ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 грудня 2019 року

м. Харків

справа № 643/5916/19

провадження №22-ц/818/5342/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивачі - заступник військового прокурора Харківського гарнізону, який діє в інтересах держави, уповноваженим органом якого є: Міністерство внутрішніх справ України, Національної академії Національної гвардії України,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом заступника військового прокурора Харківського гарнізону, який діє в інтересах держави, уповноваженим органом якого є: Міністерство внутрішніх справ України, Національної академії Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення суми за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 липня 2019 року, постановлене під головуванням судді Єрмак Н.В., в залі суду в м. Харкові, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року заступник військового прокурора Харківського гарнізону звернувся в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Національної академії Національної гвардії України до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 липня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національної академії Національної гвардії України 285873,00 грн. у відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь військової прокуратури об`єднаних сил судовий збір у розмірі 4288,10 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що позивач не надав розрахунку за кожним видом забезпечення у нормах фактичних витрат, як то грошове, продовольче, речове, медичне забезпечення, а також оплати комунальних послуг та вартість спожитих енергоносіїв, зроблений за нормами утримання курсантів. Крім того в матеріалах справи відсутній наказ начальника Національної академії Національної гвардії України, про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Національної академії та на усі види забезпечення. Наявний в матеріалах справи зведений розрахунок витрат, є необґрунтованим, проте дані витрати не підлягають відшкодуванню, якщо курсант є учасником бойових дій, та відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має пільги. Саме положення вказаного закону мають застосовуватися до спірних правовідносин, а не постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2016 року №975. Також зазначає, що на нього, як учасника бойових дій поширюються гарантії щодо надання державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у вигляді повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Вважає, що позов необґрунтований, а тому задоволенню не підлягає.

Заступник військового прокурора Харківського гарнізону надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 липня 2019 року залишити без змін.

Національна академії Національної гвардії України надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 липня 2019 року залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно витягу з наказу Національної академії Національної гвардії України № 502 від 01.08.2015 року ОСОБА_1 зараховано та призначено курсантом першого курсу денної форми навчання за напрямками підготовки із числа військовослужбовців. (а.с.11)

Між Міністерством внутрішніх справ України в особі начальника Національної академії Національної гвардії України генерал-майором Пеньковим В.І. та курсантом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) курсантами Національної академії Національної гвардії України. Контракт набрав чинності 01 серпня 2018 року. (а.с.12)

02 квітня 2018 року ОСОБА_1 написав рапорт про відрахування його з числа курсантів Національної академії у зв`язку з небажанням продовжувати навчання та зобов`язався відшкодувати вартість навчання. (а.с.13)

05 квітня 2018 року старшого сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби Збройних Сил України в запас. (а.с.14)

Як на підставу позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 в період з 01 серпня 2015 року по 05 квітня 2018 року проходив навчання та військову службу у Національній академії Національної гвардії України на посаді курсанта на контрактних умовах. Контракт з відповідачем укладено 01 серпня 2015 року. Під час навчання ОСОБА_1 перебував на державному забезпеченні, але через небажання продовжувати навчання, 05 квітня 2018 року контракт про проходження військової служби (навчання) курсантами Національній академії Національної гвардії України, укладений між МВС України в особі начальника Академії та курсантом ОСОБА_1 достроково розірваний. Наказом від 05 квітня 2018 року № 73 с/ч відповідач був виключений із списку особового складу Академії.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Частиною 4 ст. 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, визначених Конституцією та законами України.

За змістом п. 2 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

За змістом ч.1 ст.2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Одним з видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів (частина шоста зазначеної статті).

Таким чином, навчаючись у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, особа проходить військову службу, яка відповідно до зазначених норм КАС України вважається публічною службою.

У Порядку визначено механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (далі - витрати).

Витрати відшкодовуються Міноборони, Міністерству внутрішніх справ, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.

Згідно з пунктом 7 Порядку в разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Матеріали справи свідчать про те, що 05 квітня 2018 року контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством внутрішніх справ України, в особі начальника Національної академії Національної гвардії України і відповідачем був достроково розірваний. Наказом начальника Академії від 05 квітня 2018 року №73 с/ч старший сержант ОСОБА_1 , курсант 115 навчальної групи курсу № 8 факультету № 4 (гуманітарного), був відрахований через відмову від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).(а.с.13,14)

Оскільки спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Отже, спір з приводу відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, підпорядкованому Міністерству внутрішніх справ України, яке є суб`єктом владних повноважень, підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 р. по справі № 705/1664/17, яка у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню судами при застосуванні відповідних норм права.

З урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо cправа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за вказаних вище обставин, приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі, так як дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 липня 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом заступника військового прокурора Харківського гарнізону, який діє в інтересах держави, уповноваженим органом якого є: Міністерство внутрішніх справ України, Національної академії Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення суми - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 04.12.2019 року.