Постанова

Іменем України

05 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 550/495/16-ц

провадження № 61-46577св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 31 травня 2018 року у складі судді Ланни Я. О. та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 25 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Одринської Т. В., Дорош А. І., Пікуль В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У травні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

Позовна заява мотивована тим, що 06 вересня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 50010487, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 321 810,42 грн, що в еквіваленті становить 39 384,46 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки AUDI, модель А6, а відповідач зобов`язався повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі відповідно до умов кредитного договору та графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною зазначеного кредитного договору.

Також позивачем відповідно до кредитного договору від 06 вересня 2013 року

№ 50010487 наданий відповідачу додатковий кредит у розмірі 137 636,00 грн, що в еквіваленті - 16 844,45 доларів США, з цільовим призначенням для сплати страхових платежів відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту від 09 вересня 2013 року crP238422Га/13скв, укладеного між ОСОБА_1 та

АТ «Страхова компанія «АХА Страхування», а відповідач зобов`язався повернути позивачу додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання додаткового кредиту та інші платежі відповідно до умов договору.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 06 вересня

2013 року, між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладений 09 вересня 2013 року договір застави транспортного засобу № 50010487, згідно з яким відповідачем передано у заставу вищезазначений транспортний засіб, заставною вартістю

495 092,98 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору станом на

10 серпня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 1 087 287,98 грн, яка складається із: загальної суми основного боргу зі сплати кредиту - 826 938,98 грн; основної суми боргу зі сплати додаткового кредиту за кредитним договором -

158 006,62 грн, штрафу 64 362,08 грн; пені 14 490,61 грн; 3 % річних 4 359,63 грн; інфляційних витрат 19 130,06 грн.

Уточнивши позовні вимоги, ТОВ «Порше Мобіліті» остаточно просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» відповідно до кредитного договору від 06 вересня 2013 року № 50010487, на загальну суму

1 087 287,98 грн, звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки AUDI, модель А6, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1968 куб. см, рік випуску - 2013, згідно з договором застави транспортного засобу від 09 вересня 2013 року

№ 50010487 шляхом його реалізації на публічних торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Також, просило стягнути з відповідача 12 000,00 грн витрат на правову допомогу.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до

ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним положень споживчого кредитного договору. В обґрунтування позовних вимог вказав, що пункти 1.3 та 2.3 кредитного договору, укладеного між сторонами у справі є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Вважає, що договір укладений з використанням нечесної підприємницької практики, оскільки йому не було надано, як споживачу, необхідну інформацію для здійснення свідомого вибору перед підписанням кредитного договору.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив пункти 1.3, 2.3 кредитного договору щодо порядку нарахування щомісячних платежів, що сплачуються на виконання зазначеного договору визнати недійсними. Також, просив визнати недійсним графік погашення кредиту. Крім того, просив суд зобов`язати ТОВ «Порше Мобіліті» провести перерахунок сплачених ним коштів згідно з кредитним договором та зарахувати надлишково сплачені грошові кошти в рахунок майбутніх платежів за вищезазначеним договором.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 31 травня 2018 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що за відсутності первинних документів, що підтверджують розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, суд позбавлений можливості у сукупності та взаємозв`язку з умовами вказаного договору, встановити факт наявності чи відсутності заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» та розмір такої заборгованості. Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання недійсним положень споживчого кредитного договору

від 06 вересня 2013 року, суд виходив з того, що ОСОБА_1 був ознайомлений з інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на час укладення договору, а також ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією (пункт 9.5 договору) та погодився з усіма умовами, підписавши спірний договір. Також, позивачем за зустрічним позовом не надано доказів на підтвердження того, що на момент укладення спірного договору він дійсно помилявся щодо його природи, прав та обов`язків сторін.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 25 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу

ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково. Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 31 травня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед

ТОВ «Порше Мобіліті», відповідно до кредитного договору від 06 вересня 2013 року

№ 50010487, на загальну суму 923 497,75 грн, що складається з: загальної суми основного боргу зі сплати кредиту 682 278,81 грн; основної суми боргу зі сплати додаткового кредиту за кредитним договором 158 006,62 грн, пені - 14 490,61 грн; штрафу - 64 362,08 грн, 3 % річних - 4 359,63 грн, звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки AUDI, модель А6, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1968 куб. см, рік випуску - 2013, згідно з договором застави транспортного засобу від 09 вересня 2013 року № 50010487 шляхом його реалізації на публічних торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», за ціною, встановленою на підставі висновку суб`єкта оціночної діяльності у межах процедури виконавчого провадження. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» витрати на правову допомогу - 12 000,00 грн. У задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» у частині стягнення плати за користування кредитом у розмірі - 144 660,17 грн та інфляційних втрат у сумі - 19 130,06 грн відмовлено. Рішення Чутівського районного суду м. Полтави від 31 травня 2018 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним положень споживчого кредитного договору від 06 вересня

2013 року залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки такі вимоги є недоведеними та не підтверджені належними доказами. Проте апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції в частині відсутності підстав для часткового задоволення позову ТОВ «Перше Мобіліті» про звернення стягнення на предмет застави, мотивуючи своє рішенням тим, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом своїх зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, тому наявні підстави для звернення стягнення на заставлене майно.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 31 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 25 вересня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення і в частині первісного позову - залишити в силі рішення суду першої інстанції, а в частині зустрічного позову - справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що заявляючи позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості як за тілом кредиту, так і за відсотками та штрафними санкціями, позивач повинен був довести розмір існування такої заборгованості. Апеляційний суд без будь-яких доказів прийняв аргументи ТОВ «Порше Мобіліті» та звернув стягнення на предмет застави, при цьому не встановив, ні факт наявності такої заборгованості перед кредитором, ні її розмір. Крім того, перед укладанням кредитного договору ТОВ «Порше Мобіліті» навмисно ввів позичальника в оману та свідомо не надав інформацію щодо умов кредитування, сукупної вартості кредиту, порядок нарахування щомісячних платежів, а отже, укладаючи кредитний договір ОСОБА_1 був позбавлений можливості оцінити сукупну інформацію про умови кредитування та переваги і недоліки існуючих схем кредитування.

У грудні 2018 року від ТОВ «Порше Мобіліті» надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому заявник просить залишити без задоволення вказану касаційну скаргу, а постанову апеляційного суду залишити без змін.

У грудні 2018 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлені судами обставини

Встановлено, що 06 вересня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 50010487, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 321 810,42 грн, що в еквіваленті на дату укладання договору становить - 39 384,46 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки AUDI, модель А6, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1968 куб. см, рік випуску - 2013.

Також позивач надав відповідачу додатковий кредит у сумі 137 636,00 грн, що в еквіваленті на дату укладання договору становить 16 844,45 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для оплати страхових платежів згідно з договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, укладеним зі страховою компанією АТ СК «АХА Страхування».

Крім того, 09 вересня 2013 року між сторонами укладений договір застави транспортного засобу № 50010487, за яким відповідачем передано у заставу автомобіль марки AUDI, модель А6, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1968 куб. см, рік випуску - 2013, заставною вартістю 495 092,98 грн.

Згідно з пунктом 1.3 загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору, сторони погоджуються, що кошти на повернення кредиту та додаткового кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту та додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі.

Відповідно до пункту 1.3.1 загальних умов кредитування, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником на повернення кредиту та додаткового кредиту, визначений в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передує дню укладення кредитного договору, у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору.

Згідно з пунктами 1.4.2, 2.4, 2.5 загальних умов кредитування, повернення кредиту, додаткового кредиту та процентів за їх використання здійснюється шляхом сплати чергових платежів в обсязі та терміни, встановлені графіком погашення кредиту за договором не пізніше 15-го числа кожного місяця на підставі рахунку виставленого позивачем. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до графіку погашення кредиту.

Відповідно до пунктів 9.5-9.7 загальних умов кредитування ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив, що ТОВ «Порше Мобіліті» належним чином ознайомило його, зокрема, з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією, з інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з правилами надання фінансових послуг (кредитів), також йому надана вичерпна інформація про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

У пункті 9.6 кредитного договору зазначено, що додатково до положень пункту 9.5 загальних умов кредитування позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про: умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальників; умови надання додаткових фінансових послуг, пов`язаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови надання таких послуг); розмір винагороди компанії у разі, коли вона пропонує послугу фінансового кредиту, що надається іншими фінансовими установами; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що валютою кредитування за спірним основним та додатковим договором кредиту є українська гривня, сума наданого кредиту у національній валюті становила певний еквівалент грошових коштів у доларах США, що в свою чергу погоджено сторонами вказаних правочинів.

У зв`язку з неналежним виконанням кредитних зобов`язань ОСОБА_1 .

ТОВ «Порше Мобіліті» 19 травня 2015 року направило на його адресу вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання (стаття 3 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Пунктом 1 частини першої статті 21 Закону України «Про заставу» до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору.

За змістом статті 22 Закону України «Про заставу» обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження;

2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частини першої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до положень статей 1048-1052 ЦК України істотними умовами є мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Зі змісту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час укладення договору, вбачається, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту, право дострокового повернення кредиту, річна відсоткова ставка за кредитом, умови дострокового розірвання договору, інші умови, визначені законодавством. Споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Згідно із частинами першою, другою, четвертою та п`ятою статті 18 цього Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що у зв`язку з порушенням позичальником умов кредитного договору та існування простроченої заборгованості, ТОВ «Порше Мобіліті» направило боржнику повідомлення про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості, у якому попередило позичальника, що у випадку неповернення суми кредиту та несплати заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги кредит та заборгованість будуть стягнуті примусово, у тому числі за рахунок заставленого автомобіля, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет застави.

Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки оспорюваний договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірних договорів, суди вірно застосували положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 626-628 ЦК України, та дійшли правильного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання недійсним положень споживчого кредитного договору.

Необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що заявляючи позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості як за тілом кредиту, так і за відсотками та штрафними санкціями, позивач повинен був довести розмір існування такої заборгованості, оскільки розрахунок позивача перевірений апеляційним судом і йому надана належна правова оцінка, а такі доводи по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що перед укладанням кредитного договору ТОВ «Порше Мобіліті» навмисно ввів позичальника в оману та свідомо не надав інформацію щодо умов кредитування, сукупної вартості кредиту, порядок нарахування щомісячних платежів, а отже, укладаючи кредитний договір ОСОБА_1 був позбавлений можливості оцінити сукупну інформацію про умови кредитування та переваги і недоліки існуючих схем кредитування, є безпідставними, оскільки позичальник перед укладенням кредитного договору був ознайомлений з його умова, що підтверджується його підписом на спірному договорі. Крім того, позичальник не скористався своїм правом протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Оскаржені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають критерію обґрунтованості.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів

Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 31 травня 2018 року у нескасованій частині та постанову Апеляційного суду Полтавської області

від 25 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик