Справа № 349/2050/17
Провадження № 22-ц/4808/128/19
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду в складі судді Лошак О.О., ухвалене 22 листопада 2018 року в м. Рогатині Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 30 листопада 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Рогатинської міської ради, виконавчого комітету Рогатинської міської ради, Рогатинської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, про зобов'язання демонтувати прибудову житлового будинку з приведенням будинку у попередній стан, скасування акта приватизації земельної ділянки, дозволу на реконструкцію житлового будинку, рішень виконавчого комітету та сесії Рогатинської міської ради, будівельного паспорта, відшкодування шкоди та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом, уточнивши його в подальшому, до ОСОБА_2 про зобов'язання демонтувати прибудову житлового будинку з приведенням будинку у попередній стан, скасування акта приватизації земельної ділянки, дозволу на реконструкцію житлового будинку, рішень виконавчого комітету та сесії Рогатинської міської ради, будівельного паспорта, відшкодування шкоди та зобов'язання вчинити дії.

Позов мотивовано тим, що у 2014 році ОСОБА_2 здійснила реконструкцію житлового будинку по АДРЕСА_1. Така проведена на підставі незаконного дозволу та будівельного паспорта, без її згоди як суміжного землекористувача, з порушенням будівельних та санітарних норм. А тому є самочинним будівництвом. Крім того, ухил даху житлового будинку відповідача спрямований в сторону її земельної ділянки, в зв'язку із чим дощові води стікають на ділянку підтоплюючи будівлю. Внаслідок цього руйнуються та покриваються грибком стіни, пошкоджується майно у будинку. Також самочинна добудова ОСОБА_2 перешкоджає нормальному природному освітленню будинку, що змушує її застосовувати штучне освітлення приміщень та негативно впливає на стан здоров'я її та близьких.

Вказувала, окрім того, що вона не давала згоди на передачу земельної ділянки у власність відповідача, не погоджувала меж земельної ділянки, тому така приватизація є незаконною.

Посилаючись на вищенаведені обставини з урахуванням уточнень просила зобов'язати ОСОБА_2 демонтувати прибудову житлового будинку з приведенням будинку у попередній стан, спорудити бордюр, скасувати дозвіл на реконструкцію житлового будинку та будівельний паспорт, відшкодувати вартість пошкодженого майна та ремонту у сумі 111 870,00 грн, скасувати акт приватизації земельної ділянки, рішення виконавчого комітету та сесії Рогатинської міської ради з цих питань.

Ухвалою Рогатинського районного суду від 4 січня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено ОСОБА_3

Ухвалами Рогатинського районного суду від 27 серпня 2018 року та від 25 жовтня 2018року в якості співвідповідача до участі у справі залучено також Рогатинську міську раду, виконавчий комітет Рогатинської міської ради та Рогатинську районну державну адміністрацію.

Рішенням Рогатинського районного суду від 22 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що реконструкція житлового будинку ОСОБА_2 є самочинною, між діями останньої щодо проведення такої реконструкції та завданою майну ОСОБА_1 шкодою є причинно-наслідковий зв'язок. А також, що дозвіл на реконструкцію індивідуального житлового будинку, будівельний паспорт на реконструкцію житлового будинку, акти щодо приватизації земельної ділянки не відповідають вимогам законодавства, порушують її права або інтереси.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд недав належної оцінки її письмовим доказам та показанням свідків. Натомість, в порушення вимог ч. 6 ст.81 ЦПК України взяв до уваги заперечення третьої особи ОСОБА_3, які належними доказами не підтверджені і не спростовують обґрунтованості її позовних вимог.

При вирішенні даного спору судом також не враховано, що реконструкція відповідачем будинку здійснювалася без її дозволу як суміжного землекористувача та за відсутності будівельного паспорта. Фактично будівельний паспорт виготовлено в ході розгляду справи та підписано заднім числом.

Поза увагою суду залишена і та обставина, що за порушення будівельних норм (влаштування вікон в стіні, де вони не передбачені) ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності.

Також місцевим судом до спірних правовідносин неправильно застосовано положення п.2 ч.1 ст.67 Кодексу цивільного захисту.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 доводи скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

ОСОБА_2, представники Рогатинської міської ради, виконавчого комітету Рогатинської міської ради та Рогатинської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явились будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. При цьому ОСОБА_2 подала клопотання про розгляд справи у її відсутності покликаючись на поважні причини неявки в судове засідання. Міський голова м. Рогатина також подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника Рогатинської міської ради. Відтак, враховуючи положення ст. 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у відсутності інших учасників справи не встановлено.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постановленого рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК, який був чинним на момент подання позову, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічна норма міститься і в ч.1 ст. 4 ЦПК України в редакції Закону від 3 жовтня 2017 року, що діяла на час прийняття судом рішення у справі.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. При цьому порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен перевірити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0999 га, кадастровий номер 26:НОМЕР_1, яка розташована в АДРЕСА_2, цільове призначення - для індивідуального житлового будівництва (а.с.137 т.1).

На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 5 липня 2011 року та Державного акта на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 29 грудня 2012 року ОСОБА_2 є власником домоволодіння НОМЕР_2 та земельної ділянки площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, які знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с.85, 88, 89 т.1).

Рішенням № 10 від 26 липня 2011 року виконавчим комітетом Рогатинської міської ради відповідачу надано дозвіл на реконструкцію належного їй індивідуального житлового будинку з добудовою веранди. Зобов'язано її до початку виконання будівельних робіт виготовити проектну документацію з погодженням відповідних служб (а.с.90 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що 5 червня 2014 року остання подала до інспекції ДАБК в Івано-Франківській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт - реконструкції індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.96 т.1). При цьому в повідомленні зазначено, що реконструкція житлового будинку здійснюється згідно будівельного паспорта №09-01/22, виданого сектором містобудування та архітектури Рогатинської РДА 22 травня 2014 року.

Відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції чинній на день видачі будівельного паспорта) забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт). Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів. Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об'єктів, зазначених у частині першій цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника. Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Пунктом 2.1. Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 5 липня 2011 року № 103 визначено, що видача будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури безпосередньо, через центри надання адміністративних послуг та/або через Єдиний державний портал адміністративних послуг. Будівельний паспорт надається уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження пакета документів, до якого входять: заява на видачу будівельного паспорта зі згодою замовника на обробку персональних даних за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку; засвідчена в установленому порядку копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію; ескізні наміри забудови (місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці, відстані до меж сусідніх земельних ділянок та розташованих на них об'єктів, інженерних мереж і споруд, фасади та плани поверхів об'єктів із зазначенням габаритних розмірів, перелік систем інженерного забезпечення, у тому числі автономного, що плануються до застосування, тощо); проект будівництва (за наявності); засвідчена в установленому порядку згода співвласників земельної ділянки (житлового будинку) на забудову.

З'ясовано, що 9 лютого 2017 року ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, згідно з яким житловий будинок (літ.А) складається з першого поверху, прибудови та мансарди, рік побудови - 2015, загальна площа - 137,5 кв.м, житлова площа - 41,5 кв.м (а.с.98-100 т.1).

В подальшому 3 березня 2017 року Управлінням держархбудінспекції в Івано-Франківській області зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта - реконструкції індивідуального житлового будинку (а.с.97 т.1).

За приписами частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості вважається самочинним будівництвом за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети, немає належного дозволу на будівництво чи затвердженого належним чином проекту, під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

Згідно з частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами чи за її рахунок; приведення земельної ділянки до попереднього стану або відшкодування витрат.

В силу вимог статті 376 цього Кодексу право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права.

З урахуванням змісту цієї статті в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Аналогічні роз'яснення викладені і у пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)».

Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження своїх позовних вимог, що діями ОСОБА_2, порушується її право власності чи законного володіння або є реальна небезпека порушення її права власності чи законного володіння, ОСОБА_1 не надано.

Відсутні у матеріалах справи також належні і допустимі докази щодо підтвердження факту порушення протипожежної відстані між житловим будинком відповідача та житловим будинком позивача, затінення вікон у її будинку, здійснення реконструкції житлового будинку з істотним порушенням будівельних норм і правил.

При цьому наведених обставин та необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу як знесення прибудови, не доводить і факт притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що у 2014 року інспекцією державного архітектурно-технічного контролю в Івано-Франківській області було проведено позапланову перевірку дотримання ОСОБА_2 вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, державних норм і правил при проведенні нею реконструкції житлового будинку. За результатами перевірки встановлено, що будівельні роботи виконуються у відповідності до повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 5 червня 2014 року ІФ 52. Виконання будівельних робіт здійснюється з відхиленням від будівельного паспорта від 22 травня 2014 № 09/01-22 в частині влаштування вікна в стіні, де вони не передбачені будівельним паспортом. Тим самим порушено п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про основи містобудування», про що 8 жовтня 2014 року головним державним інспектором Топоровим А.В. складено відповідний акт (а.с.5 т.1).

З метою усунення виявлених порушень головним державним інспектором Топоровим А.В. цього ж дня видано припис, яким відповідача зобов'язано протягом 11 місяців узаконити шляхом внесення змін до будівельного паспорта по факту виконаних робіт, або провести будівельні роботи у відповідності до будівельного паспорта від 22 травня 2014 року № 09/01-22 (а.с.6 т.1).

Крім того, 8 жовтня 2014 року головним державним інспектором держархбудконтролю Івано-Франківської області щодо ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 96 КУпАП. За вчинення нею цього правопорушення заступником начальника інспекції ДАБК в Івано-Франківській області Кобилянським В.І. 14 жовтня 2014 року винесено постанову, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн (а.с.7,8 т.1).

За положеннями ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що будівельний паспорт не відповідає вимогам законодавства, реконструкція житлового будинку ОСОБА_2 є самочинною та порушує її права або інтереси, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання демонтувати прибудову житлового будинку з приведенням будинку у попередній стан, скасування будівельного паспорта та рішення виконавчого комітету Рогатинської міської ради від 26 липня 2011 року.

Посилання апелянта про здійснення реконструкції будинку без будівельного паспорта, виготовлення його тільки під час розгляду справи не заслуговують на увагу та спростовуються вищенаведеними матеріалами справи.

Правильним є також висновок місцевого суду про відмову у задоволенні позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Зі змісту акта від 28 серпня 2017 року вбачається, що комісією в складі заступника міського голови Шинкаря М.Г., керівника КП «Благоустрій-Р» Миця В.В., в.о. начальника відділу муніципальних послуг та правової політики виконавчого комітету міської ради Паньківської В.З., провідного спеціаліста відділу муніципальних послуг та правової політики виконавчого комітету міської ради Гавриша Т.С. проведено обстеження житлового будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_2. В ході обстеження встановлено, що в кімнатах та коридорі будинку, починаючи з підлоги до висоти вікна, стіни покриті вологими плямами. На кутах кімнати сирість та пліснява. На стиках стін і підлоги утворені тріщини, які покриті сирістю. Наявність тріщин спостерігається також на стінах та стелі кімнат (а.с.29 т.1).

Обґрунтовуючи свою позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_1 покликалась на те, що руйнування стін та пошкодження майна у будинку відбувається внаслідок проведення ОСОБА_2 реконструкції житлового будинку.

Разом з тим, позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та руйнуванням стін, пошкодженням майна у її будинку, а отже і заподіянням їй шкоди.

Окрім того, світлинами підтверджується, що система водостоку спрямовує потік води з даху будинку відповідача в сторону вулиці, а не в сторону земельної ділянки позивача. Саме внаслідок останнього така вважала спричинення шкоди її майну.

Що стосується позовних вимог в частині приватизації ОСОБА_2 земельної ділянки, то колегія суддів враховує наступне.

Статтями 116,118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Відповідно до статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Аналогічна норма передбачена статтею 55 Закону України «Про землеустрій».

Як правильно з'ясовано судом, і це підтверджується матеріалами справи, рішенням Рогатинської міської ради від 15 вересня 2011 року ОСОБА_2 надано дозвіл на складання технічного звіту на земельну ділянку по АДРЕСА_1 (а.с.91 т.1).

Зі змісту акта відносно погодження меж земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 25 січня 2012 року вбачається, що при обстеженні на місці комісією в складі депутата міської ради Івахова А.М., спеціалістів І категорії міськвиконкому ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 встановлено, що межа земельних ділянок сторін не порушена, оскільки забетоновані стовпці та натягнута сітка. Відтак, комісія рекомендувала затвердити матеріали інвентаризації без згоди сусідки ОСОБА_1 (а.с.92 т.1). Відповідно 14 березня 2012 року Рогатинською міською радою було прийнято рішення, яким затверджено вказаний акт (а.с.93 т.1).

В подальшому п.1.8.рішення Рогатинської міської ради від 24 травня 2012 року затверджено матеріали земельно-кадастрової інвентаризації та вирішено передати відповідачу у власність земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі цього рішення їй 29 грудня 2012 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 (а.с.94,95 т.1.).

Згідно з положеннями ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

За таких обставин можна зробити висновок про те, що порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

В той же час непогодження суміжним користувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачу земельної ділянки у власність.

За таких обставин місцевий суд дійшов також вірного переконання про відсутність підстав для скасування акта погодження меж земельної ділянки, рішень сесії Рогатинської міської ради від 15 вересня 2011 року, від 14 березня 2012 року, від 24 травня 2012 року та Державного акта на право власності на земельну ділянку. Тому обґрунтовано відмовив у задоволенні і цих позовних вимог.

Докази та обставини, на які ОСОБА_1 посилалася в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рогатинського районного суду від 22 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 25 січня 2019 року.