Номер провадження: 22-ц/813/4293/19
Головуючий у першій інстанції Шкамерда К. С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

12.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Комлевої О.С., перевіривши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2019 року по цивільній справі за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2019 року позов Приморської районної адміністрації задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року, апеляційна скарга ОСОБА_1 була залишена без руху, з наданням апелянту строку, у відповідності ч. 2 ст. 185 ЦПК України протягом десяти днів з дня вручення ухвали сплатити судовий збір у розмірі 2643 грн.

Копія вказаної ухвали була направлена ОСОБА_1 , за адресою, яка зазначена апелянтом в апеляційній скарзі, а саме: АДРЕСА_1 , проте рекомендоване поштове повідомлення про вручення копії ухвали на адресу суду не повернулося (а.с. 65-66, 71).

29 березня 2019 року ОСОБА_1 повторно була направлена копія вказаної ухвали без руху від 28 лютого 2019 року, однак вказана ухвала адресату вручена не була, оскільки на адресу суду із поштового відділення був повернутий конверт з позначкою: «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 72, 77-78).

Згідно з довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 14 червня 2019 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 75).

11 травня 2019 року ОСОБА_1 знову була направлена копія вказаної ухвали без руху від 28 лютого 2019 року, яка також не була вручена, так як на адресу суду із поштового відділення знову був повернутий конверт з позначкою: «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 76, 79-80).

11 листопада 2019 року ОСОБА_1 знову була направлена копія вказаної ухвали від 28 лютого 2019 року.

Однак, копія ухвали ОСОБА_1 , за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі, та по якій вона зареєстрована вручена не була, так як на адресу суду була повернута копія ухвали від 28 лютого 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху, з позначкою кур`єрської служби про те, що адресат за даною адресою не знаходиться (а.с. 81-82).

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

ОСОБА_1 до апеляційного суду заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження не надала, не цікавилася рухом своєї апеляційної скарги та у встановлений строк, недоліків апеляційної скарги не усунула.

Відповідно до статті 44 ЦПК України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувшись до суду з пеляційною скаргою ще 15 лютого 2019 року, не виконала вимоги ухвали, якою апеляційна скарга була залишена без руху та не цікавилася її рухом, що приводить до висновку про затягування розгляду справи та зловживання своїми процесуальними правами, що унеможливлює розглянути справу, у передбачені Цивільним процесуальним кодексом строки.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 3 ст. 185 ЦПК України в разі не усунення недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається особі, що її подала.

Враховуючи те, що недоліки апеляційної скарги, у встановлений строк ОСОБА_1 не усунуті, апеляційна скарга підлягає поверненню у відповідності до вимог ст. 357 ЦПК України.

Оскільки, ОСОБА_1 , зазначивши в апеляційній скарзі, що оскаржуване рішення суду порушило її права, однак не скориставшись своїм процесуальним правом на розгляд справи, до вказаного у ухвалі недоліки не усунула, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

Одночасно апелянту роз`ясняється, що повернення апеляційної скарги не позбавляє ОСОБА_1 знову звернутися до суду, однак вже з виправленою апеляційною скаргою нарішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2019 року, для розгляду в апеляційній інстанції.

Керуючись ст. 185, 356, 357 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2019 року по цивільній справі за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку визнати неподаною та повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева