КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 372/577/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/354/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Добровольській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Кравченко М.В., по справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся із зазначеним позовом, в якому зазначив, що 28 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», найменування якого змінено на АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого, остання отримала кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в розмірі 100 000,00 доларів США і зобов`язувалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 28 вересня 2028 року та сплачувати з 01 по 25 число кожного місяця, проценти за користування кредитом у розмірі 11,90% річних.

12 грудня 2014 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до умов якої, змінено розмір процентної ставки по кредиту та змінено графік погашення кредиту, сторони домовились, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер зазначений при укладенні №0, так і реєстраційні номери в системі обліку банку, а саме № НОМЕР_1 .

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 , 28 вересня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №1474603. 12 грудня 2014 року між Банком і ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до договору поруки №1474603, за умовами якої поручитель надала згоду забезпечувати змінене основне зобов`язання.

На забезпечення своєчасного і повного виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 , 28 вересня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 також укладено договір поруки №1474618. 12 грудня 2014 року між Банком і ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до договору поруки №1474603, за умовами якої поручитель погодилася забезпечувати змінене основне зобов`язання.

Відповідач ОСОБА_1 не виконала зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту, тому, 03 листопада 2017 року відповідачам було направлено вимоги про погашення заборгованості, однак вимоги банку були залишені без задоволення.

Таким чином, позивач просив стягнути на свою користь солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму боргу станом на 21 лютого 2018 року по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 66 975,83 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 25 126,41 грн., стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суму боргу станом на 21 лютого 2018 року по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 66 975,83 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 25 126,41 грн., а також просив стягнути на свою користь з відповідачів в рівних частинах з кожного по 9 191,80 грн. судового збору. (т.1 а.с.2-5)

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подала відзив, в якому заперечувала проти позову АТ «УкрСиббанк» і просила відмовити в його задоволенні з тих підстав, що заборгованість за кредитним договором виникла внаслідок різкого подорожчання курсу долара США по відношенню до національної валюти. Зазначила, що банком застосовано процентну ставку користування кредитними коштами більшу, ніж вказано у кредитному договорі, що в підсумку впливає на реальну процентну ставку та на абсолютне значення подорожчання кредиту, а також на суму щомісячних платежів та вказує на неправильність і недостовірність розрахунків, наданих банком на підтвердження суми заборгованості за кредитним договором. (т.1 а.с.131-133)

Крім цього, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій зазначила, що договір про надання споживчого кредиту №0 від 28 вересня 2007 року, а також додаткова угода до нього є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, банк під час укладання кредитного договору приховав від ОСОБА_1 , як позичальника, повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої вартості кредиту, не попередив про валютні ризики під час виконання зобов`язань, вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів ОСОБА_1 як позичальника за кредитним договором в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, повертаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашеної заборгованості. Таким чином, посилаючись на положення ст.ст. 11, 18, 19, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечними боргом і іпотечними сертифікатами», ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 203, 215, 216, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, просила суд визнати недійсними договір споживчого кредиту №0 від 28 вересня 2007 року, додаткову угоду №1 від 12 грудня 2014 року до договору про надання споживчого кредиту №0 від 28 вересня 2007 року, договір іпотеки № 65512 від 28 вересня 2007 року та застосувати наслідки недійсності цих правочинів. (т.1 а.с.138-143)

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали відзиви, в яких заперечували проти позову АТ «УкрСиббанк» і просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на положення ч. 4 ст. 559ЦК України, оскільки порука припинилася через шість місяців після виникнення простроченої заборгованості за кредитом, тобто 28 жовтня 2017 року. (т.1 а.с.193-195, 202-204)

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2018 року первісний позов АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року в розмірі 1 838 359,37 грн., що станом на 21 лютого 2018 року складається із заборгованості по кредиту в розмірі 1 631 152,25 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 182 080,72 грн., пені за кредитом в розмірі 8 396,15 грн., пені за відсотками в розмірі 16 730,26 грн., а також стягнуто судові витрати в розмірі 25 575,39 грн., всього 1 865 934,76 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог за первісним позовом відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання договорів недійсними відмовлено повністю. (т.1 а.с.242-251)

Не погодившись з рішенням районного суду в частині часткового задоволення позовних вимог за первісним позовом, представник АТ «УкрСиббанк» - адвокат Аксаітова М.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення, просила його скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» задовольнити в повному обсязі. На обґрунтування скарги зазначила, що судом допущено помилку при визначенні та обчисленні 6-місячного строку на пред`явлення вимог до поручителя, зроблено безпідставний висновок про пропуск такого строку та неправильно застосовано ч. 4 ст. 559 ЦК України до спірних правовідносин. Крім цього, встановивши, що ОСОБА_1 було отримано кредит у доларах США, наявність у АТ «УкрСиббанк» банківської ліцензії на використання іноземної валюти на території України, зазначивши, що розрахунок заборгованості є доведеним і обґрунтованим, судом безпідставно було ухвалено рішення про стягнення суми боргу у гривневому еквіваленті, а не у валюті кредиту - доларах США, як це просив АТ «УкрСиббанк». В частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 оскаржуване рішення - залишити без змін (т.2 а.с.17-26).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення суду і постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. На обґрунтування скарги зазначила, що наданий АТ «УкрСиббанк» розрахунок заборгованості за кредитним договором не є належним і допустимим доказом на підтвердження наявності боргу за кредитним договором та/або його розміру. Оскільки банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України та 03 листопада 2017 року звернувся із вимогою про дострокове повернення частини позики, вважала безпідставним стягнення суми процентів та пені за їх несвоєчасну оплату. Вказувала, що суд не врахував обставин і доказів якими обґрунтовані заявлені зустрічні позовні вимоги і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову. Крім цього, з метою встановлення та доведення фактичних обставин, для підтвердження висновків щодо відповідності визначених банком реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, вказаних у додатку №2, фактичним показникам, що існували на дату укладення кредитного договору, ОСОБА_1 відповідним клопотанням просила суд про призначення судової економічної експертизи, проте суд відмовив в його задоволенні. (т.2 а.с.47-52)

У судовому засіданні представник Банку - адвокат Агабалаєва Я.В. підтримала скаргу Банку та просила її задовольнити, заперечувала проти скарги ОСОБА_1 і просила її відхилити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Бойчук І.В. підтримала скаргу ОСОБА_1 і просила її задовольнити, заперечувала проти скарги Банку і просила її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені врученням повідомлення особисто, про що свідчить відмітка працівників пошти та розміщенням оголошення на веб-сайті Судової влади України, належним чином. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали заяви з проханням до апеляційного суду розглянути справу за їх відсутності (т. 2 а.с. 116-118, т. 3 а.с. 90-107).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково за таких підстав.

Судом встановлено, 28 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», який змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк» та, згодом, на АТ «УкрСиббанк» (надалі - Банк) та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого Банк зобов`язався надати кредит в іноземній валюті в сумі 100 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 505 000 гривень за курсом НБ України на день укладення договору, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредит та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. При цьому, сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті.

Згідно з пунктом 1.2.2 вищевказаного Договору про надання споживчого кредиту позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 28 вересня 2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

У пункті 1.3.1 кредитного договору сторони погодили, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 11,90 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

Згідно з пунктом 1.3.4 вищевказаного Договору, строк сплати процентів: з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти. (т.1 а.с.6-12)

Кредит наданий ОСОБА_1 для особистих потреб - на придбання трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 (пункт 1.4 Договору).

За порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме:

- в розмірі подвійної облікової ставки НБ України від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні;

- в розмірі подвійної облікової ставки НБ України від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого ( еквіваленту ) розраховується за офіційним обмінним курсом НБ України гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті;

- пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

При цьому, Банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання за цим договором.

Позичальник повинен сплатити пеню за цим договором за першою вимогою Банку (п.п. 4.1 договору).

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника Банком приймається: застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення), а саме трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 та є власністю ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 28 вересня 2007 року; порука ОСОБА_2 ; порука ОСОБА_3 (п. 2.1. Договору кредиту) (т. 1 а.с. 167).

Підписання даного договору є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору.

12 грудня 2014 року між Банком та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до умов якої, змінено розмір процентної ставки по кредиту та змінено графік погашення кредиту, сторони домовились, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер зазначений при укладенні №0, так і реєстраційні номери в системі обліку банку, а саме № 1.

28 вересня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №1474603, відповідно якого та згідно додаткової угоди №1 від 12 грудня 2014 року до договору поруки поручитель надала згоду солідарно забезпечувати змінене основне зобов`язання (т. 1 а.с. 39-41)

28 вересня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №1474618, відповідно якого та згідно додаткової угоди №1 від 12 грудня 2014 року до договору поруки поручитель надала згоду солідарно забезпечувати змінене основне зобов`язання (т. 1 а.с. 42-44).

28 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І., згідно якого Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно, а саметрьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 167-169)

За паспортом, свідоцтвом ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 68-72).

Колегія суддів перевірила та відхилила доводи апелянта ОСОБА_1 щодо наявності підстав для задоволення її зустрічних позовних вимог про визнання недійсними кредитного договору із змінами та договору іпотеки, врахувавши наступне.

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000р. № 2121-ІІІ(із змінами), кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону передбачають можливість здійснення банками кредитних операцій від свого імені, на власних умовах та на власний ризик незалежно від виду валюти, яка використовується, на підставі банківської ліцензії та не містять заборони на видачу кредитів, у т.ч. у іноземній валюті.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Посилання позивачки ОСОБА_1 на недійсність оспорюваного правочину із зазначенням ст.ст. 203, 215, 230, 627 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 18, 19, 21-23 Закону України «Про захист прав споживачів», спростовуються наявними у справі доказами, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

За змістом положень ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Проте наявності таких обставин і підстав судом не встановлено.

Так, за змістом оспорюваного кредитного договору, сторони погодили та визначили усі істотні умови на час його підписання, позивачка погодилася на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладання і підписання кредитного договору було вільним.

Оспорюваний позивачкою договір не суперечить вимогам законодавства, встановленим для договорів даного виду, позивачкою не надано доказів недійсності договору, зокрема із заявлених нею підстав із посиланням на ст. 230 ЦК України, тобто вчинення правочину під впливом обману, та(або) його нікчемності, не встановлено таких і судом апеляційної інстанції.

Посилання апелянта на положення пп. «д» ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції Закону чинної на час укладення оспорюваного договору), яка передбачає обов`язок кредитодавця повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо), не може бути підставою для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору.

Так, за пунктом 7.12 кредитного Договору, підписанням цього Договору, позивачка зазначила і посвідчила власним підписом факт та згоду з умовами цього Договору, підтвердила свої права та обов`язки за цим Договором і погодилась з ними, підтвердила здатність виконувати умови цього Договору, та що всі умови даного Договору їй цілком зрозумілі і Позичальник вважає їх справедливими по відношенню до неї, а також що перед укладанням цього Договору отримала від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».(т. 1 а.с. 11)

Об`єктивних доказів підвищення, в односторонньому порядку, Банком процентної ставки за користування кредитними грошима до суду не надано і судом таких не встановлено.

Право Банку надати кредит позивачці сторони не заперечували, тому з огляду на положення частини 1 ст. 82 ЦПК України, суд визнав вказані обставини встановленими.

Укладений сторонами Договір іпотеки № 65512 від 28 вересня 2007 року квартири, яку ОСОБА_1 придбала за отримані від Банку кредитні кошти посвідчений приватним нотаріусом Обухівського міського нотаріального округу Чеботар С.І.(т. 1 а.с. 168-169)

Встановивши, що Банк мав право надати кредит, спірний кредитний договір і договір іпотеки підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у Додатку до кредитного договору «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», які підписані позивачкою, міститься повна інформація стосовно умов кредитування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсними кредитного Договору із змінами та Договору іпотеки.

Проте, в частині часткового задоволення первісного позову Банку, колегія суддів не погодилась з висновками районного суду, врахувавши наступне.

Щодо надання кредиту в іноземній валюті.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

У ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» визначено, що терміни, які використовуються в цьому Декреті, мають таке значення: іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Вказана позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц, у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Факт укладення вищевказаного кредитного Договору та отримання за ним 100 000 доларів, що на час укладення Договору дорівнювало еквіваленту 505 000 грн., для придбання трикімнатної квартири боржник ОСОБА_1 в суді першої інстанції, у т.ч. у зустрічній позовній заяві не заперечувала. Вказані обставини надання Банком позичальнику кредитних грошей у визначеній сумі підтверджується належно завіреною банківською випискою (т. 1 а.с. 67, 138).

Право Банку надавати кредити в іноземній валюті (доларах США) підтверджується наявними у справі доказами, дозволами, банківською ліцензією та Статутом (т. 1 а.с. 77-92).

Враховуючи вищезазначене, висновки районного суду про стягнення заборгованості в гривні колегія суддів апеляційного суду визнала помилковими, а доводи апеляційної скарги Банку в цій частині - обґрунтованими.

Таким чином, позичальник ОСОБА_1 мала зобов`язання повернути заборгованість саме в доларах США, оскільки у підписаному нею Договорі зазначена сума кредиту за Договором - 100 000 доларів США і саме за цими зобов`язаннями позичальника ОСОБА_1 давали згоду відповідати поручитель ОСОБА_2 і поручитель ОСОБА_3 .

Щодо дострокового повернення кредиту.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Умовами договору передбачено право Банку достроково стягнути суму наданого кредиту, зокрема розділом 6 договору кредиту.

Так, у п. 6.1.2 договору споживчого кредиту №0 від 28 вересня 2007 року зазначено, що Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з п. 1.2.2 цього договору та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Згідно з п. 6.2 кредитного договору у разі застосування Банком права, передбаченого п. 6.1.2 цього договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним: Банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника; терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали. А кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що Банк направив за адресою позичальника повідомлення про порушення зобов`язань позичальника за договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов`язань за договором протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку.

Терміни дострокового повернення кредиту вважаються такими, що настали, а кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі з 41 календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення Банку про дострокове повернення кредиту, а у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку внаслідок зміни позичальником адреси або з інших підстав протягом 40 календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення Банку.

Так, розділом 6 кредитного договору сторони кредитних правовідносин врегулювали питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції Закону №3682-XII від 15 грудня 1993 року, чинній на час укладення оспорюваного позичальником кредитного Договору) якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що підставою для пред`явлення вимоги може бути будь-яка з чотирьох умов, що визначені у ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»

Зважаючи на наведене, затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці, є достатньою підставою для реалізації банком права вимоги дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, незважаючи на наявність чи відсутність інших умов, зазначених у згаданій статті Закону України «Про захист прав споживачів». Правилами ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено, що направлення письмової вимоги про дострокове повернення кредитних коштів є обов`язковою умовою, яка має передувати зверненню з відповідним позовом до суду. Пред`явлення позову про дострокове погашення заборгованості, за своєю правовою природою, є пред`явленням такої вимоги позичальнику, а тому банком не допущено порушень порядку пред`явлення такої вимоги боржнику. Обрання певного способу пред`явлення вимоги належить до прав кредитора.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що банк має право пред`явити вимогу боржнику як у позасудовому порядку, так і одразу у судовому, оскільки безпосередня заборона на вчинення таких дій у законі або договорі відсутня. Умови кредитного договору не містять чіткої вимоги щодо пред`явлення вимоги спочатку у позасудовому порядку, в разі її невиконання - у судовому.

03 листопада 2017 року Банк направив боржнику ОСОБА_1 , поручителям ОСОБА_2 ОСОБА_3 , кожній окремо лист-вимогу про погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня, в якому зазначив, що у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення (Вимоги), Банк вимагає повного дострокового виконання зобов`язань за кредитним Договором № 0 від 28 вересня 2007 року. Факт отримання 09 листопада 2017 року вказаного листа-вимоги боржником ОСОБА_1 , поручителями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , підтверджується поштовими повідомленнями з відмітками працівників пошти про вручення рекомендованого листа (т. 1 а.с. 45-52).

Зважаючи на наведене, Банк скористався своїм правом заявити вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, попередивши боржника і поручителів про прострочену заборгованість, тому строк дострокового виконання кредитного зобов`язання вважається таким, що настав 12 грудня 2017 року.

Об`єктивних доказів будь-яких інших вимог про дострокове погашення кредитної заборгованості до суду не надано і таких матеріали справи не містять.

Отже, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, який вважається таким, що настав із 12 грудня 2017 року.

Відповідний правовий висновок викладений і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у справі №398/4514/15-ц.

Щодо поруки.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Згідно з п. 1.4 договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Відповідно до п. 2.2 договору поруки у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).

За змістом п. 3.2 договору поруки у випадку невиконання поручителем вимоги кредитора, пред`явленої згідно умов п. 2.2 договору, поручитель сплачує кредитору пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБ України, що діяла на момент прострочення поручителем виконання своїх зобов`язань за договором, за кожен день прострочення.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на час подання позову) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Керуючись положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

З наданих позивачем довідок-розрахунків заборгованості за кредитом ОСОБА_1 з 25 травня 2017 року порушувала умови кредитного Договору та мала непогашену заборгованість (т. 1 а.с. 53-66).

З вказаного вище можна зробити висновок, що боржник із зазначеної дати порушувала зобов`язання за кредитним договором та не погашала заборгованість.

Як убачається з п. 1.2.2 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 28 вересня 2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору згідно умов відповідної угоди сторін (т. 1 а.с. 7, 28).

Згідно з Додатком №1 до договору кредиту, з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 12 грудня 2014 року, графіком погашення кредиту передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати щомісячно за визначеною сторонами в Договорі відсотковою ставкою у відповідний період користування кредитними грошима, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу (т. 1 а.с. 28-44).

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Припинення поруки не є тотожним з припиненням договору поруки, оскільки порукою забезпечується певні зобов`язання, які за кредитним договором визначаються у тому числі також щомісячними платежами, а тому припинення поруки за певним щомісячним платежем, як окремим щомісячним зобов`язанням, яке є складовою частиною загального зобов`язання за кредитом, не тягне припинення поруки в цілому за усім кредитним зобов`язанням, визначеним щомісячними платежами.

Таким чином, аналізуючи положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, необхідно дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

Оскільки Банк звернувся з позовом до суду 26 лютого 2018 року, про що свідчить штемпель поштового відправлення на конверті, в якому була надіслана позовна заява, Банк змінив строк виконання основного зобов`язання і строк виконання такого настав (т. 1 а.с. 01-98).

Тому, солідарною є відповідальність боржника і поручителя за період з 26 серпня 2017 року, тобто до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Щодо процентів та пені.

Зважаючи на наведене вище, пред`явивши позов до суду, банк скористався своїм правом заявлення вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором і таким чином на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена ч. 1 ст. 1048 ЦК України, до дня звернення банку з позовом до суду.

Відповідно до п. 1.3.1 договору кредиту за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів процентна ставка встановлюється у розмірі 11,90% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов Договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці.

Додатковою угодою № 1 від 12 грудня 2014 року до кредитного Договору і Договорів поруки, сторони визначили відсоткові ставки і періоди їх застосування.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 625 ЦК України (у редакції станом на день подання позову) боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом..

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання.

Так, строк позовної давності позивачем пропущено щодо стягнення пені за весь час кредитування. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом.

З огляду на зазначене можна зробити такі висновки.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц).

Судом встановлено, що Банк виконав свої зобов`язання по вказаному договору, на виконання п. 1.1 договору кредиту, надавши ОСОБА_1 грошові кошти в іноземній валюті в сумі 100 000 доларів США.

Заявивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з боржника і поручителів солідарно суму боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року, з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 12 грудня 2014 року, станом на 21 лютого 2018 року в розмірі 66 975,83 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 25 126,41 грн., з яких: 60250.27 доларів США - кредитна заборгованість, у тому числі 3281.87 доларів США прострочена заборгованість з травня 2017 року; 6725.56 доларів США - заборгованість по процентам; 8396.15 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 16730.26 грн. - пеня за прострочення по сплаті процентів, які розраховані за період з 27 травня 2017 року до 21 лютого 2018 року (т. 1 а.с. 1-98).

За клопотанням апелянта ОСОБА_1 та її представника - адвоката Бойчук І.В. апеляційним судом була призначена по справі судова економічна експертиза, витребувано судом матеріали кредитної справи (т. 2 а.с. 47-53, 127-134).

За висновком Київського НДІСЕ МЮ України від 31 жовтня 2019 року № 857/19-72 зазначено наступне:

1. Згідно наданих на дослідження документів, на момент укладення Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року, розрахунково підтверджується: - реальна процентна ставка в розмірі 13.64%; абсолютне значення подорожчання кредиту в розмірі 134649.45 доларів США.

Згідно наданих на дослідження документів, в редакції Додаткової угоди № 1 щодо зміни умов Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року за період з 12 грудня 2014 року розрахунково підтверджується: реальна процентна ставка в розмірі 12.69%; абсолютне значення подорожчання кредиту в розмірі 64980.95 доларів США.

2. Розрахована експертом реальна процентна ставка на момент укладання Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року в розмірі 13.64% відповідає даним, які наведені в Додатку № 2 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року.

Розраховане експертом абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладання Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року в розмірі 134649.45 доларів США не відповідає даним, які наведені в Додатку № 2 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року, при цьому відхилення зазначених показників складає 10.39 доларів США.

Розраховані експертом реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту в редакції Додаткової угоди № 1 щодо зміни умов Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року за період з 12 грудня 2014 року не відповідають даним, які наведені в Додатку № 2 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року, при цьому відхилення зазначених показників складає: реальної процентної ставки - 0.99%; абсолютного значення подорожчання кредиту 4221 доларів США.

3. Згідно наданих на дослідження документів, наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 станом на 21 лютого 2018 року в розмірі 66975.83 доларів США відповідає умовам договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року, зі змінами, внесеними Додатковою угодою № 1 від 12 грудня 2014 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором.

Оскільки в наданому на дослідження розрахунку Банка по заборгованості за Кредитом, пеня розрахована в іноземній валюті (дол..США) та конвертована в національну валюту на дату складання розрахунку, а також враховуючи, що в матеріалах, наданих на дослідження, відсутні та на клопотання експерта не надані виписки по обліку заборгованості Позичальника щодо нарахування пені, розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року станом на 21 лютого 2018 року в частині суми заборгованості по пені в розмірі 25126.41 грн. є необґрунтованим.

4. Заборгованість позичальника ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року станом на 21 лютого 2018 року підтверджується в розмірі 66976.03 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом - 60250.27 доларів США; заборгованість за процентами - 6725.76 доларів США.

Оскільки в наданому на дослідження розрахунку Банка по заборгованості за Кредитом, пеня розрахована в іноземній валюті (дол..США) та конвертована в національну валюту на дату складання розрахунку, а також враховуючи, що в матеріалах, наданих на дослідження, відсутні та на клопотання експерта не надані виписки по обліку заборгованості Позичальника щодо нарахування пені, розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року станом на 21 лютого 2018 року в частині суми заборгованості по пені в розмірі 25126.41 грн. є необґрунтованим (т. 3 а.с. 57-86).

Відповідно до частини 1 ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Оцінивши висновок судової економічної експертизи, інші наявні у справі докази суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість розрахунків Банку щодо кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року станом на 21 лютого 2018 року.

Так, за наданим Банком Додатком № 2 до кредитного Договору № 0 від 28 вересня 2007 року, позичальник ОСОБА_1 засвідчила власним підписом згоду, що абсолютне значенні подорожчання кредиту складатиме 134639.06 доларів США (т. 1 а.с. 19-27)

Експертом визначено відхилення зазначеного показника в сторону збільшення на 10.39 доларів США, проте таке відхилення суд визнає незначним.

За наданим Банком Додатком № 2 до кредитного Договору № 0 від 28 вересня 2007 року в редакції Додаткової угоди № 1 від 12 грудня 2014 року, позичальник ОСОБА_1 засвідчила власним підписом згоду, що абсолютне значенні подорожчання кредиту складатиме 60759.95 доларів США (т. 1 а.с. 32-37)

Експертом визначено відхилення зазначеного показника в сторону збільшення на 4221 доларів США із визначенням такої за реальною процентною ставкою 12.69% із зазначенням про відхилення реальної процентної ставки на 0.99%. При цьому, експертом зазначено, що відхилення виникло внаслідок того, що при розрахунку реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, банком не враховано платежі за надані супутні послуги на користь третіх осіб, пов`язані із страхуванням.

Таку різницю колегія суддів визнає значною. Проте кредитним Договором, із урахуванням змін за Додатковою угодою № 1 від 12 грудня 2014 року, який погоджений і підписаний його сторонами, визначені і передбачені відповідні умови які визначають складові розрахункової величини абсолютного значення подорожчання кредиту. Враховуючи вищезазначене та припинення з 21 лютого 2018 року нарахування відсотків за умовами передбаченими кредитним Договором, помилкове зазначення розрахункової величини абсолютного подорожчання кредиту за Додатковою угодою № 1 від 12 грудня 2014 року - 60 759.95 доларів США замість 64 980.95 доларів США, не призвело до порушення охоронюваних Законом прав і інтересів позичальника, і не може бути визнано самостійною підставою для висновку про недійсність оспорюваного позивачкою кредитного Договору.

При цьому, за цим же висновком судової експертизи підтверджено обґрунтованість нарахування Банком і відповідачами не спростовано наявності кредитної заборгованості в розмірі 66976.03 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом - 60250.27 доларів США; заборгованість за процентами - 6725.76 доларів США.

За висновком судового експерта розрахунок пені визнаний не обґрунтованим. Колегія суддів апеляційного суду частково погодилась з таким висновком, оскільки виконаний Банком розрахунок пені із застосуванням офіційного обмінного курсу НБ України гривні до валюти зобов`язання станом на дату складення розрахунку не відповідає положенням пункту 4.1 кредитного Договору. Мотивування судового експерта про нормативну необґрунтованість визначеного Банком розрахунку пені в іноземній валюті у кредитному зобов`язанні суд визнав помилковим та відхилив, врахувавши наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 ДекретуКабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказану обставину, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Відповідний правовий висновок щодо можливості нарахування і стягнення неустойки в іноземній валюті, викладений в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 752/13877/15-ц (6-211цс17), відсутність підстав відступлення від якого зазначено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (14-64цс19).

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що на підставі кредитного договору від 28 вересня 2007 року ОСОБА_1 отримала кредит в іноземній валюті - доларах США.

Згідно з пунктом 4.1 зазначеного Договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме:

- в розмірі подвійної облікової ставки НБ України від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні;

- в розмірі подвійної облікової ставки НБ України від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого ( еквіваленту ) розраховується за офіційним обмінним курсом НБ України гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті;

- пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

Тому, нарахування пені Банком у цій справі мало б відбуватись в розмірі подвійної облікової ставки НБ України від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого ( еквіваленту ) розраховується за офіційним обмінним курсом НБ України гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, оскільки сума такої заборгованості за Договором виражена в іноземній валюті.

Враховуючи вищезазначені вимоги законодавства, стягненню підлягають проценти за користування кредитом і пеня до дати настання дострокового виконання кредитного зобов`язання за вимогою Банку, тобто які нараховані до 12 грудня 2017 року.

Таким чином, колегія суддів визначила розрахунок заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів, виходячи з довідок-розрахунків, наданих позивачем, які не суперечать висновку судової експертизи у справі, з урахуванням дати настання строку виконання кредитного зобов`язання достроково.

Враховуючи викладене, колегія суддів наводить наступний розрахунок пені.

За несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - в сумі 4323.90 грн., з яких:

- 27.05.2017 р. - 25.06.2017 р. - 158.77 грн. (296.84 дол. США х 26.03 грн./дол..США за курсом НБ України х 30/365 х 25%);

- 26.06.2017 р. - 27.07.2017 р. - 338.26 грн. (596.11 дол. США х 25.89 грн./дол..США за курсом НБ України х 32/365 х 25%):

- 28.07.2017 р. - 25.08.2017 р. - 452.63 грн. (895.38 дол. США х 25.45 грн./дол..США за курсом НБ України х 29/365 х 25%);

- 26.08.2017 р. - 28.09.2017 р. - 736.41 грн. (1194.65 дол. США х 26.47 грн./дол..США за курсом НБ України х 34/365 х 25%);

- 29.09.2017 р. - 26.10.2017 р. - 766.97 грн. (1493.92 дол. США х 26.77 грн./дол..США за курсом НБ України х 28/365 х 25%);

- 27.10.2017 р. - 25.11.2017 р. - 1068.87 грн. (1793.19 дол. США х 26.86 грн./дол..США за курсом НБ України х 30/365 х 27%);

- 26.11.2017 р. - 12.12.2017 р. - 801.99 грн. (2092.46 дол. США х 27.27 грн./дол..США за курсом НБ України х 17/365 х 27%);

За несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом - в сумі 8688.79 грн., з яких:

- 27.05.2017 р. - 25.06.2017 р. - 323.79 грн. (605.37 дол. США х 26.03 грн./дол..США за курсом НБ України х 30/365 х 25%);

- 26.06.2017 р. - 27.07.2017 р. - 675.14 грн. (1189.78 дол. США х 25.89 грн./дол..США за курсом НБ України х 32/365 х 25%):

- 28.07.2017 р. - 25.08.2017 р. - 908.27 грн. (1796.72 дол. США х 25.45 грн./дол..США за курсом НБ України х 29/365 х 25%);

- 26.08.2017 р. - 28.09.2017 р. - 1471.28 грн. (2386.80 дол. США х 26.47 грн./дол..США за курсом НБ України х 34/365 х 25%);

- 29.09.2017 р. - 26.10.2017 р. - 1540.06 грн. (2999.74 дол. США х 26.77 грн./дол..США за курсом НБ України х 28/365 х 25%);

- 27.10.2017 р. - 25.11.2017 р. - 2155.03 грн. (3615.39 дол. США х 26.86 грн./дол..США за курсом НБ України х 30/365 х 27%);

- 26.11.2017 р. - 12.12.2017 р. - 1615.22 грн. (4214.28 дол. США х 27.27 грн./дол..США за курсом НБ України х 17/365 х 27%);

Обов`язок ОСОБА_1 сплатити заборгованість, яка на 12 грудня 2018 року склала 60250.27 доларів США заборгованості за кредитом, 6078.20 доларів США заборгованості за процентами, 4323.90 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 8688.79 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості процентів за користування кредитом, нарахованих Банком та в межах заявлених останнім уточнених позовних вимог із 27 травня 2017 року до 12 грудня 2017 року підтверджуються наявними у справі доказами.

Інших об`єктивних доказів її погашення боржником, у тому числі за рахунок іпотечного майна, боржником і поручителями не надано.

Із зазначеним позовом Банк звернувся до суду 26 лютого 2018 року про що свідчить штемпель на конверті поштового відправлення позовної заяви (т. 1 а.с. 1-98)

Відповідачами заявлено про припинення поруки з підстав ч. 4 ст. 559 ЦК України.

При цьому, не можна покладати на поручителя ОСОБА_2 і поручителя ОСОБА_3 солідарного зобов`язання з боржником про повернення усієї суми стягнення кредиту, оскільки частина цієї суми визначена з 27 травня до 26 серпня 2017 року, тобто більше ніж шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання.

Таким чином, до збігу шестимісячного строку з моменту пред`явлення позову (26 серпня 2018 року) та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів слід обчислювати нарахування боргових сум, які підлягають солідарному стягненню з боржника і поручителя. В частині щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів за період який виник до 26 серпня 2018 року заборгованість не підлягає стягненню з поручителів, оскільки в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України в цій частині вимог порука ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є припиненою.

Тому, за зобов`язаннями погашення кредитної заборгованості за період з 26 серпня 2017 року і до 12 грудня 2017 року на суму 57267.29 (60250.27 дол. США - 2982.98 дол. США) доларів США заборгованості за кредитом, 3078.46 (6078.20 дол. США - 2999.74 дол. США) доларів США заборгованості за процентами, 3374.24 грн. (4323.90 грн. - 949.66 грн.) пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 6781.59 (8688.79 грн. - 1907.20 грн.) грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості процентів, нарахованих Банком та в межах заявлених останнім позовних вимог, відповідальність боржника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є солідарною.

На відповідачку ОСОБА_1 має бути покладений обов`язок сплатити решту простроченої заборгованості, яка за період з 27 травня до 26 серпня 2017 року склала 2982.98 доларів США заборгованості за тілом кредиту, 2999.74 доларів США заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, 949.66 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 1907.20 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості процентіввідповідно укладеного сторонами Договору із Додатками № 1 і № 2 за якими визначені суми щомісячних платежів.

За таких обставин оскаржуване рішення районного суду в частині часткового задоволення первісного позову Банку підлягає скасуванню із ухваленням нового по суті заявлених вимог. В частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених вимог (99 %), слід стягнути на користь АТ «УкрСиббанк» з відповідачки ОСОБА_1 - 10837.80 грн. судового збору за розгляд справи районним судом і 16256.70 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом та з відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , з кожної, по 8365.66 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та по 12548.49 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата якого підтверджується платіжними дорученнями (т. 1 а.с. 1, 97 т. 2 а.с. 28, 67).

Інші доводи скарг цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 1, 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2018 року скасувати в частині часткового задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «УкрСиббанк» та ухвалити цій частині нове рішення

Позов Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», код ЄДРПОУ - 09807750, заборгованість за кредитним договором № 0 від 28 вересня 2007 року, із змінами внесеними Додатковою угодою № 1 від 12 грудня 2014 року:

- 2982 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят два) долари США 98 центів заборгованості за кредитом;

- 2999 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) доларів США 74 центи заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом;

- 949 (дев`ятсот сорок дев`ять) грн. 66 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

- 1907 (одна тисяча дев`ятсот сім) грн. 20 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», код ЄДРПОУ - 09807750, заборгованість за кредитним договором № 0 від 28 вересня 2007 року, із змінами внесеними Додатковою угодою № 1 від 12 грудня 2014 року:

- 57267 (п`ятдесят сім тисяч двісті шістдесят сім) доларів США 29 центів заборгованості за кредитом;

- 3078 (три тисячі сімдесят вісім) доларів США 46 центів заборгованості за процентами;

- 3374 (три тисячі триста сімдесят чотири) грн. 24 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

- 6781 (шість тисяч сімсот вісімдесят одна) грн. 59 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом.

В іншій частині вимог Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - відмовити.

В іншій частині рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2018 року - залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», код ЄДРПОУ - 09807750, - 10837 (десять тисяч вісімсот тридцять сім) грн. 80 коп. судового збору за розгляд справи районним судом і 16256 (шістнадцять тисяч двісті п`ятдесят шість) грн. 70 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Стягнути із ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», код ЄДРПОУ - 09807750, - 8365 (вісім тисяч триста шістдесят п`ять) грн. 66 коп. судового збору за розгляд справи районним судом та 12548 (дванадцять тисяч п`ятсот сорок вісім) грн. 49 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Стягнути із ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», код ЄДРПОУ - 09807750, - 8365 (вісім тисяч триста шістдесят п`ять) грн. 66 коп. судового збору за розгляд справи районним судом та 12548 (дванадцять тисяч п`ятсот сорок вісім) грн. 49 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 06 грудня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова