ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5917/19 Справа № 175/719/18 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж.М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

судді: Демченко Е.Л., Макаров М.О.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України,

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2019 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Горьківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» НААНУ про визнання права на користування житловою площею, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Горьківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» НААНУ про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права на користування житловою площею та зобов`язання укласти договір житлового найма (а.с. 4-7), який в подальшому уточнила (а.с. 4-7,112-115).

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що з серпня 2008 року почала проживати однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Будинок в якому знаходиться спірна квартира перебуває на балансі Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» НААНУ, що підтверджується довідкою відповідача № 85 від 21 липня 2018 року (а.с. 30).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, купували разом речі першого вжитку, разом харчувалися, відпочивали, підтримували квартиру у належному стані та купували майно в квартиру (холодильник, телевізор, пральну машину, мікрохвильову піч), що підтверджується Актом про проживання від 01 грудня 2017 року (а.с. 14). ОСОБА_1 надавала ОСОБА_2 кошти на оплату житлово-побутових послуг, оскільки останній був власником особового рахунку. В 2010 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за спільні кошти зробили ремонт у квартирі.

Внаслідок захворювання, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 помер, позивач займалася його похованням.

Після смерті ОСОБА_2 позивачка залишилася проживати у спірній квартирі АДРЕСА_2 , у зв?язку з тим, що за останні більш ніж дев`ять років, спірна квартира стала єдиним постійним місцем проживання ОСОБА_1 , бо іншого постійного житла вона не має.

28 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Виконавчого комітету Горьківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, а в подальшому і до Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» НААНУ, з письмовою заявою про реєстрацію місця проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 де вона проживає з 2008 року, на що отримала відмову.

Просить суд визнати за нею право на користування житловою площею у квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2019 року заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі /а.с. 206-209/.

З рішенням суду не погодилося ДП «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України, яке звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити та стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057,20 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведено обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду викладені в рішенні суду не відповідають обставинам справи, також судом порушено норми процесуального та невірно застосовано норми матеріального права /а.с. 212-220/.

ОСОБА_1 скористалась своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України та подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволенні, а рішення суду без змін.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції посилається на те, що з 2008 року ОСОБА_1 почала проживати спільно однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Будинок в якому знаходиться спірна квартира перебуває на балансі Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» НААНУ, що підтверджується довідкою відповідача № 85 від 21 липня 2018 року (а.с. 30).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожен перебували у іншому зареєстрованому шлюбі, та проживали разом без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, купували разом речі першого вжитку, разом харчувалися, відпочивали, підтримували квартиру у належному стані та купували майно в квартиру (холодильник, телевізор, пральну машину, мікрохвильову піч), що підтверджується Актом про проживання від 01 грудня 2017 року (а.с. 14). ОСОБА_1 надавала ОСОБА_2 кошти на оплату житлово-побутових послуг, оскільки останній був власником особового рахунку. В 2010 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за спільні кошти зробили ремонт у квартирі, що також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Внаслідок захворювання (а.с. 9), ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим Виконавчим комітетом Горьківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 21 листопада 2017 року, актовий запис № 27 (а.с. 8). ОСОБА_1 займалася похованням ОСОБА_2 за свої кошти (а.с. 32).

Після смерті ОСОБА_2 позивачка залишилася проживати у спірній квартирі АДРЕСА_2 , у зв?язку з тим, що за останні більш ніж дев`ять років, спірна квартира стала єдиним постійним місцем проживання ОСОБА_1 , бо іншого постійного житла позивачка не має.

28 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Виконавчого комітету Горьківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, а в подальшому і до Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» НААНУ, з письмовою заявою про реєстрацію місця проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 33), де вона проживає з 2008 року, на що отримала відмову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилається на те, що що ОСОБА_1 вселилася у спірну квартиру зі згоди основного і єдиного квартиронаймача ОСОБА_2 у 2008 році, іншого житла позивачка не має, протягом всього часу проживання у квартирі разом з ОСОБА_2 , а потім і після його смерті, ОСОБА_1 сплачує кошти за надані комунальні послуги (а.с. 34, 35, 192-195).

Але, як вбачається з матеріалів справи, сторінки № 11 паспорту позивачки, ОСОБА_1 зареєстрована разом зі своєю дочкою за адресою: АДРЕСА_3 з 07 грудня 1999 року /а.с. 10-11/. Позивачка посилається на те, що вищевказана реєстрація, необхідна була їй у зв?язку з перебуванням в трудових відносинах з Агрофірмою «Наукова» (а.с. 116-18). Але за вказаною адресою, за місцем реєстрації ОСОБА_1 не проживала, оскільки ця будівля є колишнім дитячим садком та не придатна для проживання через відсутність необхідних технічних та санітарних умов, що підтверджується фототаблицею (а.с. 119-122), технічним висновком про оцінку технічного стану будинку АДРЕСА_3 від 13.11.2018 року (а.с. 157-171) за яким: руйнування будівлі почалося багато років тому, що призвело до його незадовільного стану та квартира не придатна до проживання.

Також судом встановлено, що у власності ОСОБА_1 будь-якого іншого житла немає, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №161421712 від 28 березня 2019 року (а.с. 196). Як пояснила представник позивачки, кімната за адресою: АДРЕСА_3 фактично надавалася ОСОБА_1 на час її роботи в Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» НААНУ, однак з 01 березня 2013 року ОСОБА_1 вже не перебуває в трудових відносинах з Агрофірмою «Наукова».

Своє рішення суд першої інстанції обгрунтував тим, що відсутність у позивачки письмової згоди ОСОБА_2 на вселення, само по собі не свідчить про те, що ОСОБА_1 , яка вселилася до спірної квартири, не набула права користування жилим приміщенням, оскільки за обставинами справи, зокрема із показів свідків, безспірно встановлено, що ОСОБА_2 висловлював таку згоду. Крім того, посилання представника відповідача Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» НААНУ на реєстрацію позивачки у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 та відсутність реєстрації в спірній квартирі, сама по собі не може бути підставою для відмови у визнанні права користування спірним жилим приміщенням за позивачем.

Задовольняючи позов суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачка ОСОБА_1 була членом сім`ї ОСОБА_2 (основного наймача квартири), мала дозвіл на вселення у спірну квартиру від основного наймача, право користування якого не припинено у примусовому порядку.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, якіпроживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК Української РСР).

Згідно із пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», судам роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 і підстав для відступлення від цієї правової позиції немає.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не довела факту набуття права на користування спірним жилим приміщенням, вселення до спільного житлового приміщення саме на умовах постійного проживання однією сім`єю з наймачем, тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що вона була членом сім`ї померлого наймача квартири, так як під час розгляду зазначеної справи встановлено, що спірне житлове приміщення надавалося одноосібному його наймачеві, а саме померлому ОСОБА_2 . Судом встановлено, що ОСОБА_1 , у спірній квартирі зареєстрована не була, на час смерті наймача ОСОБА_2 , була зареєстрована за іншою адресою і належних доказів на отримання письмової згоди наймача на її вселення до житлового приміщення не надала.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що вона з померлим ОСОБА_2 проживали разом, як сім`я, оскільки як вбачається з матеріалів справи та зазначено позивачем у своєму позові та уточнені до нього, позивач та ОСОБА_2 юридично перебували у зареєстрованому шлюбі з іншими особами, які у передбаченому законодавством порядку розірвані не були.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не довів обставини, що мають значення для справи та визнав їх встановленими, а також висновки суду викладені в рішенні суду не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2019 року у даній справі підлягає скасуванню, так як суд помилково прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та ухвалити нове рішення по справі про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Зважаючи на результат розгляду справи, у порядку ч. 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057,21 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2019 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права на користування житловою площею відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України судові витрати в сумі 1 057,21 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскарження у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О. Макаров