КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1946/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Копійці В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2016 року (суддя Притула Н.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів за договорами,

встановила:

у листопаді 2015р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 5 691,31 євро, 10 248,55 доларів США, 13 374,14 доларів США депозитних вкладів шляхом повернення повної суми депозитів та відсотків у валюті вкладу, і 3 770грн, що знаходяться на картковому рахунку та 3 000грн витрат на правову допомогу.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» у відділеннях банку на території АР Крим були укладені три договори банківського вкладу та один договір банківського рахунку шляхом відкриття карти:

- 1 жовтня 2012р. договір № SAMDN0737 вклад «Мультивалютний накопичувальний», за умовами якого він вніс на відкритий банком особистий рахунок НОМЕР_2 грошові кошти у сумі 5 270,00 євро зі сплатою 8% річних на строк 365 днів до 1 жовтня 2013р. Станом на дату звернення до суду з позовом залишок на рахунку становить 5 691,31 євро;

- на підставі заяви від 11 грудня 2013 року № SAMDNWFD800 на вклад «Стандарт» він вніс на відкритий банком особистий рахунок НОМЕР_3 грошові кошти у сумі 10 000 доларів США зі сплатою 10 % річних на строк 366 днів до 11 грудня 2014р. включно. Станом на дату звернення до суду з позовом залишок на рахунку становить 10 248,55 доларів США;

- на підставі заяви від 11 грудня 2013р. № SAMDNWFD600 вклад «Стандарт» він вніс на відкритий банком особистий рахунок НОМЕР_4 грошові кошти у сумі 13 049,78 доларів США зі сплатою 10 % річних на строк 366 днів до 11 грудня 2014р включно. Станом на дату звернення до суду з позовом залишок на рахунку становить 13 374,14 доларів США.

Також, позивач стверджував, що відкрив картку Універсальна 55 днів, залишок на рахунку якої згідно довідки № 11813499 від 14 травня 2014р. складає 3 770грн., однак картка заблокована.

Позивач зазначав, що так як договори були автоматично пролонговані, то банк має сплатити відсотки за користування коштами за період з 15 травня 2014р. по 15 листопада 2015р., а саме: за договором банківського вкладу в розмірі 13 374,14 доларів США - відсотки у сумі 2 006,10 доларів США; за договором банківського вкладу в розмірі 10 248,55 доларів США - відсотки у сумі 1 573,20 доларів США; за договором банківського вкладу в розмірі 5 691,31 євро - відсотки у сумі 682,92 євро.

Позивач стверджував, що неодноразово усно звертався до банку з вимогами про повернення коштів, у задоволенні яких йому було відмовлено з посиланням на неможливість повернення коштів у зв'язку із ситуацією, що склалася на території АР Крим, а 6 листопада 2015р. він подав заяву про закриття усіх договорів про вклади та повернення коштів з рахунків.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2016 року позов задоволено, стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 кошти за договором-заявою від 11 грудня 2013р. № SAMDNWFD600 у розмірі 13 374,14 доларів США та відсотки в сумі 1 007,64 доларів США, за договором-заявою від 11 грудня 2013р. SAMDNWFD800 - у розмірі 10 248,55 доларів США та відсотки в сумі 772,15 доларів США, за договором № SAMDN0737 від 1 жовтня 2012р. у розмірі 5 691,31 євро та відсотки в сумі 657,98 євро, за договором банківського рахунку в сумі 3 770грн, судовий збір у розмірі 6 090грн та витрати на правову допомогу у розмірі 551грн 20коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2016 року заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, оскільки під час розгляду справи судом не досліджувались оригінали договорів банківських вкладів та квитанцій, які підтверджують внесення позивачем коштів на депозитні рахунки, а надані копії квитанцій та платіжного доручення не містять печаток банку.

Відповідач зазначає, що надання позивачем оригіналів документів має суттєве значення для вирішення справи, оскільки на окупованій території АР Крим створено орган - «Автономная некоммерческая организация «Фонд защиты вкладчиков», яка за рахунок майна відповідача на підставі оригіналів документів здійснює виплати вкладникам Кримської філії ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк».

Також, відповідач вважає, що надана позивачем виписка по рахунку від 14 травня 2014р. не може бути прийнята судом, як підтвердження відкриття рахунків та перебування на них коштів, оскільки вона належним чином не завірена уповноваженою особою банку, не містить повних номерів рахунків, відповідно до протоколу № 18 від 15 травня 2014р. припинено діяльність відокремленого підрозділу Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк», та не надано її оригіналу.

Крім того, відповідач посилається на відсутність розрахунку відсотків за договорами та не зазначення судом якими саме умовами та правилами надання банківських послуг він керувався при стягненні відсотків.

З приводу стягнення з банку 3 700грн за договором банківського рахунку, відповідач зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують факт укладення договору банківського рахунку та залишку на ньому коштів у розмірі 3 700грн, оскільки ксерокопія картки «КРЕДИТКА» з номером НОМЕР_5 не підтверджує відкриття даного рахунку саме позивачу.

Також, відповідач не погоджується із стягненням витрат на правову допомогу, так як в

матеріалах справи відсутня ухвала суду, якою допущено адвоката ОСОБА_3 до участі у

справі як особу, що надає правову допомогу, та відсутні документи, що підтверджують суму витрат на правову допомогу.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 2 листопада 2016 року апеляційну скаргу було відхилено, заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року касаційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 2 листопада 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

ПАТ КБ «ПриватБанк», будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.5, 8-10 т.2), свого представника у судове засідання не направив, клопотання про його перенесення не подав, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3, яка просила залишити рішення суду без змін, посилаючись на ненадання відповідачем будь-яких доказів у спростування позовних вимог, вивчивши матеріали справи і надані докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 01 жовтня 2012р. між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір № SAMDN0737 вклад «Мультивалютний накопичувальний, 12 мес.», за умовами якого вкладник вносить на рахунок банку 5270 євро строком до 1 жовтня 2013р., а банк зобов'язався сплачувати 8% річних за користування грошовими коштами, нараховуючи проценти щомісячно. Договір оформлений у м. Ялта, укладений у письмовій формі, містить підпис сторін, уповноваженого працівника банку та печатку банку.

Згідно платіжного доручення № НОМЕР_1 від 1 жовтня 2012 року позивачем до банку внесено 5270 євро. Платіжне доручення містить підпис працівника банку та печатку банку.

Крім того, що 11 грудня 2013 року між сторонами укладено договір №SAMDNWFD600 вклад «Стандарт», за умовами якого ОСОБА_2 просив оформити йому депозитний вклад на суму 13 049,78 доларів США на строк 366 днів, а банк відкриває особовий рахунок НОМЕР_4 та нараховує проценти в розмірі 10% річних, які нараховуються щомісячно.

Згідно квитанції від 11 грудня 2013р. позивачем до банку було внесено 13 049,78 доларів США.

Договір укладено шляхом подачі заяви на оформлення вкладу, у якій зазначені істотні умови договору, порядок виплати процентів, порядок дострокового розірвання договору та інші умови. Заява містить підпис вкладника, представника банку та печатку банку.

Також 11 грудня 2013 року між сторонами укладено договір № SAMDNWFD600 вклад «Стандарт», за умовами якого позивач просив банк оформити йому депозитний вклад на суму 10 000 доларів США на строк 366 днів, а банк відкриває особовий рахунок особистий рахунок НОМЕР_3 та нараховує щомісячно проценти у розмірі 10% річних.

Договір укладено шляхом подачі заяви на оформлення вкладу, в якій викладені умови договору, вона містить підпис вкладника, представника банку та печатку банку.

Згідно квитанції від 11 грудня 2013р. позивачем на рахунок банку внесено 10 000 доларів США.

Всі договори мають умову, якщо по закінченню строку вкладу сторона вкладника не заявила Банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один

строк.

Крім того, позивачу банком була видана платіжна картка № 4149 4377 2923, строком дії до травня 2016 року.

Згідно довідки Кримської регіональної філії ПАТ КБ «ПриватБанк», де укладалися договори, від 14 травня 2014р. станом на дату видачу довідки на відкритих на ім'я позивача рахунках зберігалося:

- на рахунку «Універсальна 55 днів» - 3770грн;

- на рахунку «Мультивалютний накопичувальний» - 5691,31 євро;

- на рахунку Стандарт (94) - 10 248,55 доларів США;

- на рахунку Стандарт (95) - 13 374,14 доларів США.

6 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернувся до банку із заявою про закриття усіх рахунків та виплату йому грошових коштів. Відповідь на заяву надана не була.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами були укладені договори, умови яких були виконані вкладником, який вніс грошові кошти у банк, а відповідачем неправомірно не повернуто позивачу грошові вклади та не сплачені визначені умовами договору проценти.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

За правилами статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 29 листопада 2017 року ( справа 6-109цс17), згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528, яка прийнята на заміну Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час її виконання), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Позивачем були надані суду копії договорів, заяв, які містять умови договорів, платіжні документи про внесення грошових коштів, які містять підписи працівників банку та печатку банку, які були посвідчені адвокатом ОСОБА_3 відповідно до ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що між сторонами були укладені договори банківського вкладу.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем до позовної заяви не додані оригінали договорів та платіжних документів, не можуть бути підставою для висновку про відсутність договірних стосунків між сторонами та не доведення внесення грошових коштів, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України, редакція якої діяла на момент ухвалення рішення, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не заявляв клопотання про надання оригіналів вказаних документів.

Разом з цим, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26 вересня 2018 року, апеляційним судом при повторному розгляді до матеріалів справи були приєднані оригінали договорів, заяв, платіжних документів та платіжної картки.

Представник банку не виявив бажання приймати участь у повторному апеляційному розгляді, а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність заперечень у банку проти наданих документів та визнає їх належними та достатніми доказами у підтвердження укладення між сторонами договорів банківського вкладу та наявність карткового рахунку.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано належних доказів у підтвердження укладення договору банківського рахунку, колегія суддів вважає безпідставними, так як позивачем надано оригінал платіжної картки, яка видана відповідачем, та містить оригінал зразку підпису позивача, а відповідачем не спростовано, що надана платіжна картка була видана іншій особі.

Твердження апеляційної скарги про те, що надана позивачем довідка Кримського регіонального відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» не може бути належним доказом відкриття рахунків та наявності грошових коштів на рахунках позивача у банку, оскільки не завірена уповноваженою особою банку, не містить повних номерів рахунку, а відповідно до протоколу № 18 від 15 травня 2014р. припинено діяльність відокремленого підрозділу Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк», колегія суддів вважає необґрунтованими, так як вказана довідка видана до припинення діяльності відокремленого підрозділу Кримського РУ банку, містить підпис працівника банку та печатку банку, а відповідачем не надано доказів, що працівник, який підписав довідку, не був на час її видачі уповноваженою особою банку для видачі таких довідок.

Позивачем надані платіжні документи, які підтверджують внесення ним грошових коштів до банку, а відтак саме банк зобов'язаний надати докази відкриття рахунків, які були зазначені у договорах, та зарахування на них внесених позивачем грошових коштів.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Отже, вина відповідача у зобов'язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами виплату позивачу грошового вкладу та процентів за користування грошима або не доведе іншого розміру заборгованості.

Однак, ні в суд першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду відповідачем не було надано доказів виконання грошових зобов'язань, а також виписок із рахунків, на які

позивачем носилися грошові кошти, хоча такі виписки може надати тільки відповідач.

Крім того, необхідно враховувати, що позивач є споживачем банківських послуг, отже, правовідносини сторін також регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», а відтак тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання лежить на надавачу послуг.

Разом з цим, відповідач обмежився викладенням письмових заперечень проти вимог позивача, не надавши ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду жодного доказу у підтвердження своїх посилань.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтова (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 3 вказаної норми, редакція якої діяла на час звернення позивача до суду, визначено, що банк не має право визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, н передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У зв'язку з цим банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами та грошові кошти з карткового рахунку при отриманні заяви позивача від 6 листопада 2015року. Проте, банком кошти позивачу не повернені, проценти не сплачені, чим банк порушив свої грошові зобов'язання.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що з банку на користь позивача необхідно стягнути грошові вклади та проценти по банківському вкладу та грошові кошти з карткового рахунку.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк не мав можливості здійснювати банківську діяльність на території АР Крим після окупації не звільняють відповідача від виконання своїх зобов'язань, так як одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідачем суду не було надано доказів виплати позивачу процентів за договорами

банківського вкладу, які були визначені умовами договорів, а тому суд першої інстанції правомірно стягнув їх з відповідача у примусовому порядку.

При цьому судом у рішенні наведений детальний розрахунок процентів та розмір відсоткової ставки, який був використаний судом при розрахунку.

Відповідачем вказаний розрахунок спростований не був, не наведений альтернативний розрахунок, доводи апеляційної скарги не містять обґрунтування, що зроблений судом розрахунок суперечить умовам договорів, тому колегія суддів не вбачає підстав для висновку, що наведений судом розрахунок є невірним.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, редакція якого діяла на час ухвалення рішення, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Під час розгляду справи судом першої інстанції адвокат ОСОБА_3 представляла інтереси позивача, отже, суд допустив її до участі у справі, адвокатом суду наданий договір про надання правової допомоги, укладений з позивачем 17 листопада 2015 року, копія квитанції про оплату позивачем правової допомоги у сумі 3000грн (с.с.25 т.1) та додаткова угода до договору, в якій зазначені дії, виконані адвокатом.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу.

Суд задовольнив вказані вимоги частково, що позивачем оспорено не було.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про неправомірність стягнення витрат на правову допомогу є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 січня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк