ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3237/18 Номер провадження 22-ц/814/209/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Абрамова П.С., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Діхтяр Т.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої неправомірними діями, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 07.10.2017 р. він став учасником ДТП. Вказував, що того ж дня слідчим СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області Корсун П.І. затримано транспортний засіб, належний позивачу та доставлений до відділу поліції №2, розташований за адресою: м. Полтава, вул. Стрітенська, 16. На момент вилучення автомобіль був технічно справний, про що свідчить протокол огляду транспортного засобу від 08.10.2017 року.

10.10.2017 року слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави (Тімошенко Н.В.) постановив ухвалу про задоволення клопотання слідчого СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області лейтенанта поліції Корсун П.І. у кримінальному провадженні за №0001234 про накладення арешту, на вилучений в ході проведення огляду 08.10.2017 року автомобіль марки «Volvo 850 GLT» сірого кольору, 1993 року випуску, ДНЗ НОМЕР_3, № шасі НОМЕР_4.

16.03.2018 року ухвалою апеляційного суду Полтавської області скасовано ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави і постановлена нова. Накладено арешт на автомобіль марки VOLVO 850 GLT, номерний НОМЕР_5 шляхом заборони його відчуження, користування, переобладнання та проведення ремонту пошкоджень після ДТП до проведення відповідних експертних досліджень. Автомобіль марки VOLVO 850 GLT, номерний знак НОМЕР_3 передано на зберігання власнику майна ОСОБА_2.

Однак, слідчим СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області Пятаченко О.В. автомобіль був переданий у технічно несправному стані.

Позивач вважає, що технічна несправність та непридатність для користування сталася внаслідок неналежного зберігання речового доказу, а тому внаслідок неналежного зберігання автомобіля йому завдана матеріальна шкода в сумі 101037 грн. 84 коп.

Однак, в добровільному порядку ГУ НП в Полтавській області не бажає відшкодувати завдану шкоду. У зв'язку з чим, позивач прохав стягнути з ГУНП у Полтавській області на свою користь матеріальну шкоду у сумі 101037 грн. 84 коп., 500 грн. за послуги евакуатора і 2000 грн. витрати на проведення автотоварознавчого дослідження, а також моральну шкоду у сумі 50 000 грн. та судові витрати в сумі 2710,37 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2018 року позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої неправомірними діями задоволено частково.

Стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України (01601 м.Київ, вул. Бастіонна,6, ) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання Державним казначейством України з єдиного казначейського рахунку на ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, паспорт:серія НОМЕР_6, виданий Ленінським РС у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 101037 (сто одна тисяча тридцять сім) грн.84 (вісімдесят чотири) коп., 500 (п'ятсот) грн. за послуги евакуатора, 2000(дві тисячі) витрати на проведення автотоварознавчого дослідження, а всього 103 537 (сто три тисячі п'ятсот тридцять сім) грн. 84 (вісімдесят чотири) коп. завданої неправомірними діями та бездіяльністю Головного управління Національної поліції в Полтавській області (місцезнаходження: 36014 м. Полтава, вул.Пушкіна,83, ).

Стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України (01601 м.Київ, вул. Бастіонна,6, ) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання Державним казначейством України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, паспорт: серія НОМЕР_6, виданий Ленінським РС у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області) сплачений судовий збір в сумі 1035 (одна тисяча тридцять п'ять) грн. 37 (тридцять сім) коп.

Після сплати відшкодування зобов'язано ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, паспорт: серія НОМЕР_6, виданий Ленінським РС у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області) передати автомобіль «Volvo 850 GLT» сірого кольору, 1993 року випуску, ДНЗ НОМЕР_3, № шасі НОМЕР_4 на користь Головного управління Національної поліції в Полтавській області (місцезнаходження: 36014 м. Полтава, вул. Пушкіна,83, ).

В задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

З рішенням суду не погодилася Державна казначейська служба Українита подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, оскільки не грунтується на належних та допустимих доказах, та таким що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як судом неповно з'ясовано обставини, що мають істотне значення.

Зокрема, апелянт вказує, що у разі встановлення факту неналежного зберігання вилученого автомобіля, внаслідок якого транспортний засіб зазнав пошкоджень, відшкодування шкоди завданої неналежним зберіганням тимчасово вилученого автомобіля має відбуватися за рахунок коштів Головного управління Національної поліції в Полтавській області, оскільки саме слідчим СВ ВП №2 Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області, який є структурним підрозділом у складі ГУНП в Полтавській області в такому випадку не забезпечено схоронність вилученого транспортного засобу, а не за рахунок коштів державного бюджету України на підставі ст.1173 ЦК України, так як відсутня визначаюча підстава - факт незаконності рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади. Тому апелянт вважає, що місцевий суд, ухвалюючи судове рішення у справі самостійно змінив підстави позову при вирішенні питання про покладення цивільної відповідальності саме на відповідача Державну казначейську службу України, а не на Головне управління Національної поліції у Полтавській області, тим самим вийшов за межі позовних вимог.

Від відповідача по справі Головного управління Національної поліції в Полтавській області надійшов відзив на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, в якому вказують, що апеляційну скаргу ДКСУ в частині доводів про наявність підстав для покладення цивільно-правової відповідальності на ГУНП в Полтавській області не визнають, а в іншій частині покладаються на розссуд суду. Прохають постановити законне та обгрунтоване рішення.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 07.10.2017 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_2, рухався по вул. Небесної сотні в м. Полтаві на власному автомобілі марки VOLVO 850, номерний знак НОМЕР_2 і скоїв ДТП. Того ж дня, слідчим СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області затримано транспортний засіб, належний позивачу та доставлений до відділу поліції №2, розташований за адресою: м. Полтава, вул. Стрітенська, 16. На момент вилучення автомобіль був технічно справний, про що свідчить протокол огляду транспортного засобу від 08.10.2017 року (а.с. 31-35).

10.10.2017 року слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави (Тімошенко Н.В.) постановив ухвалу про задоволення клопотання слідчого СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області лейтенанта поліції Корсун П.І. у кримінальному провадженні за №0001234 про накладення арешту, на вилучений в ході проведення огляду 08.10.2017 року автомобіль марки «Volvo 850 GLT» сірого кольору, 1993 року випуску, ДНЗ НОМЕР_3, № шасі НОМЕР_4.

16.03.2018 року ухвалою апеляційного суду Полтавської області скасовано ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави і постановлена нова. Накладено арешт на автомобіль марки VOLVO 850 GLT, номерний НОМЕР_5 шляхом заборони його відчуження, користування, переобладнання та проведення ремонту пошкоджень після ДТП до проведення відповідних експертних досліджень. Автомобіль марки VOLVO 850 GLT, номерний НОМЕР_7 передано на зберігання власнику майна ОСОБА_2 (а.с. 7-8).

На виконання ухвали апеляційного суду Полтавської області 13.04.2018 року автомобіль марки VOLVO 850 GLT, номерний НОМЕР_5 сірого кольору, 1993 року випуску, № шасі НОМЕР_4 передано старшим слідчим СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області Пятаченко О.В. на зберігання власнику майна ОСОБА_2 пошкодженим та у технічно несправному стані (запис у книзі речових доказів, розписка).

Під час ДТП в автомобілі було пошкоджене лобове скло. ОСОБА_2 та його батько ОСОБА_8 неодноразово зверталися до слідчого Корсуна П.І., а потім і до Пятаченко О.В. з проханням надати доступ до автомобіля, щоб його можливо накрити спеціальною плівкою та унеможливити попадання вологи до салону, але їм було відмовлено. Слідчі також нічого не зробили щоб речовий доказ зберігався в належному стані. Внаслідок неналежного зберігання транспортного засобу в осіннє-зимовий період він прийшов в негідність, салон зацвів та автомобіль не міг пересуватися без автоевакуатора.

Згідно звіту №4/2 про оцінку транспортного засобу від 18.04.2018 року складеного оцінювачем ОСОБА_9 вартість відновлювального ремонту автомобіля VOLVO 850 2.3і Т5 (LS), державний реєстраційний номер НОМЕР_3 на дату оцінки складає 285997,69 (двісті вісімдесят п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто сім) грн. 69 коп.

Величина матеріального збитку заподіяна власнику автомобіля VOLVO 850 2.3і Т5 (LS), державний реєстраційний номер НОМЕР_3 на дату оцінки дорівнює ринковій вартості на момент пошкодження, так як вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість ДТЗ на момент ушкодження і проводити відновний ремонт економічно недоцільно, отже величина матеріального збитку складає 101037 (сто одна тисяча тридцять сім) грн. 84 коп. ( а.с. 9-26).

Місцевим судом встановлено, що на час передачі автомобіля власнику в порядку виконання ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 16.03.2018 р. автомобіль знаходився під сніговим покровом та салон знаходивсяв жахливому стані.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неправомірних дій, що виразилися у незбереженні тимчасово вилученого майна позивачу завдано майнову шкоду, яка згідно звіту про оцінку транспортного засобу від 18.04.18 року, складає 101037 грн. 84 коп., послуги евакуатора 500 грн. при транспортуванні технічно несправного автомобіля (квитанція №0006055 від 13.04.2018 року), проведення автотоварознавчого дослідження 2000 грн. (квитанція 006164 від 18.04.2018 року) та підлягає стягненню з відповідача за рахунок коштів державного бюджету.

Разом з цим місцевий суд зазначив, що в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити, оскільки позивачем не було надано доказів її заподіяння.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Згідно зістаттею 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Такий висновок суду викладений у постанові Верховного Суду від 25 травня 2016 року у справі №6-440цс16, який у відповідності до вимог п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховується іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно вимог ст.1173 ЦПК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на орган державної влади, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю яким завдано шкоду, а на державу Україна.

Так, матеріалами справи встановлено, що належний позивачу ОСОБА_2 автомобіль марки «Volvo 850 GLT» сірого кольору, 1993 року випуску, ДНЗ НОМЕР_3, № шасі НОМЕР_4, був тимчасово вилучений у останнього та доставлений на зберігання до відділу поліції №2, який розташований за адресою: м. Полтава, вул. Стрітенська, 16. На момент вилучення автомобіль був технічно справний, про що свідчить протокол огляду транспортного засобу від 08.10.2017 року (а.с. 31-35).

Згідно ч.2 ст.100 КПК України речовий доказ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ, зобов'язана зберігати його у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження встановлені Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року №1104 (далі Порядок).

Відповідно до п.5 Порядку умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. У разі потреби необхідне вжиття невідкладних заходів для приведення таких речових доказів до стану, що дає змогу забезпечити їх подальше зберігання.

Відповідно до п. 20 Порядку зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Тому, встановивши, що відповідач ГУ НП в Полтавській області (орган державної влади) в порушення вимог п.5, п.20 Порядку не було вжито достатніх заходів для збереження речового доказу у кримінальному провадженні, оскільки автомобіль, як речовий доказ, не зберігався належним чином в осіннє-зимовий період, в результаті чого він прийшов в негідність, салон зацвів та автомобіль не міг пересуватися без автоевакуатора, що спричинило позивачу ОСОБА_2, матеріальної шкоди, про яку йдеться у позовній заяві.

Відповідно до ч.3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією або бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноажень.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для покладення на державу обов'язку з відшкодування шкоди, спричиненої органом державної влади при здійсненні ним своїх повноважень.

Доводи апеляційної скарги про те, що відшкодування шкоди завданої неналежним зберіганням тимчасово вилученого автомобіля має відбуватися за рахунок коштів Головного управління Національної поліції в Полтавській області, а не за рахунок коштів державного бюджету України, є необґрунтованими та не відповідають нормам закону.

Крім того, не мають правового значення й доводи апеляційної скарги відповідача Державної Казначейської служби України про недоведеність порушення нею прав позивача та відсутності у зв'язку з цим підстав для відшкодування завданої позивачу шкоди, оскільки в порядку ст.ст. 1173, 1174 ЦК України не встановлюється вина Державної Казначейської служби України, а за її рахунок тільки здійснюється відшкодування спричиненої шкоди державою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що внаслідок неправомірних дій, що виразилися у незбереженні тимчасово вилученого майна позивачу завдано майнову шкоду, яка згідно звіту про оцінку транспортного засобу від 18.04.18 року, складає 101037 грн. 84 коп., послуги евакуатора 500 грн. при транспортуванні технічно несправного автомобіля (квитанція №0006055 від 13.04.2018 року), проведення автотоварознавчого дослідження 2000 грн. (квитанція 006164 від 18.04.2018 року) та підлягає стягненню з відповідача за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини для вирішення справи.

Чинним законодавством не заборонено на підтвердження своїх вимог надавати доказ у вигляді висновку спеціаліста. Вимог про проведення експертизи сторонами по справі не заявлялося. За таких обставин, доводи апелянта про те, що суду наданий неналежний доказ у вигляді висновку спеціаліста, а не експерта є необгрунтованими.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки позивачем не було надано доказів її заподіяння.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що місцевий суд правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи та наданих сторонами доказів.

Так, наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, власного тлумачення норм закону та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 24 січня 2019 року.

Головуючий суддя : ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ________________ П.С. Абрамов _________________ Л.М. Хіль