Дата документу 23.01.2019 Справа № 323/262/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/262/18 Головуючий у 1 інстанції: Фісун Н.В.
провадження № 22-ц/807/645/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Кулабуховій І.С.

за участі:

представника ПАТ «УкрСиббанк» - адвоката Мульченка О.В.

представника ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, -

адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, від імені якого діє законний представник ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5, від імені якого діє законний представник ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 був укладений

кредитний договір № 0 від 04.10.2007р. із змінами відповідно до додаткових угод № 1- № 3 від 23.02.2009 року.

Відповідно до умов кредитного договору банк шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника надав позичальнику кредит в сумі 169 452 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, у повному розмірі не пізніше 04.10.2010 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п. 1.1, 1.2 кредитного договору). Відповід-

но до п. 1.3 кредитного договору позичальник зобов'язався сплачувати проценти у розмірі та порядку, встановленому договором.

Договором іпотеки № 0/3-1 від 19.11.2007 року забезпечено виконання зо-

бов'язань позичальника за кредитним договором, згідно з яким банком прийнято, а ОСОБА_7 передано в іпотеку нерухоме майно: будівлі пташників К-3, К-4, К-5, загальною площею 4585.6 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що належали на праві власності ОСОБА_7

В зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору виникла прострочена заборгованість по кредиту, процентам та нарахована пеня. З метою повернення заборгованості за кредитним договором за заявою банку приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Любіченковським О.О. 11.03.2010 року було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на вказаний вище предмет іпотеки. Виконавчий напис було передано на виконання до органу ДВС Оріхівського районного управління юстиції.

Звернення стягнення на предмет іпотеки фактично не було здійснено, оскільки постановою державного виконавця Пащенко М.А. від 26.06.2013 року виконавчий напис № 465 від 11.03.2010р. було повернуто без виконання, а виконавче провадження закінчено в зв'язку зі смертю боржника ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

На момент смерті позичальника ІНФОРМАЦІЯ_3 та на день звернення з цим позовом до суду залишилися невиконаними зобов'язання за кредитним договором у розмірі 217 009,13 грн.

Дізнавшись про смерть позичальника, та, не маючі інформації про спадкоємців, банк у червні 2013 року направив до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори для передачі спадкоємцям вимоги до спадкоємців про погашення заборгованості. Згідно відповіді Третьої Запорізької державної нотаріальної контори від 25.06.2013р. № 1682/02-14 та від 16.08.2017р. № 1542/02-14, після смерті ОСОБА_7 заведена спадкова справа № 243 за 2013 рік, але спадкоємці до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори не зверталися. Вимоги банку залишилися незадоволеними.

Відповідно до інформаційної довідки № 111320622 від 22.01.2018р. будівлі пташників К-3, К-4, К-5, загальною площею 4585.6 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, залишаються зареєстрованими на

праві власності за померлим ОСОБА_7, знаходяться під забороною відчуження та обтяжені іпотекою на користь АТ «УкрСиббанк». Інших власників та обтяжу- вачів вказаної нерухомості не зареєстровано.

Позивач вказує, що йому стало відомо, що спадкоємцем померлого є син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який прийняв спадщину, оскільки не подав заяви про відмову від неї.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд з метою погашення заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббанк», що виникла за кредитним договором від 04.10.2007 року, звернути стягнення на предмет іпотеки - будівлі пташників К-3, К-4, К-5, загальною площею 4585.6 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 прийняті у спадщину ОСОБА_5, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною продажу, визначеною суб'єктом оціночної діяльності.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2018 року в задоволенні позовної заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ПАТ «УкрСиббанк» у особі представника ОСОБА_9 подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем в особі законного представника або адвоката не надано, що у відповідності до положень ч. 3 статті 360 ЦПК України не є перешкодою у апеляційному розгляді справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників сторін, кожен з яких наполягав на своїй позиції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 04.10.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № 0 із змінами відповідно до додаткових угод № 1- № 3 від 23.02.2009р. /а.с.17-33/.

На забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором між сторонами був укладений договір іпотеки № 0/3-1 від 19.11.2007 року, згідно з яким банком прийнято, а ОСОБА_7 передано в іпотеку нерухоме майно: будівлі пташників К-3, К-4, К-5, загальною площею 4585.6 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що належали на праві власності ОСОБА_7 /а.с. 35-37/.

ОСОБА_7 припустився порушень умов кредитного договору, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, у зв»язку з чим за заявою банку 11.03.2010 року приватним нотаріусом Любіченковським О.О. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на вказаний вище предмет іпотеки. Виконавчий напис було передано на виконання до органу ДВС Оріхівського районного управління юстиції /а.с. 34/.

Постановою державного виконавця Пащенко М.А. від 26.06.2013 року виконавчий напис № 465 від 11.03.2010р. було повернуто без виконання, а виконавче провадження закінчено в зв'язку зі смертю боржника ОСОБА_7 /а.с. 39, 40/.

Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Судом встановлено, що на момент смерті позичальника ІНФОРМАЦІЯ_3 та на день звернення з цим позовом до суду залишилися невиконаними зобов'язання за кредитним договором у розмірі 217 009,13 грн. /а.с. 46-49/.

Дізнавшись про смерть позичальника, але не маючі інформації про його спадкоємців, банк у червні 2013 року направив до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємців про погашення вказаної заборгованості.

Згідно відповідей Третьої Запорізької державної нотаріальної контори від 25.06.2013 року № 1682/02-14 та від 16.08.2017 № 1542/02-14, після смерті ОСОБА_7 заведена спадкова справа № 243 за 2013 рік, спадкоємці до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори не зверталися. Вимоги банку залишилися не задоволеними /а.с. 43/.

Встановивши, що позивач дізнався про смерть позичальника ОСОБА_7 в червні 2013р., а з позовом до суду звернувся тільки 01.02.2018р., суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову банку у зв»язку з пропуском строків пред»явлення вимог до спадкоємців, передбачених ст. 1281 ЦК України.

В апеляційній скарзі банк наголошує на тому, що вказані висновки суду є помилковими, оскільки ним виконані вимоги вказаної норми, а саме, протягом шести місяців, як йому стало відомо про смерть позичальника, була спрямована до державної нотаріальної контори заява з вимогою кредитора до спадкоємців щодо погашення боргу спадкодавця за кредитним договором. Тому апелянт вважає, що банком не втрачено права погасити заборгованість за рахунок іпотечного майна, яке прийнято у спадщину спадкоємцем померлого позичальника.

Дослідивши вказані доводи, апеляційний суд вважає їх обгрунтованими за такими встановленими обставинами.

Згідно ст. 1219 ЦК України кредитні зобов'язання не є такими, що нерозривно пов'язані з особою боржника, а відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Водночас стаття 1282 ЦК України передбачає обов'язок спадкоємця задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

У питанні спадщини з боку спадкоємця можливо три варіанти поведінки: подати заяву нотаріусі про прийняття спадщини, подати нотаріусу заяву про відмову від спадщини, нічого не робити і в даному випадку далі проживати або в іпотечному майні, або за адресою місяця мешкання спадкодавця, у випадку, коли спадкоємець мешкав разом зі спадкодавцем. При цьому, єдиним варіантом для спадкоємця уникнути заявлених кредитних зобов'язань - це відмовитися від спадщини і подати відповідну заяву нотаріусу.

ВС в постанові від 28 лютого 2018р. у справі № 441/1647/15-ц підкреслив, що варіант, при якому спадкоємець не здійснює юридично значимих дій щодо спадку, не припиняє договору іпотеки. Нерухоме майно залишається в іпотеці кредитора і чекає, що хтось стане його власником.

Виходячи із змісту ст. 1281 ЦК допускаються два способи пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: 1. безпосередньо до спадкоємців; 2. опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.

Як зазначено в п.п. 2.1 п. 2 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5, претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи. Законодавством прямо не передбачені форма і зміст вимоги кредитора та не покладено на нотаріуса обов'язку перевіряти обґрунтованість вимог (залучати будь-які документи на підтвердження кредиторської заборгованості спадкодавця).

Пред'явлення кредитором спадкодавця своїх вимог до спадкоємців шляхом подання претензії до них через нотаріальну контору не суперечить нормі ч. 2 ст. 1281 ЦК, оскільки зазначена норма не встановлює певного порядку пред'явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов'язання спадкодавця перед кредитором, а ч. 1 цієї норми зобов'язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг.

Разом з тим, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців, кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов'язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Таким чином, у разі не вчинення дій щодо прийняття спадщини спадкоємцями кредитору доцільно пред'явити свої вимоги до спадкоємців через нотаріуса.

У правовідносинах у цій справі, вбачається, що позичальник ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, банку стало відомо про смерть позичальника у червні 2013р., та у червні 2013р. банк і подав вимогу кредитора до нотаріальної контори, що повістю відповідає положення ч. 2 ст. 1281 ЦКУ як щодо строків, так і за допустимим порядком подання такої вимоги.

Також встановлено, що спадкоємці заяв нотаріусу про прийняття спадщини не подали, кредитора про прийняття спадщини іншим шляхом не повідомили.

Отже, кредитору не було відомо, що спадщину після смерті ОСОБА_7 прийнято будь-ким із спадкоємців.

Лише в подальшому банку стало відомо про те, що у померлого спадкодавця ОСОБА_7 мається неповнолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкав разом з батьком, та в такий спосіб прийняв спадщину після смерті батька як неповнолітній спадкоємець за законом першої черги.

З позовом до суду до спадкоємця ОСОБА_5 банк звернувся 01.02.2018р., долучивши до позовної заяви його свідоцтво про народження, де батьком зазначено померлого ОСОБА_7

Заперечуючи проти позову, законний представник неповнолітнього відповідача в особі адвоката ОСОБА_6, вказувала, що банку раніше було відомо про сина спадкодавця, оскільки у нього малась копія свідоцтва про його народження.

Проте вказані ствердження ніякими іншими документами в матеріалах справи не підтверджуються, а банком наголошується на тому, що про сина померлого позичальника йому стало відомо лише у 2018р.

Встановлено, що станом на 16.08.2017р. банку ще не було відомо про жодного спадкоємця, що випливає з відповіді нотаріуса від 16.08.2017 № 1542/02-14 на запит банку, у якій нотаріус зазначив, що спадкоємці до нотаріальної контори не звертались.

А відтак вбачається, що банк намагався з»ясувати коло спадкоємців, але такої інформації не отримав.

Разом з тим, позов банком був пред»явлений до суду 01.02.2018р., тобто йому стало відомо про спадкоємця після 16.08.2017р. - останнього листа нотаріуса, у якому ще не було інформації про сина померлого позичальника. Тому ані шестимісячного строку для звернення з претензією як кредитора спадкодавця, ані строку позовної давності з часу встановлення спадкоємців банком пропущено не було.

Таким чином, банк не втратив права щодо захисту своїх прав шляхом пред»явлення позову до спадкоємців померлого позичальника щодо погашення його боргів за рахунок іпотечного майна, яке було успадковано неповнолітнім сином боржника - ОСОБА_5, оскільки останній в особі законного представника - матері ОСОБА_4 не подав нотаріусу заяву про відмову від спадщини.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину, за отриманням якого не звертався спадкоємець, не позбавляє останнього права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК). Свідоцтво про право на спадщину є лише документом, який, будучи вираженим у нотаріальному правозастосовчому акті, підтверджує перехід прав та обов'язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців.

Зважаючи на те, що за вищенаведеними обставинами встановлено, що банк як кредитор не втратив права на задоволення своїх вимог до спадкоємців за боргами спадкодавця у кредитних зобов»язаннях, то слід перевірити правильність нарахування заборгованості.

Як роз'яснено в п. 32 постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.12 р. № 5, спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання, фактично не пов'язані з особою позичальника, і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Тобто відсотки та неустойка нараховуються до дня смерті боржника включно.

З розрахунку банку вбачається, що позичальник ОСОБА_7 за життя протягом першого року кредитування своєчасно і в повному обсягу здійснював щомісячні платежі на погашення кредиту, погасивши 61 191 грн. тіла кредиту, внаслідок чого станом на 10.11.2008р. залишок несплаченого тіла кредиту до моменту його смерті становив 108 261 грн., оскільки в подальшому він припинив здійснювати платежі, у зв»язку з чим йому за додатковими угодами змінювались графіки погашення кредиту.

Також позивач здійснив нарахування відсотків за користуванням кредитом до моменту смерті спадкоємця ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 108 748,13 грн.

Але при цьому банк не врахував тих обставин, що строк кредитування був визначений у кредитному договорі до 04.10.2010р., а тому після закінчення стоку кредитування відсотки та інші нарахування, передбачені договором, здійснювати не можна, про що було висловлено ВС правову позицію, зокрема, у постанові від 28 березня 2018р. у справі 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18).

Отже, сума заборгованості за відсотками має бути нарахована лише до 04.10.2010р. та за розрахунком банку станом на цю дату складає 31 347,03 грн. Тому загальний розмір заборгованості, який мав позичальник ОСОБА_7 на день своєї смерті становить: 108 261 + 31 347,03 = 139 608,03 грн.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, проте такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Згідно ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, в т.ч. в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права, несучи всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, які існували до набрання ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, то такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, якщо боржник і іпотекодавець - це одна і та ж особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки іпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки.

З договору іпотеки вбачається, що сторони оцінили вартість іпотечного майна у розмірі 170 000 грн., а борг спадкодавця визначено колегією у сумі 139 608,03 грн., а тому спадкоємець ОСОБА_5 має відповідати за боргами батька як спадкодавця успадкованим майном, яке перебуває в іпотеці у ПАТ «УкрСиббанк», яким є будівлі пташників К-3, К-4, К-5, загальною площею 4585.6 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки протягом розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій відповідач в особі законного представника не заявили про добровільне погашення боргу спадкодавця за рахунок успадкованого іпотечного майна, то колегія вважає за необхідне задовольнити вимоги банку, звернувши стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення боргу спадкодавця в сумі 139 608,03 грн. шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки на торгах у відповідності до вимог ст. 39 ЗУ «Про іпотеку».

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу банку частково обґрунтованою, а тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України вона підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову банку.

Задовольняючи частково позов банку, колегія у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання щодо судового збору, який підлягає компенсації позивачеві за рахунок відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Так, банком були заявлені вимоги на 217 010,13 грн. В ході розгляду справи банк поніс наступні судові витрати: судовий збір за подання позовної заяви - 3255,14 грн., за подання апеляційної скарги - 4 882,71 грн., судовий збір за заяви про забезпечення доказів - 881 грн., а всього - 9 018,85 грн. Задоволено вимоги банку на суму 139 608,03 грн. Тому до компенсації банку належить: 139 608,03 х 9018,85 : 217 010,13 = 5 802,05 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2018 року у цій справі скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки - будівлі пташників К-3, К-4, К-5 загальною площею 4 585,6 кв. м, який знаходиться за адресою: Запорізька обл.., Оріхівський р-н, селище Димитрове, вул.. Зарічна, буд. 48-б, яке прийнято у спадщину спадкоємцем ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, за кредитним договором № 0 від 04.10.2007р. у загальному розмірі 139 608 (сто тридцять дев»ять тисяч шістсот вісім) гривень 03 копійки, в тому числі: тіло кредиту в розмірі 108 261 (сто вісім тисяч двісті шістдесят одна) гривня, відсотки - 31 347 (тридцять одна тисяча триста сорок сім) гривень 03 копійки, а також судові витрати в сумі 5 802 (п»ять тисяч вісімсот дві) гривні 05 копійок.

Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною суб»єктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження.

В решті позову банку відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 січня 2019р.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.