Справа № 946/7509/19
Провадження № 2-з/946/103/19
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

04 грудня 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Баннікової Н.В.

при секретарі Шлєхтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину.

Заява мотивована тим, що станом на дату звернення з позовом згідно вироку судді Ізмаїльського міськрайонного суду Волкова Ю.Р. від 26.09.2019 року було скасовано арешт майна, що належить ОСОБА_3 , а саме а/м Toyota, н/з НОМЕР_1 , арештованого по кримінальній справі, згідно ухвали, постановленій слідчим суддєю Присакарем О.Я. від 17.10.2018 року. З метою попередження виникнення обставин, які можуть у майбутньому істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, що належить засудженому ОСОБА_3 ,, а саме: автомобіль Toyota, н/з НОМЕР_1 .

Учасники справи в судове засідання не викликались на підставі ч. 1 та ч. 3 ст. 153 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Вивчивши доводи поданої заяви про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявленого клопотання, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 149-151 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обов`язковості до виконання судових рішень, встановленої нормами Конституції України.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має правовжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

При цьому згідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачевіі знаходяться у нього чи в інших осіб та шляхом заборони вчинення певних дій.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з тим, заява не містить посилань на докази (та не надано доказів) належності вказаного автомобіля відповідачу ОСОБА_3 .

Таким чином, оскільки позивачем не доведено належними доказами те, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову у зв`язку з її необґрунтованістю, недоведеністю та недоцільністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153,157 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Н.В.Баннікова