Постанова

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа 214/1031/16-ц

провадження № 61-23465св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

третя особа - Криворізька міська профспілкова організація працівників державних установ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»), третя особа - Криворізька міська профспілкова організація працівників державних установ, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що наказом від 28 квітня 205 року № 116 прийнята на роботу до ПАТ «Державний ощадний банк України» на посаду завідувача територіально відокремленого безбалансового відділення (далі - ТВБВ) ІІІ-Б типу № 10003/0448 ТВБВ 1-А типу № 10003/0448. 02 листопада 2015 року наказом № 303 її переведено на посаду завідувача територіально відокремленого без балансового відділення IV типу № 10003/0348. 10 лютого 2016 року відповідно до наказу № 335-к її звільнено із займаної посади, у зв'язку із втратою довір`я, за грубе порушення правил операційно-касової роботи, за пунктом 2 статті 41 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки безпосереднього доступу до грошових цінностей у своїй роботі не мала, забезпечити схоронність своїх паролів до електронного ключа доступу вона не могла, оскільки її робочий стіл відповідним чином не обладнано тощо.

Враховуючи наведене, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила поновити її на раніше займаній посаді в ПАТ «Державний ощадний банк України», скасувати запис у трудовій книжці про звільнення, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 60 000,00 грн та стягнути витрати на правову допомогу.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року, описку в якому усунено ухвалою цього ж суду від 09 березня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді завідувача територіально відокремленого безбалансового відділення IV типу № 10003/0348 у ПАТ «Державний ощадний банк Україна» з 10 лютого 2016 року, скасовано у трудовій книжці позивача запис про її звільнення, стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк Україна» на користь ОСОБА_4 заборгованість із заробітної плати за час вимушеного прогулу з моменту звільнення і до дня ухвалення рішення суду в розмірі 50 830,00 грн, на відшкодування моральної шкоди стягнуто 1 000,00 грн, на відшкодування витрат на правову допомогу стягнуто 3 000,00 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем неправомірно розірвано трудовий договір із позивачем за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, оскільки вона не займала посаду безпосередньо пов'язану із обслуговуванням грошових коштів, відповідач не довів наявність у діях позивача конкретних порушень, та її вини в цьому. При цьому частково задовольняючи позов в частині відшкодування моральної шкоди суд виходив із характеру моральних страждань, які заподіяні позивачу внаслідок її незаконного звільнення, а також із засад розумності та справедливості.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що відповідачем правомірно застосовано положення пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України та припинено трудовий договір із позивачем, у зв'язку із втратою довір'я за грубе порушення останньою правил операційно-касової роботи.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У травні 2017 року ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що позивач не мала жодного доступу до грошових коштів, а в основу рішення апеляційного суду покладено лише результат службової перевірки, який не підтверджено жодним рішенням суду, а є внутрішнім документом підприємства. Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив із того, що в посадові обов'язки позивача не входило безпосереднє обслуговування грошових, товарних або культурних цінностей, а відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що саме позивач вчинила ті дії, які зазначені у наказі про її звільнення.

У липні 2017 року представник ПАТ «Державний ощадний банк України» подав заперечення на касаційну скаргу, в яких просив касаційну скаргу відхилити, рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подання заперечень на неї.

У липні 2017 року від ПАТ «Державний ощадний банк України» надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких представник банку просив касаційну скаргу відхилити, рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ЦПК України (у редакції на час його ухвалення) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що ОСОБА_4 відповідно до наказу від 28 квітня 2015 року № 1165/к із 05 травня 2015 року прийнята на роботу в АТ «Ощадбанк» на посаду завідувача ТВБВ ІІІ-Б типу № 10003/0448 ТВБВ 1-А типу № 10003/0448; відповідно до наказу від 02 листопада 2015 року № 3055/К на виконання постанови правління АТ «Ощадбанк» від 02 вересня 2015 року № 785 «Про затвердження типової організаційної структури регіонального управління АТ «Ощадбанк» та Переліку основних завдань та функцій структурних підрозділів регіонального управління АТ «Ощадбанк» у новій редакції, у зв'язку із реорганізацією, переведена на посаду завідувача ТВБВ № 10003/0348.

02 липня 2015 року між відповідачем та позивачем укладений Типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

10 лютого 2016 року ОСОБА_4 звільнено із посади завідувача ТВБВ ІV типу № 10003/0348 у зв'язку із втратою довір'я за грубе порушення правил операційно-касової роботи (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Підставою винесення зазначено наказу стала службова записка начальника відділу ревізій та контролю ОСОБА_7 від 10 лютого 2016 року № 13-12/18, пояснювальна записка ОСОБА_4 від 10 лютого 2016 року, посадова інструкція працівника та заява клієнта.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Системний аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і тому подібне), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, це особи, які одержують їх під звіт.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних із таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер із наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, збереження, транспортування, розподіл тощо. Ключові слова, що відображають розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, - це «прийняття» і «збереження». Особи, які безпосередньо їх обслуговують, це переважно особи, які займаються прийманням, збереженням, транспортуванням і розподілом матеріальних цінностей, наприклад, продавці, касири, завідувачі базами тощо. Під термінами «зберігання», «обслуговування» і «розподіл цінностей» слід розуміти широке коло операцій по експедиції чи по відпусканню цінностей, іноді зовсім не пов'язаних з безпосереднім їх обслуговуванням. За загальними правилом такі працівники у разі нестачі матеріальних цінностей несуть повну матеріальну відповідальність на підставі письмових договорів чи спеціальних законів. Для вирішення питання про те, чи відноситься працівник до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні чи культурні цінності, необхідно докладно ознайомитися з колом його обов'язків, і що визначаються відповідними посадовими інструкціями та положеннями. В кожному конкретному випадку необхідно з'ясувати, чи становить виконання операцій, що пов'язані з обслуговуванням цінностей, основний зміст їх трудових обов'язків, чи носить виконання ними вказаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Обов'язок по обслуговуванню цінностей може бути передбачений тарифно-кваліфікаційними довідниками, посадовими інструкціями та іншими нормативними актами.

Відповідно до посадової інструкції завідувача ТВБВ № 10003/0348 від 02 листопада 2015 року, з якою ОСОБА_4 була ознайомлена, остання забезпечує збереження грошових коштів, цінностей та майна ТВБ, несе відповідальність за забезпечення повної схоронності готівки у ТВБВ (пункт 2.22); здійснює контроль за станом захисту інформації у ТВБВ (пункт 2.4); контролює виконання працівниками ТВБВ посадових інструкцій (пункт 2.29); попереджає та запобігає виникненню операційних ризиків (пункт 2.30); організовує належний контроль за проведенням всіх операцій в АБС, що здійснюються в ТВБВ (пункт 2.31); організовує контроль за перевіркою первинних документів (пункт 2.32).

Згідно з пунктом 4.1.1 посадової інструкції, ОСОБА_4 несе відповідальність за невиконання та неналежне виконання функцій та обов'язків, встановлених посадовою інструкцією та згідно із пунктом 4.1.5 несе відповідальність за недотримання працівниками ТВБВ вимог чинного законодавства та нормативних документів банку при виконанні банківських та інших операцій.

Також, відповідно до підписаного ОСОБА_4 Типового договору про повну матеріальну відповідальність від 02 липня 2015 року вона безпосередньо або виконує роботу пов'язану зі зберіганням, прийманням, видачею цінностей, прийнятих у підзвіт ТВБВ, та бере на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених їй установою банку цінностей. Позивач зобов'язалася суворо дотримуватися встановлених правил здійснення операцій з цінностями і їх зберігання.

Відповідно до службової записки начальника відділу ревізій та контролю ОСОБА_7 від 10 лютого 2016 року «Щодо виявлення фактів привласнення коштів вкладників на ТВБВ № 10003/0348» 08 лютого 2016 року при підготовці до документальної перевірки ТВБВ № 0348 при перевірці первинних документів послідконтролю вкладних операцій виявлено зняття коштів з рахунку вкладника ОСОБА_8 з ознаками сумнівності, а саме: підпис на видаткових касових документах не відповідав підпису вкладника на договорі банківського рахунку, укладеному з клієнтом та підпису на прибутковому касовому документі, оформленому при відкритті вкладу. Руху коштів за даним рахунком за даними АБС «Барс» не було з 2011 року.

При проведенні зустрічної перевірки з вкладником ОСОБА_8, вкладник письмово не підтвердила зняття коштів з власного рахунку 06 листопада 2015 року - в сумі 1 200,00 грн, 07 грудня 2015 року - в сумі 4 000,00 грн, 14 грудня 2015 року - в сумі 4 100,00 грн., на загальну суму 9 300,00 грн.

Всі зазначені операції були ініційовані та підтверджені в АБС «Барс» електронним цифровим підписом завідуючої ТВБВ № 10003/0348 ОСОБА_4 з використанням особистого (таємного) ключа ОСОБА_4

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_4 від 10 лютого 2016 року зазначені проводки нею не здійснювались, а доступ до її паролів та особистого електронного ключа мали інші касири відділення без її відома, тобто вона письмово підтвердила компрометацію особистого електронного ключа.

Відповідно до Правил роботи із засобами криптографічного захисту, затверджених наказом філії від 05 серпня 2015 року № 1841 (далі - Правила), за зберігання та використання особистого електронного ключа у робочий час та під час перерви відповідальність несе власник особистого електронного ключа.

Таким чином, в діях ОСОБА_4 вбачається неналежне виконання вимог її посадової інструкції та вищезазначених Правил, а саме щодо забезпечення схоронності особистого електронного ключа.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що позивач, за займаною нею посадою, виходячи зі змісту посадових обов'язків, є особою, яка входить до кола осіб, яких може бути звільнено на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України.

Судом об'єктивно встановлено і визнано позивачем у судовому засіданні, що операції зняття коштів із власного рахунку ОСОБА_8 були ініційовані та підтверджені в АБС «БАРС» електронним цифровим підписом завідуючої ТВБВ № 10003/0348, позивачем у цій справі, з використанням її особистого (таємного) ключа, а отже роботодавець мав підстави втрати довіри до ОСОБА_4, оскільки незабезпечення останньою схоронності її особистого електронного ключа створило умови для існування можливості здійснення привласнення коштів клієнтів банку.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким суд апеляційної інстанції надав належне обґрунтування, а переоцінка доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак В. О. Кузнєцов
С. О. Погрібний