Дата документу 03.12.2019 Справа № 325/939/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3685/19 Головуючий у 1-й інстанції: Пантилус О.П.
Є.У.№ 325/939/16 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який 11.12.2017 уточнював (том 5, а.с.1-8), просив: поділити майно, набуте під час спільного сумісного проживання однією сім`єю, виділивши йому майно у вигляді: меблів та побутової техніки згідно переліку із 14 найменувань на суму 131 010,00 гривень; зобов`язати відповідача передати виділене йому майно у власність; відповідачці ОСОБА_2 просив виділити майно у вигляді меблі, побутової техніки, інструменту, спортивного інвентарю всього 34 предмети на суму 162 719,00 гривень; стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію до рівності часток в спільному майні в сумі 15 854,50 гривень; відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування вимог зазначав, що сторони з липня 1994 року по серпень 2014 року перебували у шлюбі, мають двох дітей, які після розірвання шлюбу залишилися проживати з відповідачко. В період шлюбу за спільні кошти придбали побутову техніку, меблі, спортивний інвентар, предмети домашнього вжитку, а всього 47 одиниць спірного майна, загальною вартістю 293 729 грн., яке знаходиться у володінні та користуванні відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом опису та арешту майна від 12.02.2016, складеним відділом державної виконавчої служби Приазовського районного управління юстиції. Посилаючись на те, що сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна, просив суд на підставі ст.ст. 60,69,70 СК України про задоволення позову.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Поділено майно, набуте під час спільного сумісного проживання однією сім`єю, виділено ОСОБА_1 м`який куток червоного кольору, вартістю 8 600,00 грн.; меблеву стійку «Флоренція», вартістю 8 800,00 грн., посудомийку «Аристон», вартістю 4 300,00 грн., супутниковий ресівер «Опенбокс» Х730, вартістю 1 100,00 грн., телевізор «SONY» 37 Р300, вартістю 7 150,00 грн., витяжку «Піраміда» червоного кольору, вартістю 3 935,00 грн.; газову варочну поверхню та духову шафу «Піраміда», вартістю 7 150,00 грн., кондиціонер LG C12LHE, вартістю 7 900,00 грн., а всього майна на суму 48 935 грн.

Виділено ОСОБА_2 кухню «Селена» червоного кольору, вартістю 12 000,00 грн., обідній стіл, вартістю 1 000,00 грн., 6 кухонних стільці чорного кольору загальною вартістю 1 500,00 грн., м`який куток бежевого (світло золотистого) кольору, вартістю 8 000,00 грн., комп`ютер «SAMSUNG» у зборі вартістю 9 950,00 грн., пральну машину «ВІРПУЛ», вартістю 2 300,00 грн., мікрохвильову піч «ДЕУ» КОС925ТВ, вартістю 1 400,00 грн., супутниковий ресівер «Опенбокс`Х800, вартістю 550,00 грн., пилосос «ТОМАС», вартістю 11 200,00 грн., пилосос «СКАРЛЕТ» VK8164HE, вартістю 625,00 грн., музичний центр «ФИЛИПС» МСМ 233, вартістю 2300 грн., бігову доріжку R - 280, вартістю 12 500,00 грн., а всього майна на суму 63 325 грн.

Зобов`язано ОСОБА_2 передати у власність ОСОБА_1 виділене майно: м`який куток червоного кольору, вартістю 8600,00 грн.; посудомийку «Аристон», вартістю 4300,00 грн.; супутниковий ресівер «Опенбокс» Х730, вартістю 1100,00 грн.; телевізор «SONY» 37 Р300 вартістю 7150,00 грн.; меблеву стійку «Флоренція», вартістю 8800,00 грн.; витяжку «Піраміда» червоного кольору, вартістю 3935,00 грн.; газову варочну поверхню та духову шафу «Піраміда», вартістю 7150,00 грн.; кондиціонер LG C12LHE, вартістю 7900,00 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2 155,34 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки було придбано в період шлюбу за спільні кошти, його перелік підтверджується актом опису майна, складеним державним виконавцем під час виконання рішення суду по спору між тими ж сторонами. З урахуванням фактичних обставин справи, знаходження на утриманні відповідачки малолітньої доньки, суд визнав за можливе відступити від рівності часток сторін і виділити відповідачці майна більше, ніж припадає на її Ѕ частку, без стягнення грошової компенсації.

Позивач ОСОБА_1 з рішенням суду погодився і в апеляційному порядку його не оскаржував.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмов у позові ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам закону і матеріалам справи. Вважає, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження кількості і вартості спільно нажитого майна, не враховані інтереси дитини-інваліда, яка залишилася проживати разом із нею.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи і заперечення представників сторін адвокатів Чоботар Н. А . та Сивової Я.В. , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Правовідносини, які склались між сторонами справі регулюються нормами Сімейного та Цивільного Кодексів України.

Загальна ідея поділу майна полягає в припиненні режиму спільності й виникненні на його основі режиму роздільності майна.

Відповідно до статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, яке є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за умови того, що факт добровільного поділу майна під час розгляду справи не був доведений, сторонами у справі не надані належні та допустимі докази дійсної вартості майна на час його поділу, під час вирішення вказаного спору слід враховувати тільки те майно, факт перебування якого у відповідача не заперечується ОСОБА_2 та те, майно, що зазначене в акті опису і арешту майна, виходячи із його середньої вартості.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - 02.07.1994 уклали шлюб, а рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 28.08.2014 шлюб розірвано (копія рішення суду на а.с.10, том 1).

Сторони мають двох спільних дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з матір`ю ОСОБА_2 та згідно медичних довідок від 02.08.2016 і 28.06.2016 і висновку № 11 від 26.07.2016 (а.с.99-102, т.4) у зв`язку із захворюванням перебуває на обліку і потребує постійного догляду, а також в ЛФК, масажі, заняттях бігом, в тому числі на біговій доріжці.

Місце проживання ОСОБА_2 , згідно довідки Приазовського РС УДМС України в Запорізькій області від 04.04.2016 зареєстроване в АДРЕСА_1 (а.с.21, т.1).

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи із дійсної його вартості на час розгляду справи.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Предметом спору у даній справі є майно, яке сторони набули під час шлюбу відносин, а саме: меблі, побутова техніка, предмети домашнього вжитку.

Згідно акту опису та арешту майна від 12.02.2016 (том 5), складеного державним виконавцем Воронцовим С.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 325/349/15-ц, виданого 29.09.2015 Приазовським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 112 515,67 грн., в присутності понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , описано і накладено арешт на майно, в тому числі на те, про яке заявив позивач - комп`ютер «SAMSUNG», кухня «Селена» червоного кольору, м`який куток червоного кольору, посудомийка «Арістон», пральна машина «Вірпул», мікрохвильова піч «ДЕУ» КОС925ТВ, два супутниковий ресівери, телевізор «SONY» 37 Р300, 2 пилососи «Томас» і «Скарлет», меблева стінка, музичний центр «Філіпс», газова варочна поверхня та духова шафа і витяжка «Піраміда», обідній стіл скляний, кухонні стільці чорного кольору 6 шт., м`який куток бежевого (світло золотистого) кольору та спальний гарнітур.

Крім того, із майна, що не вказане в акті опису державного виконавця та визнано відповідачем подружжям було придбано: кухня «Селена», бігова доріжка, кондиціонер LG C12LHE.

Наявність іншого майна, що є предметом спору, будь яким належними доказами не підтверджене.

Відповідно до норм статті 81 ЦПК України, тягар доказування покладається на сторони у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оцінку доказів у відповідності до норм статті 89 ЦПК України, проводить за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд самостійно не має повноважень збирати докази у справі, що стосуються предмету спору з власної ініціативи ( частина 7 статті 81ЦПК України).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно визначення вартості майна, яке є предметом спору, виходячи із його середньоринкової, ціни адже сторонами у справі так і не були надані належні та допустимі докази дійсної його вартості.

Клопотання про призначення товарознавчої експертизи жодна із сторін не заявляла.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог є неспроможними. Позивачем надано суду першої інстанції технічні паспорти на всю побутову техніку, товарні чеки на підтвердження її вартості (том 2 - 4 справи) , фотокопія акту опису майна, складеного державним виконавцем в процесі виконання судового рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача грошової компенсації за належну йому Ѕ частку житлового будинку, тощо.

Натомість жодного належного і допустимого доказу на спростування доводів позивача ОСОБА_2 суду надано не було.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не враховані інтереси неповнолітньої доньки сторін, є безпідставними. При поділі майна суд відступив від рівності часток, виділив позивачці майна на більшу суму, ніж припадає на належну їй Ѕ без стягнення грошової компенсації.

Незгода відповідачки з порядком поділу майна і переліком виділених їй речей не свідчить про невідповідність судового рішення вимогам ст.ст. 69-71 СК України.

Зустрічний позов по справі ОСОБА_2 не заявлявся, вимоги про виділення їй конкретного переліку майна суду не пред`являлися.

Справа тривалий час перебувала в проваджені суду, сторони мали реальну можливість в добровільному порядку поділити спірне майно з урахуванням інтересів кожного із них і їх дитини-інваліда.

Оскільки згоди щодо поділу майна сторони не дійшли, зустрічний позов по справі не заявлявся, суд першої інстанції відповідності з вимогами ст.ст.69-71 СК України поділив спірне майно, виділивши позивачеві конкретне майно в межах заявлених ним позовних вимог.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення в оскаржуваній частині перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін.

Керуючись ст. ст.374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: