Справа № 333/5167/18
Провадження №2/333/289/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовною заявою: ОСОБА_2, 69040, м. Запоріжжя, вул. Барикадна, буд. 149

до відповідача 1: ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, 69040, м. Запоріжжя, вул. Барикадна, буд. 149,

до відповідача 2: ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, 69040, м. Запоріжжя, вул. Барикадна, буд. 149,

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_7, 69040, м. Запоріжжя, вул. Барикадна, буд. 149,

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_8, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_9, 69040, м. Запоріжжя, вул. Барикадна, буд. 149,

третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, 69002, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 84,

третя особа 4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів 1, 2: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, 69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. 32

про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідачів 1, 2 - ОСОБА_3, ОСОБА_6, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Барикадна, буд. 149. В зазначеному будинку, окрім позивача, його дружини ОСОБА_7, сина ОСОБА_8 та онука ОСОБА_9, зареєстровані, але з 2010 року фактично не проживають донька - ОСОБА_6, її чоловік - ОСОБА_3 та двоє їх неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Дочка позивача разом із своєю сімєю в 2010 році переїхали жити до Іспанії, де мешкають на теперішній час. Через реєстрацію відповідачів 1,2 та їх неповнолітніх дітей в будинку ОСОБА_2 останній не може володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю самостійно, на власний розсуд. ОСОБА_2 не може оформити субсидію, хоча за розміром доходів має право на її отримання, сплата комунальних послуг у повному обсязі ставить позивача у тяжке матеріальне становище, оскільки він є пенсіонером та отримує мінімальну пенсію. З цих підстав, ОСОБА_2 змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у ньому, просила суд позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі 1, 2 до зали судового засідання не зявились, на адресу відповідачів, за якою останні зареєстровані, було направлено судові повістки. На адресу суду повернулися конверти з причини «за закінченням терміну зберігання», з невідомих суду причин відповідачі не зявились за їх отриманням. Крім того, судом на офіційному веб-сайті опубліковано оголошення про виклик відповідачів в судові засідання. У звязку з вищезазначеним, на підставі ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце слухання справи.

Треті особи 1,2 до зали судового засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причину неявки суд не повідомили.

Представник третьої особи 3 до зали судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи 2 до зали судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просила суд прийняти рішення в інтересах дитини.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок від 10.09.1997 року № 1454 є власником будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Барикадна, буд. 149 (а.с. 75). Зазначена обставина також підтверджується копією технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду станом на 05.08.1997 року (а.с. 7-9).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 405 ЦК України унормовано, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч. 1). Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2).

Із змісту позовної заяви слідує, що відповідач 2 ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_2. 11.08.2006 року між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС №022199, актовий запис №509 (а.с. 28), копією паспорту громадянина України серії СВ668678, виданого Комунарським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області 28.02.2002 року (а.с. 29-30), та паспортом громадянина України серії СЮ293825, виданого Комунарським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області 01.02.2013 року (а.с. 32-33). Від шлюбу відповідачі 1,2 мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження від 08.02.2007 року серії І-ЖС №051540, актовий запис №109 (а.с. 35), та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження від 23.08.2012 року серії І-ЖС №210018, актовий запис №850 (а.с. 36). ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.08.2006 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. За зазначеною адресою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована з 25.10.2006 року, неповнолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, - з 22.03.2007 року, а малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, - з 16.10.2012 року. Вказана обставина підтверджується листом Департаменту реєстраційних послуг Запорізькою міської ради №01-17/02/6319, який надійшов на адресу суду 10.10.2018 року (Вх. №27082/18Вх.) (а.с. 47). Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до довідки від 22.08.2018 року № 41, виданої квартальним комітетом №18 Комунарського району м. Запоріжжя, відповідачі 1, 2 - ОСОБА_3, ОСОБА_6 та їхні діти ОСОБА_4, ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, однак не проживають за місцем реєстрації з 2010 року (а.с. 76). Доказів протилежного матеріали справи №333/5167/18 не містять та відповідачами 1,2 не надано. З огляду на викладене, розглянувши позовні вимоги в частині визнання відповідачів 1,2 - ОСОБА_3, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: м. Запоріжжя, вул. Барикадна, буд. 149, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом. При цьому, дослідивши матеріали справи, розглянувши позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування зазначеним вище житлом, суд виходить з наступного. Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-Х1І та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З цих підстав, з метою захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей на житло, судом відмовляється у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: м. Запоріжжя, вул. Барикадна, буд. 149. Враховуючи клопотання позивача, а також вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 704,80 грн. судом покладається на ОСОБА_2 Керуючись ст.ст. 130, 141, 223, 268, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування будинком, що знаходиться за адресою: 69005, м. Запоріжжя, вул. Барикадна, буд. 149.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Повне рішення складено 28.01.2019 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова