встановленому Договором.

Проте, в порушення умов кредитного договору № б/н від 27.07.2016 року відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання своєчасно та у повному обсязі не виконував, передбачені умовами договору платежі для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов Договору, своєчасно не вносив, у звязку з чим за кредитним договором № б/н від 27.07.2016 року утворилася заборгованість.

Згідно з розрахунком заборгованості, який є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу, в порушення умов договору ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним кредитним договором № б/н від 27.07.2016 року належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 16 грудня 2018 року відповідач має заборгованість.

Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за порушення зобовязань за кредитним договором № б/н від 27.07.2016 року, станом на 16.12.2018 року відповідач ОСОБА_3 має заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 14191,63 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в сумі 1639,16 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4313,71 грн., заборгованості по пені в сумі 7086,78 грн.; а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 651,98 грн. (а.с.4).

Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічної експертизи з метою з'ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором №б/н від 27.07.2016 року не проводилась, а тому підстави вважати наданий позивачем розрахунок заборгованості неналежним, відсутні.

Із виписки по карті вбачається, що позичальник ОСОБА_3 користувався своєю картою, знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.

Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору.

Згідно тієї ж виписки, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 до певного часу належним чином виконував свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнавав свої зобов'язання за договором.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення (постанова Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15).

Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником шляхом внесення коштів готівкою чи безготівково: з погашення процентів щомісячно за попередній місяць, з погашення кредиту - в повному обсязі не пізніше останнього дня, вказаного на платіжній картці, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобов'язання.

Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, умовами цього договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення: порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому договором більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору одночасно передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, та сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів за будь яким із грошових зобовязань.

Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З мотивів, викладених вище, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_4 про стягнення штрафів у розмірі 500,00 грн. фіксована частина, 651,98 грн. процентна складова, не підлягають задоволенню.

Разом з тим, приймаючи до уваги несвоєчасне виконання відповідачем ОСОБА_3 зобовязань за Кредитним договором б/н від 27 липня 2016 року, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту у сумі 1639,16 грн. та відсоткам за користування кредитом у сумі 4313,71 грн., згідно наданого позивачем розрахунку станом на 16.12.2018 року заборгованості за вищевказаним кредитним договором доданим до позовної заяви (а.с.4), є обґрунтованими.

При цьому, у відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшено за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до положення ч.3 ст.509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватись зобовязання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобовязання санкція у вигляді пені спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобовязань по поверненню позики.

Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до збагачення.

Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2013 року по справі №1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» (п.3.2.) вказав, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання).

Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.5 ст.12 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1120цс15.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, розмір неустойки (пені) за кредитним договором становить 14191,63 грн., що перевищує розмір збитків (заборгованість по тілу кредиту та заборгованість по відсоткам за користування кредитом). Такий розмір неустойки суд вважає таким, що значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи зазначені обставини у сукупності, очевидну неспівмірність між нарахованою пенею і розміром зобовязань відповідача, керуючись засадами розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку, що на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, розмір пені необхідно зменшити, що забезпечить задоволення інтересів кредитора і водночас не порушить баланс між інтересами кредитора та боржника, буде сприяти виконанню боржником своїх зобовязань по поверненню позики.

Крім того, в судовому засіданні 05.02.2019 року представником відповідача адвокатом ОСОБА_1, яка представляє інтереси відповідача ОСОБА_3, висловлені заперечення проти позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та заявлено про застосування позовної давності до вимог позивача щодо нарахування пені.

У зв"язку з тим, що нарахування штрафу носить разовий характер, в той час як пеня нараховується за кожен день прострочення виконання грошового зобов"язання за кредитним договором, враховуючи встановлений кредитним договором подвійний характер відповідальності за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення пені задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до наданого Позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 27 липня 2016 року, який міститься в матеріалах справи (а.с.4) вбачається, що відповідачу ОСОБА_3 нараховано пеню на загальну суму 7086,78 грн. за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, за період з 17.10.2016 року по 16.12.2018 року, в загальній сумі 7086,78 грн.

Аналіз вимог ст.266, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Тому, виходячи з вищенаведеного розрахунку заборгованості, суд вважає, що підлягає стягненню вищевказана нарахована позивачем пеня лише за один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України), а саме: за період з 01.01.2018 року по день звернення до суду, тобто по 09.01.2019 року, з урахуванням наданого позивачем розрахунку, здійсненого станом на 16.12.2018 року, таким чином загальний розмір пені складає 1150 грн. 00 коп. (100,00 грн. + 100,00 грн. + 50,00 грн. + 100,00 грн. + 100,00 грн. + 100,00 грн. + 100,00 грн. + 100,00 грн. + 100,00 грн. + 100,00 грн. + 100,00 грн. + 100,00 грн. = 1150,00 грн.).

Таким чином, у зв'язку із вищезазначеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.13 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позивачем пропущена спеціальна (скорочена) позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (пені), клопотань про поновлення позовної давності представником позивача не заявлено, належних доказів на підтвердження поважності пропуску строку позовної давності позивачем суду не надано та в судовому засіданні не доведено, а тому заявлені позивачем АТ КБ «Привабанк» позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором № б/н від 27.02.2016 року неустойки (пені) підлягають задоволенню частково, та як зазначалося вище у відповідності до приписів ч.2 ст.258 ЦК України, та із застосуванням позовної давності в один рік, який передував зверненню позивача до суду з даним позовом та загальний розмір якої за вищенаведеним розрахунком становить 1150,00 грн.

Крім того, ч.3 ст.551 ЦК України, з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам в реалізації їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки (пені) за умови, що його розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення у справі. Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також дружину ОСОБА_8, яка на теперішній час не працює та перебуває у відпустці по догляду за малолітніми дітьми, що підтверджується відповідними належними документами, які містяться в матеріалах справи (а.с.45-51), а також те що саме на кредитора покладено обов'язок доводити реальний розмір збитків, чого ним не було зроблено, тому суд приходить до висновку про необхідність зменшення суму пені до 1150,00 грн.

Крім того, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, позичальнику ОСОБА_3 також нараховано і штрафи, а саме: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) в сумі 651,98 грн.

У звязку з тим, що пеня є різновидом неустойки, згідно визначення нормами статті 549 ЦК України, то суд приходить до висновку, що нарахувавши пеню, позивач вже реалізував своє право на неустойку за порушення зобовязань відповідачем.

В той же час відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено сплату штрафу за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів та клієнт зобов?язаний сплатити ОСОБА_4 штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову (а.с.6).

Виходячи з цього, нарахування штрафу відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, є подвійною відповідальністю за порушення одних і тих же зобовязань і суперечить положенням ст.61 Конституції України.

За підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені АТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, оскільки позичальник ОСОБА_3 свої зобовязання за укладеним кредитним договором № б/н від 27 липня 2016 року належним чином та протягом тривалого періоду часу не виконує, наявна за вищевказаним кредитним договором заборгованість відповідачем ОСОБА_3 до теперішнього часу у добровільному порядку не погашена, тому заборгованість за кредитним Договором № б/н від 27 липня 2016 року, яка виникла станом на 16.12.2018 року підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судовому порядку, а саме в загальній сумі 7102,87 гривень, та яка складається із: заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в сумі 1639,16 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 4313,71 гривень; заборгованості за пенею в сумі 1150,00 гривень. В частині заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки (пені) в сумі 7086,78 грн. суд вважає необхідним задовольнити частково, в сумі 1150,00 грн. за вищенаведеними правовими підставами, передбаченими п.1 ч.2 ст.258, ч.3 ст.551 ЦК України та в частині заявлених АТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_3 штрафів в загальній сумі 1158,98 грн. (651,98 грн. + 500 грн.), то в цій частині позивачу в задоволенні позову слід відмовити з підстав недопустимістю застосування подвійної відповідальності.

За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1921,00 гривень, тому відповідно до положень ст.ст.133,141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню понесені позивачем та документально ним підтверджені (а.с.29) судові витрати по оплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: в сумі 961,46 грн., виходячи з наступного розрахунку: 7102,87 грн. х 100 % : 14191,63 грн. = 50,05 % (відсоток розміру задоволених позовних вимог; 1921,00 грн. х 50,05 % : 100 % = 961,46 грн. (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову).

Керуючись ст.ст.258.509,526,530,551,623,638,1048,1050,1054 ЦК України, ст.ст.141,258,263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1; місце реєстрації: Запорізька область Василівський район с.Кам?янське вул.Таврійська буд.13) на користь Акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» (01001 м.Київ, вул.Грушевського, буд.1 «Д», розрахунковий рахунок № 3111 ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.07.2016 року в загальному розмірі 7102 (сім тисяч сто дві) гривні 87 копійок, яка складається з: 1639,16 грн. - заборгованості по тілу кредиту; 4313,71 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 1150,00 грн. - заборгованості за пенею.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків-; місце реєстрації: Запорізька область Василівський район с.Кам?янське вул.Таврійська буд.13) на користь Акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» (01001 м.Київ, вул.Грушевського, буд.1 «Д», розрахунковий рахунок № 3111 ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, ) судовий збір в сумі - 961 (девятсот шістдесят одна) гривня 46 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_9