Апеляційне провадження №22-ц/824/1052/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Кулішенка Ю.М., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» звернулося до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

29 листопада 2015 року сторони уклали в електронній формі договір позики №904771591 на суму 3300,00 грн. зі сплатою відсотків та комісії строком на 16 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Згідно з умовами цього договору позичальник зобов'язався повернути кошти та сплатити проценти за її користування у розмірі 1,95 % від суми позики за кожен день користування. 15 грудня 2015 року термін платежу за укладеним договором закінчився, однак відповідач своїх зобов'язань з повернення коштів, сплати процентів та комісії за цим договором не виконала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість перед позивачем. Просить стягнути з відповідача заборгованість за договором в розмірі 14126,60 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заборгованість за укладеним договором в розмірі 14 126 грн. 60 коп. та судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Укладений договір є нікчемним, оскільки не було дотримано письмової форми його укладення, договір сторонами не підписувався. Крім того, відповідач не отримувала від позивача коштів за спірним договором, доказів зворотнього суду надано не було, договірних відносин з відповідачем не мала. Платіжне доручення не мітить підпису і печатки установи банку, а факт отримання коштів відповідач заперечує. Невідома особа, заволодівши персональними даними відповідача, через мережу інтернет оформила на ім'я відповідача без її відома позику. За таких умов висновки суду не відповідають обставинам справи і не ґрунтуються на нормі закону.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши обставини справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку:

В ході розгляду справи суд першої інстанції вважав доведеними посилання позивача на те, що між ним та відповідачем 29.11.2015 року між сторонами був укладений договір позики №904771591 через мережу Інтернет шляхом акцептування оферти, заповнення заявки на сайті та зазначення інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої відповідач бажав отримати позику. Позивач свої обов'язки за договором виконав в повному обсязі, факт надання грошових коштів в розмірі 3 300, грн. на рахунок позичальника - банківську карту №32212 підтверджено копією платіжного доручення від 29 листопада 2015 року № 880. На час звернення до суду відповідач, маючи заборгованість за договором, свої зобов'язання не виконує, тому доведена до стягнення сума підлягає стягненню з відповідача в розмірі 14 126,60 грн.

В той же час з наведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

Ст. 10 ЦПК Українив редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваного рішення,встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування судом самостійно таких доказів було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим. Аналогічні за своїм змістом процесуальні норми діють й на даний час (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Свою позицію позивач ґрунтував насамперед на двох посиланнях:

1. між сторонами було укладено договір позики у вигляді електронного документу;

2. позивачем було фактично виконані умови договору та перераховані на адресу відповідача (її рахунок) грошові кошти.

Зважаючи на вищевказані норми процесуального закону, позивачем мали б бути надані до суду належні та допустимі докази, які б доводили два вищевказаних його посилання. В той же час наведений обов'язок позивачем належним чином виконано не було.

Щодо факту підписання сторонами договору:

Приписами ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми позики укладається у письмовій формі.

Дійсно, положеннями п. 1 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

В той же час ч. 2 та ч. 3 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При цьому використання при вчиненні правочинів електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до положень ст. 6 Закону України „Про електронні документи та електронний документообіг" встановлено, що електронний документ є завершений у випадку накладення електронного підпису сторони. Відносини, пов'язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України „Про електронні довірчі послуги". Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб'єктами електронного документообігу на договірних засадах.

З урахуванням наведених норм позивачем для доведення факту укладення сторонами договору в електронній формі мали б бути надані докази підписання такого документу сторонами за допомогою електронного підпису, який має відповідати або вимогам Закону України „Про електронні довірчі послуги", або ж договірним умовам за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. В той же час жодного доказу з цього приводу представлень до суду не було, відтак дана обставина залишилася недоведеною та не може бути прийнята судом.

Щодо фактичного надання позивачем коштів відповідачу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Зважаючи на наведену норму матеріального права, з урахуванням положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України в редакції, що діяла на час подання позову та вирішення справи судом, позивачем мали б бути представлені до суду належні докази на підтвердження свого посилання на безготівкове перерахування грошових коштів на банківський рахунок (карту) відповідача. В той же час таких належних та допустимих доказів до суду також представлено не було.

На підтвердження таких своїх посилань позивач надав до суду копію платіжного доручення № 880 від 29.11.2015 р. на здійснення банківського переказу 3300,00 грн. на ім'я відповідача на рахунок НОМЕР_1 (а.с. 9). В той же час вказаний документ може засвідчити лише доручення банківській установі здійснити такий платіж. Ні в ньому, ні в іншому представленому до суду доказі не міститься жодних належно підтверджених (зокрема банківською установою) даних щодо того, що таке платіжне було подане до банку, який в свою чергу його виконав та фактично перерахував грошові кошти на вказаний рахунок (карту). За таких умов факт надання (банківського перерахування) коштів позивачем відповідачу також не здобув свого підтвердження в ході розгляду справи.

З урахуванням того, що позивачем не було належним чином доведено достовірності та обґрунтованості обох вищевказаних постулатів, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, його позиція залишилася недоведеною та не може бути прийнята судом, що зумовлює відсутність підстав для задоволення позову.

В своїй постанові по даній справі від 17.10.2018 року Верховний Суд звернув увагу на відсутність дослідження факту належності карткового рахунку, на який було перераховано кошти за зазначеним договором позики, відповідачу. Також Верховний Суд звернув увагу апеляційного суду на те, ОСОБА_1, стверджуючи про те, що не укладала з позивачем жодного договору, вказувала на факт її звернення до правоохоронних органів із заявою про використання невстановленою особою її анкетних та паспортних даних для отримання позики, за якою було відкрите кримінальне провадження, а її визнано потерпілою. При цьому не було з'ясовано, чи знайшли підтвердження такі посилання відповідача в рамках кримінального провадження, відкритого за її заявою про вчинення злочину.

Оскільки, як вже зазначено вище, в ході розгляду справи не було доведено достовірності посилань позивача на факт перерахування грошових коштів на картковий рахунок НОМЕР_1, підстави для дослідження питання щодо власника вказаного рахунку в даний час відсутні. Окрім того в ході розгляду апеляційної скарги відповідачем на виконання вимог Верховного Суду було надано до апеляційного суду відповідь на її звернення до Хортицького районного суду м. Запоріжжя № 337/5198/16-к/14179/2018 від 29.11.2018 року, згідно якої вироком вказаного суду від 01.02.2017 року ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України у справі в якій відповідач визнана потерпілою.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

Ю.М.Кулішенко