ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року м. Херсон

справа № 650/1134/13-ц

провадження № 22-ц/819/1414/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Кузнєцової О.А.,
суддів:Кутурланової О.В.,
Радченка С.В.,
секретарКутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області у складі судді Коваля В.О. від 04 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 04 червня 1999 року по 16 серпня 2010 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі ними було придбано майно, яке підлягає поділу у рівних частинах. З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просила суд поділити майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за нею право особистої власності на:

- Ѕ трактора марки МТЗ-82.1, 2004 року випуску, заводський номер № НОМЕР_10, реєстраційний номер НОМЕР_11 ;

- Ѕ трактора марки МТЗ-82.1 2002 року випуску, заводський номер № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_12 ;

- Ѕ трактора колісного марки Т-150К, 1993 року випуску, заводський номер № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

- Ѕ нежитлової будівлі АДРЕСА_4 ;

- Ѕ комплексу будівель АДРЕСА_1 ;

- Ѕ вартості доходу від урожаю соняшника та зернових культур, зібраного ОСОБА_2 з орендованих земель, розташованих на території Федорівської сільської ради Березнігуватського району Миколаївської області, Новокалузької сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області та Великоолександрівської селищної ради Херсонської області в 2009 та 2010 роках;

- Ѕ побудованого за кошти, виручені від продажу врожаю 2010 року, а потім і врожаю 2011 року, житлового будинку, розташованого за адресою:

АДРЕСА_5 ;

- Ѕ придбаного в листопаді 2010 року в автомобільному салоні в місті Херсон автомобіля позашляховика Toyota Land Cruiser;

- Ѕ нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_6 ;

- Ѕ земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_6 ;

- Ѕ сільськогосподарської техніки та інших механізмів, описаних державним виконавцем;

- Ѕ коштів, витрачених на оплату орендної плати за земельні паї за 2010 рік, з розрахунку 3 тони зерна і 200 кг насіння соняшника за 43 паї згідно з довідкою;

- Ѕ зброї, а саме: карабіну Сайга кал. 12, карабіну Калашникова АКМ MC кал. 7,62, пістолету ПГШ 790 кал. 9 мм., пістолету Макарова ПМР кал. 9 мм.

Також просила визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 та домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_7 , оскільки вона після розірвання шлюбу значну частину власних коштів витратила на ремонт та утримання даного будинку і домоволодіння в цілому.

В серпні 2013 року ОСОБА_2 також звернувся до суду з зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право власності на:

- комплекс будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- будівлю складу, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Також просив суд визнати за ним право власності на Ѕ частини:

- житлового будинку, розташованого за адресою:

АДРЕСА_3 ;

- земельної ділянки, розташованої за адресою:

АДРЕСА_3 ;

- будівлі магазину, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 .

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 04 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Вирішено визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину спільно нажитого майна, а саме:

- трактора колісного марки Т-150К 1993 року випуску, заводський номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_5 від 15.04.2010 року;

- нежитлової будівлі (магазину), яка розташовано по АДРЕСА_6 , вартість якої складає 268 663,00 грн., та земельної ділянки під вказаною будівлею;

- житлового будинку по АДРЕСА_3 загальною вартістю 763 610,00 грн. та земельної ділянки під вказаною будівлею вартістю 814 397,00 грн.;

- домоволодіння по АДРЕСА_7 .

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на майно, а саме:

- комплекс будівель (склади) по АДРЕСА_1 вартістю 234 737,00 грн.;

- будівлю складу по АДРЕСА_4 вартістю 119 885,00 грн.;

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину спільно нажитого майна, а саме:

- житлового будинку по АДРЕСА_3 загальною вартістю 763 610,00 грн. та земельної ділянки під вказаним будинком вартістю 814 397,00 грн.;

- нежитлової будівлі (магазину), яка розташована по АДРЕСА_6 загальною вартістю 268 663,00 грн., та земельної ділянки під вказаною будівлею.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням всіх фактичних обставин, що мають значення для справи, зокрема щодо встановлення обсягу спільно нажитого майна, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 та домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_7 , а також поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за нею право особистої власності на:

- Ѕ трактора марки МТЗ-82.1 2004 року випуску заводський номер № НОМЕР_10, реєстраційний номер НОМЕР_11 ;

- Ѕ трактора марки МТЗ-82.1 2002 року випуску, заводський номер № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_12 ;

- Ѕ трактора колісного марки Т-150К, 1993 року випуску, заводський номер № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

- Ѕ автомобіля ВАЗ 21214 2002 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_6 ;

- Ѕ автомобіля САЗ 3507;

- Ѕ нежитлової будівлі № АДРЕСА_4 ;

- Ѕ комплексу будівель АДРЕСА_1 ;

- Ѕ вартості доходу від врожаю соняшника та зернових культур, зібраного ОСОБА_2 з орендованих земель, розташованих на території Федорівської сільської ради Березнігуватського району Миколаївської області та Новокалузької сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області та Великоолександрівської селищної ради Херсонської області в 2009 та 2010 роках;

- Ѕ житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_5 ;

- Ѕ придбаного в листопаді 2010 року в автомобільному салоні в місті Херсоні автомобіля позашляховика Тойота Ленд Крузер;

- Ѕ нежитлової будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_6 ;

- Ѕ земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_6 ;

- Ѕ сільськогосподарської техніки та інших механізмів, описаних державним виконавцем;

- Ѕ коштів, витрачених на оплату орендної плати за земельні паї за 2010 рік, з розрахунку 3 тони зерна і 200 кг. насіння соняшника за 43 паї згідно довідки;

- Ѕ зброї, а саме карабіну Сайга кал. 12, карабіну Калашникова АКМ MC кал. 7,62, пістолету ПГШ 790 кал. 9 мм., пістолету Макарова ПМР кал. 9 мм.

Письмових відзивів (заперечень) на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільним процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 червня 1999 року до 16 серпня 2010 року (т.1 а.с.17, 24).

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської від 16 серпня 2010 року в справі про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1. встановлено, що сторони не проживали разом з 23 лютого 2010 року, що було визнано сторонами (т.1 а.с.17).

Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

За період шлюбу сторонами було придбано:

- житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_7 від 30 жовтня 2007 року (т.1 а.с.79-80);

- земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 497347 від 05 квітня 2007 року (т.3 а.с.47);

- домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_7 , що підтверджується договором купівлі-продажу серії ВКВ №838556 від 22 грудня 2007 року (т.1 а.с.128 зв.);

- будівлю магазину, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 (т.1 а.с.27-28). Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 12 грудня 2013 року зазначену будівлю визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя (т.1 а.с.233-234);

- земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки серії ВКЕ №174359 від 12 лютого 2008 року (т.1 а.с.126 зв., т.3 а.с.47);

- комплекс будівель, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_8 від

22 травня 2007 року (т.1 а.с.128, 240);

- будівлю складу, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_8 від

22 травня 2007 року (т.1 а.с.239).

Той факт, що вищезазначене майно придбано сторонами у період шлюбу і є їх спільним сумісним майном під час розгляду справи сторонами не заперечувалось.

Також з матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, розташований на АДРЕСА_5 збудовано та зареєстровано за ОСОБА_2 у листопаді 2011 році на земельній ділянці, яку було зареєстровано за ним у 2013 році (після розірвання шлюбу), що підтверджується правовстановлюючими документами (т.1 а.с.89, 126).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки Toyota Land Cruiser 200 vx зареєстровано за ОСОБА_2 10 лютого 2011 року (після розірвання шлюбу (т.1 а.с.90, 120, 121).

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про поділ майна подружжя, заявляла вимоги лише про визначення її частки в спільному майні подружжя, та визнання права власності на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_3 та домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_7 . Вимог про поділ майна в натурі, варіанти поділу або стягнення компенсації ОСОБА_1 не заявлялось.

Так, стосовно вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 та домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_7 , а також визнання за нею права особистої власності на Ѕ частини: нежитлової будівлі АДРЕСА_4 ; комплексу будівель АДРЕСА_1 ; житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_5 ; нежитлової будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_6 ; земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_6 , та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 стосовного вищезазначеного нерухомого майна, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, керуючись положеннями частини четвертої статті 71 СК України, посилався на те, що ОСОБА_1 добровільно отримала грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно, яке позивач ОСОБА_4 просив залишити за ним - комплекс будівель (склади) по АДРЕСА_1 та будівлю складу на АДРЕСА_4 . При цьому судом першої інстанції взято до уваги наявну в матеріалах справи розписку ОСОБА_2 від 18 березня 2011 року, згідно якої сторони нібито дійшли мирової угоди при розділі спільно нажитого майна.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 не заперечувала той факт, що вона отримувала гроші від ОСОБА_4 , проте зазначала, що дані кошти вона отримувала як частину доходу, отриманого ОСОБА_4 від реалізації врожаю, на яке вона має право як дружина, а не як компенсація за її частку майна, що повинне залишитися у власності ОСОБА_1

Аналіз розписки від 18 березня 2011 року (т.1 а.с.23), підписаної ОСОБА_2 , свідчить про те, що сторони дійшли мирової угоди при розділі спільно нажитого майна: ОСОБА_1. залишається будинок на АДРЕСА_3 та будинок на

АДРЕСА_7, магазин в АДРЕСА_6 , а за інше майно ОСОБА_2 бере на себе зобов`язання сплатити

200 тисяч доларів США протягом 4 років. Проте вказана розписка не містить переліку майна, за яке здійснюється така матеріальна компенсація, а тому висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 надала добровільну згоду на отримання компенсації за майно, що залишилось у ОСОБА_2 , є необґрунтованим. Правовідносини, які виникли між сторони у зв`язку зі складенням даної розписки, не можуть розповсюджуватися на правовідносини, які виникли в зазначеній справі щодо поділу майна подружжя.

Не містить такого переліку майна і судові рішення, постановленні за результатом розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання нікчемним правочину, стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми, зобов`язання виконання інших зобов`язань за правочином (т.1 а.с.250-252). Так, рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 07 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 23 травня 2014 року, встановлено (що і стало підставою для відмови у задоволенні заявлених сторонами позовів) факт недоведеності сторонами укладення правочину - договору про поділ спільно нажитого майна подружжя. В розписці ОСОБА_2 не зазначено про майно, яке із спільного майна подружжя виділяється йому, тобто не зазначено про наявність домовленості щодо предмету договору, та ця розписка не містить підпису ОСОБА_1 , яка має згідно вимог ч.2 ст. 207 ЦК України, тому договір між сторонами не є укладеним.

Зважаючи на наведені обставини, та враховуючи те, що ні відповідно до наявної розписки від 18 березня 2011 року, ні фактично під час розгляду справи сторони не дійшли домовленості щодо порядку поділу нерухомого майна, колегія суддів вважає, що спір між сторонами може бути вирішений судом у відповідності до норм ст. ст.70, 71 СК України, тобто виходячи із рівності часток майна подружжя під час його поділу та з урахуванням інтересів дружини, чоловіка та інших обставин, що мають істотне значення.

Так, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вимогою про визнання права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 зазначала, що вона після розірвання шлюбу витратила власні кошти на виконання оздоблювальних внутрішніх і зовнішніх робіт по будинку, чим значно збільшила його вартість. Також позивач зазначала, що вона, разом зі спільним з відповідачем сином, після розлучення залишилася мешкати і мешкає по теперішній час в даному будинку.

Під час розгляду справи були призначені певні судові експертизи.

У висновку № 116/117/118 Будівельно-технічної експертизи в рамках комплексної судово будівельної, технічної, товарознавчої та авто товарознавчої експертизи складеного 27 вересня 2016 року Херсонським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (т.3 а.с.177-181), експерт вбачає за можливе стверджувати, що у будинку по АДРЕСА_3 після 16 серпня 2010 року проводилися певні ремонтно-будівельні роботи з покривання підлог лінолеумом, покривання поверхонь (підлог, стін) кахельною плиткою, влаштування електроосвітлення, штукатурка та шпаклювання стін, установлення внутрішніх дверних полотен з коробками, покривання стель, опорядження стін шпалерами. Вказані роботи відносяться до опоряджувальних робіт відповідно до «Переліку внутрішніх опоряджувальних робіт у квартирах, без виконання яких можливе прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом житлових будинків, у яких квартири та інші приміщення побудовані за кошти фізичних та юридичних осіб».

Експерт зазначає, що оскільки в матеріалах справи відсутній контракт або договір підряду на виконання ремонтно-будівельних робіт у будинку у вказаному будинку, а також первинна кошторисна документація, яка б визначила вартість виконаних будівельних робіт (примірна форма № КБ-2в «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати»), та у зв`язку з тим, що не було забезпечено прибуття експерта, безперешкодний доступ до об`єкта, а також неналежні умови для його роботи по огляду об`єкту дослідження експерт не вбачає за можливе встановити вартість фактично виконаних робіт з будівництва (ремонту, реконструкції), а також визначити частку вказаних робіт в загальній вартості будинку. (т.3 а.с.177-181).

Позивачем та її представником заявлялось клопотання про проведення додаткової будівельно-технічної експертизи, однак не зважаючи на неодноразові перерви в розгляді справи для подачі документів, позивачем не було надано будь-яких інших, крім тих, що є в матеріалах справи, документів, в тому числі і тих документів, на які вказує експерт, як такі, що необхідні для проведення експертизи, аби дати відповідь на запитання яка вартість фактично виконаних робіт з будівництва (ремонту, реконструкції) проведених після 16 серпня 2010 року і яку частку в загальній вартості будинку становлять.

Висновком №063/2014 Судової будівельно-технічної експертизи по визначенню вартості об`єктів нерухомого майна подружжя, складеного 12 листопада 2014 року експертом ПП ПКФ «Експерт», було визначено ринкову вартість об`єктів нерухомого майна, що перебувають у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т.2 а.с.4-66). Згідно зазначеного висновку вартість об`єктів оцінки складає:

- земельно-майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_3 (домоволодіння) - 1 578 007,00 грн., (в тому числі: житловий будинок - 763 610,00 грн., земельна ділянка площею 0,15 га - 814 397,00 грн.);

- будівля магазину, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 - 268 663,00 грн.;

- приміщення складу, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 - 119 885,00 грн.;

- комплекс нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 - 234 737,00 грн. (т.2 а.с.29-30).

З огляду на встановлені судом обставини справи, а також те, що проведеною по справі експертизою встановлено, що позивач після розірвання шлюбу здійснювала виконання оздоблювальних внутрішніх і зовнішніх робіт по будинку, розташованому по АДРЕСА_3 , чим значно збільшила його вартість, проте достовірно неможливо встановити на яку саме суму коштів збільшено його вартість, і позивачем належними доказами не доведено даного факту, колегія суддів приходить до висновку, що при поділі майна подружжя необхідно врахувати об`єм всього спільного нерухомого майна та визначену висновком експертизи його вартість, а також ті обставини, що домобудівлі, розташовані по АДРЕСА_7 та АДРЕСА_3 , знаходяться у користуванні ОСОБА_1 (мешкає разом зі своїм сином), а приміщення складу та комплекс нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_4 та 5-А - знаходиться в користуванні ОСОБА_2 (використовує в своїй діяльності). Будівля магазину, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , на теперішній час ніким з подружжя не використовується.

Таким чином, враховуючи заявлені сторонами вимоги щодо поділу майна, усі встановлені судом апеляційної інстанції обставини, зокрема визначену експертизою ринкову вартість об`єктів нерухомого майна, що перебувають у спільній сумісній власності, виходячи із засад розумності та справедливості, а також інтересів кожного із подружжя, колегія суддів вважає за необхідне поділити спільне нерухоме майно подружжя наступним чином.

Виділити у власність ОСОБА_1 :

- житловий будинок по АДРЕСА_3 загальною вартістю 763 610,00 грн. та земельну ділянку під вказаним будинком вартістю 814 397,00 грн., а всього - 1 578 007,00 грн. (загальна сума визначена з урахуванням здійснених позивачкою поліпшень у будинку);

- домоволодіння по АДРЕСА_7 (вимог щодо поділу даного домоволодіння ОСОБА_2 не заявлялося).

Виділити у власність ОСОБА_2 :

- комплекс будівель (склади) по АДРЕСА_1 вартістю 234 737,00 грн.;

- будівлю складу по АДРЕСА_4 вартістю 119 885,00 грн.

- нежитлову будівлю (магазину), яка розташовано по АДРЕСА_6 , вартість якої складає 268 663,00 грн., та земельну ділянку під вказаною будівлею.

Виділення кожному із подружжя вищезазначеного майна є співмірним, оскільки відповідає вартості майна, яке залишається у їхній особистій власності. Загальна вартість майна, яке залишається у власності ОСОБА_1 , з урахуванням здійснених, але не визначених в грошовому еквіваленті поліпшень житлового домоволодіння, складає 1 578 007,00 грн., а загальна вартість нерухомого майна, яке залишається у власності ОСОБА_2 , складає 623 285,00 грн.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_5 , колегія суддів вважає, що такі вимоги позивачки не підлягають задоволенню.

Так, житловий будинок, розташований на АДРЕСА_5 , збудовано та зареєстровано ОСОБА_2 у листопаді 2011 році на земельній ділянці, яка була зареєстрована за ним у 2013 році, після розірвання шлюбу, що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами (т.1 а.с.89, 126). Зазначений факт також підтвердили і опитані під час розгляду справи в суді першої інстанції свідки. Доказів, на підтвердження того, що зазначений будинок було збудовано хоча і після розірвання шлюбу але за спільні кошти подружжя, виручені від продажу врожаю, позивачка, у відповідності до вимог ст.81 ЦПК України, не надала. Крім того, ОСОБА_1 не заперечувала того факту, що будинок був збудований у 2011 році, тобто після розірвання шлюбу.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поділу автомобілю марки Toyota Land Cruiser 200 vx, оскільки згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки Toyota Land Cruiser 200 vx, реєстраційний номер НОМЕР_9 , зареєстровано за ОСОБА_2 10 лютого 2011 року, тобто після розірвання шлюбу (т.1 а.с.90, 120, 121). Будь-яких доказів на підтвердження того, що зазначений автомобіль було придбано ОСОБА_2 за спільні кошти подружжя, позивачка, у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства, також не надала. Доводи апеляційної скарги даний факт не спростовують.

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання за неї права власності на Ѕ частину транспортних засобів, а саме: трактора марки МТЗ-82.1 2004 року випуску заводський номер № НОМЕР_10, реєстраційний номер НОМЕР_11 ; трактора марки МТЗ-82.1 2002 року випуску, заводський номер № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_12 ; трактора колісного марки Т-150К, 1993 року випуску, заводський номер № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання за позивачкою права власності лише на Ѕ частину лише трактора колісного марки Т-150К, 1993 року випуску, заводський номер № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Так, посилання ОСОБА_1 на незаконність рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання за нею на Ѕ частину інших вищезазначених транспортних засобів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як встановлено під час розгляду справи судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції, вказані трактори реалізовані ОСОБА_2 та зняті з обліку 21.07.2011 року та 10.09.2012 року, відповідно (т.3 а.с.86). Позивач не заявляла позову про визнання договорів купівлі-продажу вказаних договорів недійсними, як і не заявляла вимог про стягнення грошової компенсації за вказане майно. Посилання в апеляційній скарзі на довідку Управління технічного нагляду, охорони праці та пожежної безпеки Державної інспекції сільського господарства в Херсонській області (т.1 а.с.119), як на доказ наявності у власності відповідача ОСОБА_2 вказаних тракторів, є безпідставним, оскільки у даній довідці вказано, що за ОСОБА_2 зареєстровано лише трактор Беларусь-1025 (зареєстровано 01.08.2011 року, тобто після розірвання шлюбу) та трактор Т-150 (стосовно якого вирішено спір).

Під час розгляду справи судом першої інстанції, з метою забезпечення позову, було накладено арешт на майно ОСОБА_2 та державним виконавцем актами від 04 квітня 2014 року описано та накладено арешт на майно, що знаходилось по АДРЕСА_1 , а саме: зварювальний апарат Іскра ММА 251 в робочому стані; два кисневі балони; точильний апарат Einhell GLOBAL DSC 701 в робочому стані; дві металеві шафи сірого кольору для зберігання інструментів; стіл металевий 1м. х 3м.; стелажі металеві з дерев`яними полицями 2(два) шт.; акумулятор MEGA.6 ст-190АЗ(4) 1300 A (EN) в неробочому стані; диск зчеплення з корзиною на трактор ТЗ-80 1 шт.; стартер з трактора МТЗ-80; гідроциліндр (75) 3 (три) шт.; домкрат 5 т. 1 шт.; зарядний пристрій УЗПС-П-12-6,3 в робочому стані; сошник на сівалку СЗ-3,6-2 шт.; помпа до трактора МТЗ в неробочому стані; електроди 15 кг. MONOLITNI 3(три) упаковки; ГАЗ-53 синього кольору з двигуном ГАЗ-52 в неробочому стані, зі значною корозією металу; рама причепа ПТС-4; металева бочка для води ємністю 25 куб.; бочка металева 2 куб.; бочка металева 1,5 куб.; бочка металева 10 куб. з дизпаливом 700 (сімсот) літрів; бочка металева 5 куб.; заправочна станція в робочому стані; ємність металева для сміття; телевізор JT чорного кольору в робочому стані; тюнер Eurasky FS 4100 чорного кольору в робочому стані; комп`ютерний стіл коричневого кольору; бойлер електричний NOVATEC 60 л.; кухонний гарнітур біло-зеленого кольору; холодильник INDESIT металевого кольору; металобрухт 543 кг (т.1 а.с.255-257).

Також державним виконавцем актом від 29 січня 2014 року описано та накладено арешт на майно, що знаходилось в АДРЕСА_8, а саме: машина для калібровки та очистки зерна ОВС-25; машина для калібровки та очистки зерна СМ-4; бочка для води з причепом; зерномет ЗМ-60; сцепка борон 2512 м; культиватор КПС-4 (2. штуки) та сцепки до них; культиватор КРН 8-мет рядний (культиватор)-1 шт.; сівалка точного висіву СУПН8,2006 р.в. -1 шт.; сівалки С3-3,6 (2 штуки) та сцепка для них; катки тяжкі 6м; оприскувач(має вигляд жовтої бочки на причепі синього кольору); борона дискова АГ4, АГ5 БДТ (плуг п`ятикорпусний та трьохкорпусний); культиватор КПЕ 3,8,2003р.в. (плоскоріз); причеп ПТС (З шт.); причеп ПТС-6 (1 шт); причеп ПТС 4 для соломи (2 шт) (т.1 а.с.260).

Вказане вище майно зазначено позивачем ОСОБА_1 , як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову в частині визнання права власності на вказане в актах державних виконавців майно, суд першої інстанції, зазначаючи про недоведеність позовних вимог не звернув уваги, що відповідно до договору застави № 804/6/02/2008/980к/10, укладеного 13 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 (т.2 а.с.129), предметом застави була сільськогосподарська техніка, в тому числі і описана державним виконавцем згідно акту від 29 січня 2014 року техніка, а саме : зернонавантажувач ЗМ-60, 2003 року випуску; дискові борони АГ - 4,2, 2006 року випуску; зерноочисна машини СМ-4; сівалка СУПН-8, 2006 року випуску; культиватор КПЕ 3,8, 2003 року випуску; культиватору КРН, 5,6, 2003 року випуску.

Отже, позивачем ОСОБА_1 , у відповідності до ст.81 ЦПК України, доведено, що подружжя ОСОБА_2 на час перебування у шлюбі мало наступне майно: зернонавантажувач ЗМ-60, 2003 року випуску; дискові борони АГ - 4,2, 2006 року випуску; зерноочисна машини СМ-4; сівалка СУПН-8, 2006 року випуску; культиватор КПЕ 3,8, 2003 року випуску; культиватору КРН, 5,6, 2003 року випуску.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання за нею права власності на Ѕ частину сільськогосподарської техніки, а саме: зернонавантажувача ЗМ-60, 2003 року випуску; дискової борони АГ -4,2, 2006 року випуску; зерноочисної машини СМ-4; сівалки СУПН-8, 2006 року випуску; культиватору КПЕ 3,8, 2003 року випуску; культиватору КРН, 5,6, 2003 року випуску, підлягають задоволенню.

Суду не надано доказів того, що решта майна, описаного державним виконавцем 29 січня 2014 року та 04 квітня 2014 року на виконання ухвали суду про забезпечення позову, було придбано подружжям ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі до 23 лютого 2010 року та є спільною власністю сторін. Не містить таких доводів і апеляційна скарга.

Зважаючи на те, що рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 16 серпня 2010 року (т.1 а.с.17), яке набрало законної сили, встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини 23 лютого 2010 року, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що сільськогосподарські роботи в 2010 році здійснювалися сторонами як подружжям, тому вважає правильним висновок суду першої інстанції, про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 Ѕ вартості доходу від врожаю соняшника та зернових культур, зібраних ОСОБА_2 з орендованих земель, розташованих на території Федорівської сільської ради Березнігуватського району Миколаївської області та Новокалузької сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області та Великоолександрівської селищної ради Херсонської області в 2010 році, а також позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 Ѕ частини коштів, витрачених на оплату орендної плати за земельні паї за 2010 рік, з розрахунку 3 тони зерна і 200 кг. насіння соняшника за 43 паї.

Так, під час розгляду справи судом ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, які культури вирощувались ОСОБА_2 в 2010 році, який був отриманий вражай, скільки коштів було отримано від реалізації вражаю 2010 року. Не надано таких доказів і під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину коштів, витрачених ОСОБА_2 на оплату орендної плати за земельні паї за 2010 рік, з розрахунку 3 тони зерна і 200 кг. насіння соняшника за 43 паї, оскільки вказані витрати були понесені ОСОБА_2 , джерело їх отримання позивачем не доведено, як і не доведено, що вказана продукція належала подружжю.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на Ѕ частину зброї, а саме карабіну Сайга кал. 12, карабіну Калашникова АКМ MC кал. 7,62, пістолету ПГШ 790 кал. 9 мм. та пістолету Макарова ПМР кал. 9 мм.

Так, згідно відповіді Головного управління національної поліції в Херсонській області Управління превентивної діяльності від 26 листопада 2019 року, наданої на запит представника позивачки під час слухання справи в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 є власником:

- мисливського нарізного карабіну «АКМС МФ 1», к.7,62х39 мм., НОМЕР_13, який був придбаний ОСОБА_2 у власність 18 червня 2009 року;

- пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії «ПМР», к.9 мм., НОМЕР_14, який був придбаний ОСОБА_2 у власність 02 грудня 2003 року.

Перебування у власності іншої зброї, стосовно якої позивачкою заявлено вимогу про її поділ, та дати її придбання, зазначена відповідь не містить.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України обьєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно положень ч.4 ст.61 СК України, речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, позивачем підтверджено, що в період шлюбу ОСОБА_2 було придбано лише два види зброї, а тому вони являються об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Доказів придбання зазначеної зброї за особисті кошти одного з подружжя суду не надано.

З зазначеної відповіді також вбачається, що на зберігання та використання вищезазначеної зброї ОСОБА_2 було отримано спеціальний дозвіл. Позивачка відповідно такого дозволу не має.

Кожна із вищезазначених двох одиниць зброї, відповідно до частини другої статті 183 ЦК України, є річчю неподільною, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Тобто, звертаючись до суду з вимогою про поділ майна подружжя, яким є будь-який вид зброї, стороні необхідно заявляти відповідну вимогу про стягнення грошової компенсації за Ѕ частину вартості зброї та залишення її у власності тієї особи, яка здійснить таку компенсацію.

Позовна заява ОСОБА_1 не містить вимог щодо стягнення грошової компенсації, а містить лише вимогу про визнання за нею права власності на Ѕ частину зброї.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених ОСОБА_1 позовних вимог стосовно зазначеного виду майна, норми чинного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивачки в цій частині та визнання за нею права власності на Ѕ частину зброї відсутні.

За таких обставин, зважаючи на значний об`єм заявлених сторонами позовних вимог, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у повному обсязі з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та часткове задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384,390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 04 листопада 2015 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на наступне майно:

- житловий будинок по АДРЕСА_3 загальною вартістю 763 610,00 грн. та земельну ділянку під вказаним будинком вартістю 814 397,00 грн., а всього - 1 578 007,00 грн.;

- домоволодіння по АДРЕСА_7 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину спільно нажитого майна, а саме:

- трактора колісного марки Т-150К 1993 року випуску, заводський номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_5 від 15.04.2010 року;

- зернонавантажувача ЗМ-60, 2003 року випуску; дискової борони АГ -4,2, 2006 року випуску; зерноочисної машини СМ-4; сівалки СУПН-8, 2006 року випуску; культиватору КПЕ 3,8, 2003 року випуску; культиватору КРН, 5,6, 2003 року випуску.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за необґрунтованістю.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на наступне майно:

- комплекс будівель (склади) по АДРЕСА_1 вартістю 234 737,00 грн.;

- будівлю складу по АДРЕСА_4 вартістю 119 885,00 грн.

- нежитлову будівлю (магазину), яка розташовано по АДРЕСА_6 , вартість якої складає 268 663,00 грн., та земельну ділянку під вказаною будівлею.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовити за необґрунтованістю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту судового рішення - 11 грудня 2019 року.

Головуючий О.А. Кузнєцова

Судді: О.В.Кутурланова

С.В.Радченко