КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 755/13837/18

Апеляційне провадження 22-ц/824/2021/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Мазурик О.Ф., Стрижеуса А.М.

сторони

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану через представника Литвиненко Олену Леонідівну, на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Марфіної Н.В., у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

у вересні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 27.03.2013 у розмірі 17 390,72 грн., яка складається із заборгованості за відсотками за користування кредитом - 11 530 грн; пені - 6 641,89 грн; штрафу 500 грн (фіксована частина); штрафу 804,32 грн (процентна складова), посилаючись на те, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.11.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, кредит був отриманий у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Банком надані належні та допустимі докази по справі, наданий розрахунок заборгованості, в якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору. Відповідачем ці докази не спростовані. Відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відтак останній приєднався до запропонованої банком пропозиції. Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Відповідач своїм підписом засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування. Відповідач частково погашав кредит та не заперечував проти позову і не спростував наданий ними розрахунок заборгованості. Суд не врахував висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 07.03.2018 по справі № 755/18246/15-ц, постанові від 06.02.2018 по справі № 755/2720/16-ц та постанові від 21.03.2018 по справі № 441/569/17, чим порушив формування єдиної правозастосовної практики та фактично звільнив відповідача від виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати відсотків та неустойки.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Оскільки оскаржується заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05.11.2018 з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, воно підлягає вирішенню без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.03.2013 відповідачем підписана анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно інформації викладеної у вказаній заяві відповідачем, останній підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1 витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ ПриватБанку, Пам'ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а так само заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на підставі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов'язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил власниками додаткових карт.

Згідно п. 2.1.1.2 вищевказаних Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, визначено, що Умови та Правила надання банківських послуг, пам'ятка клієнта, Тарифи, а також заява про приєднання до Умов та Правил становить укладений договір про надання банківських послуг.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано будь - яких доказів видачі кредитних коштів відповідачу та доказів, які підтверджують факт досягнення сторонами згоди про предмет договору та інші умови.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Позивач на підтвердження вимог позову надав розрахунок заборгованості, в якому вказав, що станом на 22.08.2018 відповідач має заборгованість у загальному розмірі 17 390,72 грн., яка складається із заборгованості за відсотками за користування кредитом - 11 530 грн; пені - 6 641,89 грн; штрафу 500 грн (фіксована частина); штрафу 804,32 грн (процентна складова). У позовній заяві позивач вказав, що відповідно до заяви від 27.03.2013 відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту. При цьому будь - яких вимог про стягнення заборгованості по кредиту позивач не заявляє, натомість просить стягнути відсотки за користування кредитними коштами та неустойку за період з 27.03.2013 по 22.08.2018. Зазначені суми майже у шістдесят разів перевищують суму кредитного ліміту, про який зазначено у позові.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію заяви - анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умови).

Суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про те, що ці докази не підтверджують надання відповідачу кредитних коштів та не вказують умови, на яких укладено кредитний договір. Будь - яких доказів на підтвердження видачі банком відповідачу кредитної картки, зняття таких коштів відповідачем, відкриття рахунків на ім`я відповідача (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо) позивачем не надано.

Незважаючи на те, що анкета - заява підписана відповідачем, у ній відсутні дані про те, яка банківська картка була оформлена, який кредитний ліміт встановлено, строк дії картки, дані про видачу відповідачу пам`ятки клієнта тощо.

Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем не є підтвердженням наявності заборгованості. Як вказувалося вище будь - яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Оскільки будь - яких доказів передання грошових коштів відповідачу позивач не надав суд першої інстанції дійшов правильних висновків про недоведеність позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Позивач до позовної заяви копію картки позичальника не долучив, у позовній заяві про строк дії картки не вказував, виписки з рахунків відповідача, якщо такі відкривалися, не надав. У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь - яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання останній не подавав.

У апеляційній скарзі позивач вказує на те, що надав анкету-заяву, витяг з Тарифів та Умов, а також розрахунок заборгованості та вважає, що зазначені докази є достатніми на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів і розміру заборгованості. Інших доводів апеляційна скарга не містить, будь - яких нових доказів із зазначенням поважності причини їх неподання до суду першої інстанції до апеляційної скарги не долучено.

Оскільки, як вказувалося вище, такі докази не підтверджують отримання кредиту відповідачем доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними.

Посилання апелянта на те, що відповідач не подав заперечень на позовну заяву, а тому слід вважати, що він не оспорював факт укладення договору, отримання кредитних коштів та розмір заборгованості є припущенням, а відповідно до положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів не приймає докази, долучені до апеляційної скарги, а саме довідки про отримання відповідачем кредитних карток, фотознімки та виписку з рахунку, оскільки про будь - які поважні причини неподання таких доказів до суду першої інстанції позивач не вказує.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд своїм рішенням фактично звільнив відповідача від виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати відсотків та неустойки колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом вирішений спір з дотриманням принципу диспозитивності, на підставі тих доказів, які були надані самим же позивачем. До того ж як вказувалося вище позивач не просить стягнути заборгованість по кредиту, разом з тим, нараховує відсотки за користування кредитом та неустойку до заборгованості за кредитом.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено через не надання позивачем доказів видачі кредитних коштів посилання у апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 07.03.2018 по справі № 755/18246/15-ц, від 06.02.2018 по справі № 755/2720/16-ц та від 21.03.2018 по справі № 441/569/17 колегія суддів вважає необґрунтованим.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 24.01.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. Ф. Мазурик

А. М. Стрижеус