Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 161/3863/18

Провадження 2/712/1908/18

22 січня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання - Олефіренко В.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (вул.Мальовнича,2, м.Черкаси), посилаючись на те, що 31 березня 2015р. між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики, на виконання умов якого ОСОБА_1 передав йому грошові кошти в сумі 5700 дол. США, що станом на 14.03.2018р. становить 148200 грн. та зобов"язався повернути їх до 01.09.2015р. На підтвердження даних обставин відповідач передав позивачу розписку про отримання коштів, яку склав та підписав власноручно. Крім того, в даній розписці як поручитель виступав ОСОБА_3 До даного часу відповідачі не виконали перед позивачем зобов"язання щодо повернення позики та позивач змушений звернутись до суду. Просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 148200 грн., судові витрати покласти на відповідачів.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з"явилися, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, відзиву на позов не подали.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства.

Встановлено, що 31 березня 2015р. між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики, на виконання умов якого ОСОБА_1 передав йому грошові кошти в сумі 5700 дол. США та зобов"язався повернути їх до 01.09.2015р.

На підтвердження даних обставин відповідач ОСОБА_2 передав позивачу розписку про отримання коштів, яку склав та підписав власноручно. Крім того, в даній розписці як поручитель вказаний ОСОБА_3

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 не виконано перед позивачем зобов"язання щодо повернення позики згідно розписки 31 березня 2015р., в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу 148200 грн., визначену у еквіваленті 5700 доларів США у національній валюті гривні на момент звернення до суду.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 дала покази про те, що її чоловік дійсно надав у борг відповідачу ОСОБА_2 заявлену до присудження суму коштів, про що останній надав розписку від 31 березня 2015р. Також між сторонами досягнута домовленість про те, що поручителем буде син ОСОБА_2 ОСОБА_3 Крім того, раніше при наданні позики позивачем ОСОБА_2 за розпискою від 04.05.2011р. у вказаній розписці підписався як поручитель ОСОБА_3

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15.

З наявної в матеріалах справи розписки від 31.03.2015р. вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зобов"язався повернути борг позивачу ОСОБА_1 протягом визначеного в розписці строку, а саме до 01.09.2015р.

Отже, вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобовязання щодо повернення боргу у визначений строк.

Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов'язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12.

На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи долучено оригінал розписки від 31.03.2015р. (а.с.7).

Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання відповідачем боргового зобов'язання перед позивачем.

Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

У частині ч.1 ст.527 ЦК України сформульоване загальне правило, відповідно до якого боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Із розписки, підписаної ОСОБА_2, вбачається, що він взяв на себе зобов"язання повернути ОСОБА_1 кошти у розмірі 5700 дол. США.

Таким чином, зобов"язання з повернення коштів позивачу відповідач ОСОБА_2 підтвердив своїм підписом.

Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня.

Згідно з ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики є підставними і підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення боргу з ОСОБА_2 слід задовольнити повністю та стягнути з нього борг за договором позики у розмірі 148200 грн., що еквівалетно сумі неповернутої позики 5700 дол. США на момент звернення позивача з до суду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Позивачем не надано суду доказів укладення з відповідачем ОСОБА_3 письмового договору поруки щодо забезпечення виконання договору позики з ОСОБА_2 від 31.03.2015р., а тому не є доведеним, що відповідач у встановлений законом спосіб поручився за виконання вказаного зобовязання.

Покази свідка ОСОБА_4 та копія боргової розписки ОСОБА_2 від 04.05.2011р. з підписом ОСОБА_3 від імені поручителя суд вважає такими, що не підтверджують позовні вимоги за відсутністю укладеного між сторонами договору поруки у письмовій формі у передбаченому законом порядку. Крім того, розписка від 04.05.2011ро. стосуєься іншого договору позики, а у розписці від 31.03.2015р. підпис ОСОБА_3 відсутній.

Оскільки при подачі позову позивач був звільнений від оплати судового збору, з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути судовий збір на користь держави на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України в розмірі 1482 грн.

Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Керуючись п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 4,7,10,81,141,263-266, 280-282 ЦПК України, ст.ст.16, 190, 545, 1046, 1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, 43000, ІПН НОМЕР_2 заборгованість за договором позики в розмірі 148200 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1482 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через місцевий суд (з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Дата виготовлення повного тексту рішення 25.01.2019р.

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.