БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1961/18
Провадження № 2/497/127/19
19.06.2019 року м.Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Кодінцевої С.В.,
за участю секретаря - Ковтун О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Болград, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
Позивач 09.11.2019 року звернулася до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, сім`я розпалась, в зв`язку з відсутністю спільних інтересів, розбіжностями характерів та різними поглядами на сімейні взаємовідносини. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведуть та проживають окремо з 2012 року. Позивач вважає, що збереження сім`ї неможливо, у зв`язку з чим, просить позов задовольнити.
Позивач в судове засідання не з`явилася, сповіщена належним чином, про що в справі є відповідні докази (14, 22, 44, 62, 72, 74, 93, 97, 100). Підтримала позовні вимоги, наполягала на розірванні шлюбу, просила строк для примирення не надавати та справу розглянути у її відсутність, про що надала заяву, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Образцовою Т.А., яка зареєстрована в реєстрі за №2073 (а.с.73, 93). В заяві зазначила, що вона проживає за межами України, та прибути до суд не може (а.с.102). Також додала копію паспорту громадянки України для виїду за кордон, з відмітками про перетин кордону (а.с.103).
Представник позивача (а.с.105-, 106, 107) подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача ОСОБА_1 (а.с.100).
Відповідач, за весь час перебування справи на розгляді суду, жодного разу до суду не прибув. Повідомлявся за адресою свого постійного місця реєстрації: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, та за адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 (а.с.14, 22, 44, 62, 72, 97).
Суд направляв повідомлення про виклик в судове засідання на 12.12.2018 року, на 22.01.2019 року, на 04.03.2019 року, на 08.04.2019 року, на 20.05.2019 року, на 19.06.2019 року, які повернулися до суду без вручення з відміткою «За вказаною адресою не проживає» та з відміткою «За закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.15, 16, 35, 38, 53, 67, 69,7 6).
Надане судом судове доручення Болградському ВП Ізмаїльського ВП ГУНП України в Одеській області від 06.12.2018 року про вручення судової повістки та копію позовної заяви з доданими до неї документами ОСОБА_2 - виконано не було. Згідно рапорту поліцейського Болотова А.І. вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від отримання документів, у зв`язку з тим, що йому відомо про розгляд справи Болградським районним судом та зобов`язався прибути на судове засідання (а.с.18, 19).
Надане судом судове доручення Болградському ВП Ізмаїльського ВП ГУНП України в Одеській області від 22.01.2019 року про вручення судової повістки ОСОБА_2 - виконано не було. Згідно рапорту поліцейського Ромащенка С.В. вбачається, що громадянин ОСОБА_2 відмовився від отримання судової повістки (а.с.46,56-57).
Судове доручення, надане судом Болградському ВП Ізмаїльського ВП ГУНП України в Одеській області від 11.06.2019 року про вручення судової повістки ОСОБА_2 - виконано не було. Згідно рапорту поліцейського Ромащенка С.В. слідує, що громадянин ОСОБА_2 відмовився від отримання судової повістки (а.с.59, 109-110).
Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2).
Положеннями ч.9 ст.130 ЦПК України встановлено, що у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлений належним чином про час та місце розгляду даної справи. Будь-яких заяв, заперечень, відзиву щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, до суду наданих ним не було.
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Зі згоди представника позивача, яка подала клопотання і від імені позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України (а.с.100).
Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви позивачки, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з розірванням шлюбу.
В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 12 листопада 1988 року у Табаківській сільській раді Болградського району Одеської області, актовий запис № 29, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.7).
Від цього шлюбу неповнолітніх дітей не мають.
По твердженню позивача з 2012 року спільно не проживають, стосунків не підтримують, шлюбні відносини припинені. Позивач категорично миритися не бажає, наполягає на розірванні шлюбу (а.с.73, 93, 100, 102).
Відповідач жодних пояснень, відзиву, заперечень на спростування доводів позивача, до суду не надав.
Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.
Згідно приписів ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.
Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч. 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
За правилами, встановленими ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
З урахуванням викладеного, оскільки шлюб подружжя ОСОБА_2 носить формальний характер, суд дійшов глибокого переконання, що розірвання шлюбу для них неминуче,
Також, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права.
За весь час розгляду справи судом, відповідач жодного разу до суду не прибув, причин неявки не повідомив, будь-яких заяв, пояснень, відзиву, заперечень на спростування доводів позивача до суду не надав.
Таким чином відповідач самоусунувся від розгляду справи, скориставшись своїм правом як відповідач на власний розсуд.
У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).
Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.
При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.
Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - існує формально, а тому підлягає розірванню.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 284-289, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.104 ч.2, 110, 112,113 СК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Болград, Одеської області та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою с. Лозуватка, П`ятихатського району, Дніпропетровської області, зареєстрований 12 листопада 1988 року у Табаківській сільській раді Болградського району Одеської області, актовий запис № 29.
Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: ___________ С.В.Кодінцева