РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 555/2574/17

Провадження № 22-ц/4815/15/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О.,

секретар судового засідання - Брикса Ю. Ю.,

учасники справи:

позивач - Керівник Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області

в інтересах держави в особі Тищицької сільської ради Березнівського району

Рівненської області;

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 26 червня 2018 року у складі судді Собчука А.Ю., проголошене о 10 год. 26 хв. в м. Березне Рівненської області, повний текст якого складений 05 липня 2018 року,

в с т а н о в и в :

Керівник Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області в інтересах держави в особі Тишицької сільської радиБерезнівського району Рівненської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих невиконанням зобов'язання, щодо сплати пайової участі, в сумі 111 706 грн.. Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населених пунктів Тишицької сільської ради, затвердженого рішенням Тишицької сільської ради Березнівського району Рівненської області №379 від 20 березня 2013, відповідач як замовник будівництва зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, шляхом укладення договору про пайову участь. Однак у порушення вимог закону ОСОБА_1 договору про пайову участь із Тишицькою сільською радою не уклала і не сплатила пайового внеску, внаслідок чого позивачеві завдано збитків у виді упущеної вигоди.

Рішенням Березнівського суду Рівненської області від 11 жовтня 2018 року вказаний позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Тишицької сільської ради Березнівського району Рівненської області 111 706 грн. 00 коп. збитків у формі упущеної вигоди. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь прокуратури Рівненської області судовий збір в розмірі 1675 грн. 59 коп..

Рішення суду першої інстанції вмотивоване ст. 22 ЦК України, яка передбачає право особи, якій завдано збитків, у тому числі упущеної вигоди, та обґрунтоване тим, що неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов'язку взяти участь у створенні і розвитку інфраструктури міста, який кореспондується зі зверненням відповідача до позивача із заявою про укладення такого договору, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої Тишицька сільська рада була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів, яка охоплюється визначенням упущеної вигоди. При цьому, судом враховано, що наслідки у виді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв'язку із наведеною бездіяльністю відповідача.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що збудований відповідачем об'єкт - магазин продуктових товарів за адресою: АДРЕСА_1 є об'єктом соціальної інфраструктури, а відтак відповідач підлягає звільненню від сплати пайового внеску на підставі п.6 ч.4 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Доводить, що відсутні правові підстави для стягнення з неї збитків у формі упущеної вигоди. Зауважує, що обов'язок сплатити пайові кошти передбачений лише при договірних відносинах, яких у даному випадку між нею та сільською радою не існує, що в свою чергу ставить під сумнів застосування ст.. 1166 ЦК України, на яку покликається позивач. Зазначає, що Тишицька сільська рада жодним чином не повідомляла її та не спонукала укласти договір пайової участі, що підтверджується листом на ім'я адвоката від 07.03.2018р.. Додає, що вона письмово, своєю заявою від 09.05.2015р. повідомила Тишицьку сільську раду про початок будівництва магазину, проте остання жодного разу впродовж майже трьох років не звернулась про укладення договору пайової участі, а судом не було надано належної оцінки даному факту. Вказує, що Тишицька сільська рада в порушення ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» не оприлюднила у засобах масової інформації своє рішення про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населених пунктів, чим порушила право відповідача на інформацію. Заперечує суму збитків, завданих невиконанням зобов'язання щодо пайової участі у розмірі 111 706, 00 грн., оскільки дана сума розрахована та внесена до позовної заяви на підставі листа Тишицької сільської ради № 1067 від 16.11.2017р., та підставою нарахування цієї суми наведена формула, яка зазначена в п. 2.6 додатку 1 рішення сесії Тишицької сільської ради від 20.03.2013р. № 379, до якої включено загальну кошторисну вартість будівництва згідно з проектною документацією, яка, проте, не була визначена на початок будівництва. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві керівник Сарненської місцевої прокуратури вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 05 травня 2015 року Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції Рівненській області зареєстровано декларацію РВ 44 про початок виконання будівельних робіт, об'єкт - будівництво магазину за адресою: АДРЕСА_1 (ІІ категорія складності).

05.10.2015 року Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області зареєстровано декларацію РВ 13 про готовність зазначеного об'єкта до експлуатації. Загальна площа будівлі - 199,5 кв. м.

При цьому, відповідачка як замовник будівництва із заявою про укладення договору про пайову участь до Тишицької сільської ради не зверталася та відповідний договір не укладала.

Правові й організаційні основи містобудівної діяльності на час виникнення спірних правовідносин врегульовані Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 4 ч. 1 ст. 1 якого передбачає, що замовником є фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву. Згідно з частиною другою статті 40 зазначеного Закону замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частини четвертої вказаної статті, до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва: 1) об'єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; 2) будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; 3) будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; 4) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; 5) об'єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; 6) об'єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об'єктів соціальної інфраструктури; 7) об'єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; 8) об'єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів; 9) об'єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об'єктів енергетики, зв'язку та дорожнього господарства (крім об'єктів дорожнього сервісу); 10) об'єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами (частина п'ята статті 40 зазначеного Закону).

Частина третя статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію (ч. 9 статті 40 зазначеного Закону).

Враховуючи вказане, відповідач як замовник будівництва мала обов'язок до реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації укласти договір про пайову участь. Проте такий обов'язок нею не був виконаний.

Згідно з ч. 2, 3, 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» обов'язок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва.

Визначений частиною дев'ятою статті 40 Закону строк тривалістю у п'ятнадцять робочих днів встановлений для добровільного виконання замовником будівництва обов'язку звернутися до органу місцевого самоврядування з метою укладення договору про пайову участь. Ухилення замовника будівництва від ініціювання укладення цього договору до прийняття об'єкта нерухомого майна в експлуатацію є порушенням обов'язку, прямо передбаченого чинним законодавством. Факт реєстрації декларації про готовність до експлуатації багатоквартирного житлового будинку не звільняє замовника будівництва від обов'язку укласти договір про пайову участь після такої реєстрації.

З огляду на те, що декларація про готовність до експлуатації магазину була зареєстрована 05 жовтня 2015 року, а Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає обов'язок замовника будівництва ініціювати укладення договору про пайову участь і укласти такий договір до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, до спірних правовідносин мають застосовуватися приписи зазначеного Закону.

Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону (частина перша статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населених пунктів Тишицької сільської ради затверджений рішенням Тишицької сільської ради Березнівського району Рівненської області № 379 від 20.03.2013 року (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 1.3 Порядку визначено, що воно поширюється на всіх замовників будівництва, незалежно від форм власності, які здійснюють будівництво на території населених пунктів Тишицької сільської ради.

Пунктом 1.5 Порядку визначено, що не залучаються до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту замовники у разі будівництва: об'єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів; будівель навчальних закладів, культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; об'єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об'єктів соціальної інфраструктури; об'єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; об'єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об'єктів енергетики, зв'язку та дорожнього господарства (крім об'єктів дорожнього сервісу); об'єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів.

Відповідно до п.2.1 Порядку, пайова участь у розвитку інфраструктури населених пунктів Тишицької сільської ради полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до бюджету Тишицької сільської ради коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури, згідно із договором.

У розділі 3 Положення визначено порядок залучення коштів замовників, зокрема, передбачено, що розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом 10 робочих днів з дня реєстрації міською (селищною, сільською) радою звернення замовника про укладання договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта з техніко - економічними показниками.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника до міської (селищної, сільської) ради про його укладання, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Із аналізу зазначених положень Закону та Порядку випливає, що участь замовників у розвитку інфраструктури населеного пункту можлива на підставі відповідного договору, в якому сторонами визначаються, зокрема, розмір пайової участі та строк (графік) сплати пайової участі.

З огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку, що укладення договору про пайову участь є обов'язковим для відповідача згідно з вимогами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку.

Враховуючи те, що відповідачка не виконала передбаченого Законом обов'язку з укладення договору про пайову участь, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для задоволення позову та стягнення збитків, завданих невиконанням зобов'язання по сплаті пайової участі в сумі 111 706, 00 грн..

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 26 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Гордійчук С. О.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.