Справа № 404/2719/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:
головуючого-судді: Драного В.В.
при секретарі: Дерев`янко А.В.
за участю відповідача - ОСОБА_1
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої військовослужбовцем під час виконання службових обов`язків, -

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої військовослужбовцем під час виконання службових обов`язків в сумі 6064,31 грн. В обґрунтування позову вказала, що аудиторська перевірка фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.10.2015 року по 01.10.2017 року виявила порушення фінансово-бюджетної дисципліни. Під час проведення службового розслідування за даними фактами було встановлено вину військовослужбовця ОСОБА_1 , який, згідно своїх обов`язків, вносячи дані в добові накази, допустив внесення недостовірних даних про кількість діб відпусток стосовно військовослужбовців ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що призвело до переплати їм грошового забезпечення на загальну суму 6064,31 грн. Внаслідок цього, позивач здійснив переплату в сумі 6064,31 грн. За таких обставин, просить стягнути з відповідача 6064,31 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків, заподіяних з його вини державі в особі в/ч НОМЕР_1 .
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.07.2018 року відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання.

31.08.2018 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що вважає позов не обґрунтованим, оскільки він не міг вносити недостовірні дані про кількість діб відпусток стосовно військовослужбовців ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до добового наказу, тому що перебував у відпустці у період з 22.09.2016 року по 06.10.2016 року та з 24.10.2016 року по 11.11.2016 року і не виконував службові обов`язки. Вказав, що позивач не надав його посадову інструкцію. Також, зазначив, що він погоджував відповідні накази разом з іншими посадовими особами військової частини, а тому відповідальність за зміст наказів лежить на всіх посадових особах, які його погоджували. За таких обставин, просить відмовити у задоволенні позову.
Представник позивача 08.10.2018 року подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому вказав, що ОСОБА_1 дійсно перебував у відпустці з 22.09.2016 року по 06.10.2016 року, а тому не є таким, що незадовільно виконав свої службові обов`язки, які сприяли переплаті грошового забезпечення ОСОБА_2 . Щодо інших військовослужбовців, то переплата їм грошового забезпечення стала можливою через слабкий контроль ОСОБА_1 над підпорядкованим йому особовим складом, який готував проект наказів по стройовій частині. Також зазначив, що ОСОБА_5 дійсно перебував у відпустці з 24.10.2016 року по 11.11.2016 року, однак командуванням в/ч НОМЕР_1 встановлено, що у добовому наказі від 24.10.2016 року (щодо військовослужбовця ОСОБА_3 ) в частині погодження міститься підпис відповідача. За таких обставин, просить стягнути з відповідача 3266,92 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків, заподіяних з його вини державі в особі в/ч НОМЕР_1 .
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31.01.2019 року клопотання представника позивача про проведення судового засіданні в режимі відеоконференції від 29.12.2018 року було задоволено.
У судове засідання 19.03.2019 року представник позивача не з`явився. Про дату, час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надав.
Відповідач у судовому засіданні 13.12.2018 року позов не визнав, підтримав доводи відзиву на позовну заяву. Зазначив, що 24.10.2016 року він уже перебував у відпустці та був відсутній у розташуванні військової частини, а тому не міг підписати добовий наказ від 24.10.2016 року. Вказав, що проект даного наказу готувала сержант ОСОБА_6 . У судове засідання 19.03.2019 року відповідач не з`явився. Про дату, час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надав.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
Судом встановлено, що наказом командира 57 окремої мотопіхотної бригади (по стройовій частині) від 10.08.2015 року № 225 майора ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини та допущено до виконання обов`язків чергового відділення всебічного забезпечення командного пункту штабу бригади з 10.08.2015 року (а.с. 8).
Згідно п. 3 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24.10.2016 року № 298 начальника стройової частини відділення персоналу штабу майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини з 11.11.2016 року. ОСОБА_1 є таким, що 24.10.2016 року справи та посаду здав. ОСОБА_1 використав щорічну основну відпустку за 2016 рік у період з 22.09.2016 року по 06.10.2016 року та з 24.10.2016 року по 11.11.2016 року (а.с. 9).
Як вбачається із витягу з акту проведення службового розслідування по факту порушення фінансово-бюджетної дисципліни, затвердженого 21.02.2018 року командиром в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_7 , на підставі звіту від 14.12.2017 року про результати аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.10.2015 року по 01.10.2017 року командиром частини було призначено службове розслідування. Перевіркою військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_1 вніс невірні дані щодо кількості днів відпусток в добових наказах про звільнення військовослужбовців ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (від 23.09.2016 року № 267, п. 9 наказу від 24.10.2016 року № 298, від 30.03.2016 року № 90 відповідно). Фінансово-економічною службою в/ч НОМЕР_2 військовослужбовцю ОСОБА_2 , з порушенням вимог чинного законодавства, було переплачено компенсацію за 12 діб щорічної відпустки за 2016 рік у розмірі 2797,39 грн., ОСОБА_3 2001,33 грн., ОСОБА_4 1265,59 грн. Тому, начальник стройової частини ОСОБА_1 повинен відшкодувати 6064,31 грн. (а.с. 16-19).
В наказі командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської частини) від 21.02.2018 року № 184 «Про результати службового розслідування» зазначено, що в ході службового розслідування було встановлено вину посадових осіб в/ч НОМЕР_1 в порушенні військової дисципліни, зокрема, начальника стройової частини відділення персоналу штабу в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 . З метою реалізації висновків цього розслідування, притягнення винних посадових осіб до дисциплінарної та матеріальної відповідальності помічнику командира з правової роботи-начальнику юридичної групи наказано подати цивільні позови до, зокрема, ОСОБА_1 для відшкодування в бюджет держави у сумі 6064,31 грн. у зв`язку з порушенням ним посадових обов`язків при визначенні кількості діб відпустки в наказах по стройовій частині військовослужбовцям ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що призвело до незаконних переплат грошового забезпечення (а.с. 22-25).
Згідно вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до п. 1 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке затверджене Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року №243/95-ВР, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.
Пунктом 2 даного Положення встановлено, що військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами, до якого, зокрема, належать кошти.
Відповідно до п.п. 17, 19 цього Положення у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідуванням повинно бути встановлено:
- в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка;
- якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду;
- вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено;
- умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду;
- чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків;
- ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами;
- умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.
В порушення вищевазаних вимог Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, наданий позивачем витяг з акту про проведення службового розслідування не містить конкретних даних про те, які нормативні акти були порушені ОСОБА_1 .
Також суд критично ставиться до результатів службового розслідування, оскільки позивач в ході розгляду справи визнав той факт, що відповідач не міг внести невірні дані щодо кількості днів відпусток в добовому наказі про звільнення військовослужбовця ОСОБА_2 від 23.09.2016 року № 267, що суперечить результатам службового розслідування.
Крім того, відповідач у судовому засіданні стверджував, що добовий наказ про звільнення ОСОБА_3 від 24.10.2016 року № 298 не підписував. Як вбачається з п. 3 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24.10.2016 року № 298 ОСОБА_1 перебував у відпустці з 24.10.2016 року по 11.11.2016 року та 24.10.2016 року справи та посаду здав, а відтак він не мав права підписувати даний наказ. В свою чергу, проект цього наказу підготувала тво помічника начальника стройової частини відділення персоналу штабу в/ч НОМЕР_2 молодший сержант ОСОБА_6 (а.с. 68).
Згідно п. 3 цього Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.
Відповідно до ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Позивач не надав суду посадової інструкції начальника стройової частини в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 , а відтак суд позбавлений можливості визначити наявність в його поведінці протиправності, причинного зв`язку між нею і настанням шкоди та його вини у заподіянні шкоди.
Також позивач надав лише наказ командира 57 окремої мотопіхотної бригади (по стройовій частині) від 10.08.2015 року № 225, яким ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини та допущено до виконання обов`язків чергового відділення всебічного забезпечення командного пункту штабу бригади, що унеможливлює встановлення дати його переведення на посаду начальника стройової частини в/ч НОМЕР_2 .
Крім того, надані позивачем добові накази про звільнення військовослужбовців ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (від 23.09.2016 року № 267, від 30.03.2016 року № 90 відповідно) не містять погоджувальної частини та підпису відповідача.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Таким чином, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями (бездіяльністю) відповідача заподіяно прямої дійсної шкоди, а також не встановлено причинного зв`язку між його поведінкою та фактичним настанням шкоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності, а тому у задоволенні позовних вимог слід вімовити.
Керуючись ст. ст. 8, 12, 13, 19, 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної шкоди завданої військовослужбовцем під час виконання службових обов`язків відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний