Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 372/58/18

провадження № 61-12740св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 квітня 2018 року у складі судді Тиханського О. Б. та постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2019 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Волошиної В. М., Панченка М. М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення процентів за договорами банківських вкладів,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про захист прав споживача та стягнення процентів за договорами банківських вкладів.

В обґрунтування позову зазначено, що між ним та відповідачем було укладено наступні депозитні договори:

1) 27 вересня 2010 року депозитний договір № SAMDN6476, вклад «Стандарт» на суму 20 000 доларів США, строком на шість місяців до 27 березня 2011 року, включно, з виплатою 6,5% річних;

2) 11 листопада 2011 року депозитний договір № SAMDN5020, вклад «Стандарт» на суму 30 000 доларів США, строком на 184 дні, до 11 травня 2012 року, включно, з виплатою 7,5% річних;

3) 11 листопада 2011 року депозитний договір № SAMDN5260, вклад «Стандарт» на суму 17 000 євро, строком на 184 дні, до 11 травня 2012 року, включно, з виплатою 6,5% річних;

4) 04 жовтня 2012 року депозитний договір № SAMDN4393, вклад «Універсальний» на суму 5 000 євро, строком на 366 дні, до 04 жовтня 2013 року, включно, з виплатою 7,5% річних, на який в подальшому позивачем було перераховано 25 000 євро, загальна сума вкладу становила 30 000 євро;

5) 04 жовтня 2012 року депозитний договір № SAMDN4929, вклад «Стандарт» на суму 18 000 євро, строком на 366 дні, до 04 жовтня 2013 року, включно, з виплатою 7,5% річних.

В вересні 2014 року позивач звернувся до відповідача з заявами про повернення вказаних вкладів з нарахованими відсотками, проте відповідачем було відмовлено в їх поверненні. Узв`язку вищевикладеним, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів і нарахованих відсотків.

За результатами розгляду вказаного позову постановлено рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 квітня 2015 року, яким позовні вимоги позивача були задоволенні, стягнуто з відповідача на його користь суми депозитів та процентів.

04 серпня 2015 року за цим рішенням суду відкрито виконавче провадження, яке було виконано, шляхом повернення суми боргу 09 листопада 2017 року.

Посилаючись на те, що відповідач користувався належними позивачу коштами з 04 серпня 2015 року по 09 листопада 2017 року, а тому відповідно до наданих розрахунків, повинен сплатити проценти відповідно до умов депозитних договорів за весь час користування та 3% річних за користування коштами, просив: стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 нараховані проценти у розмірі 3 323,01 доларів США, 3% річних, у розмірі 1 533,70 доларів США за депозитним договором № SAMDN6476 від 27 вересня 2010 року, а всього - 4 856,71 доларів США; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 нараховані проценти у розмірі 5 751,36 доларів США, 3% річних, у розмірі 2 300,54 доларів США за депозитним договором № SAMDN5020 від 11 листопада 2011 року, а всього 8 051,91 доларів США; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 нараховані проценти у розмірі 2 824,56 євро, 3% річних, у розмірі 1 303,63 євро за депозитним договором № SAMDN5260 від 11 листопада 2011 року, а всього 4 128,20 євро; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 нараховані проценти у розмірі 5 751,36 євро, 3% річних, у розмірі 2 300,54 євро за депозитним договором № SAMDN4393 від 04 жовтня 2012 року, а всього 8 051,91 євро; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 нараховані проценти у розмірі 5 751,36 євро, 3% річних, у розмірі 3 450,82 євро за депозитним договором № SAMDN4929 від 04 жовтня 2012 року, а всього 4 831,14 євро.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 нараховані проценти: у розмірі 3 323,01 доларів США за депозитним договором від 27 вересня 2010 року, у розмірі 5 751,36 доларів США за депозитним договором від 11 листопада 2011 року, у розмірі 2 824,56 євро за депозитним договором від 11 листопада 2011 року, у розмірі 5 751,36 євро за депозитним договором від 04 жовтня 2012 року, у розмірі 3 450,82 євро за депозитним договором від 04 жовтня 2012 року. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 травня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 квітня 2018 року залишено без змін.

Задовольняючи позов в частині вимог про стягнення відсотків, районний суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що укладені договори носили строковий характер, проте неодноразово автоматично переукладалися (пролонговувалися) й фактично між сторонами існували договірні відносини до дати виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 квітня 2015 року, відповідач користувався грошовими коштами ОСОБА_1 до 09 листопада 2017 року, а тому до вказаної дати й зобов`язаний сплатити позивачу проценти у розмірах, передбачених договорами банківських вкладів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Далія С. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суд від 22 травня 2019 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що наявність у позивача оригіналів договорів та квитанцій не доводить факт невиконання банком умов договорів щодо повернення коштів у повному обсязі позивачу у строки визначені умовами договорів, оскільки у разі закінчення строку дії договору та повернення вкладнику коштів за договором оригінали договорів банківських вкладів та квитанцій залишаються у вкладника та банку не повертаються.

Доводом касаційної скарги також є те, що на думку представника заявника, договори банківського вкладу не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовими коштами у разі неналежного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну його дій, а тому банк повинен нарахувати та виплатити клієнту проценти в розмірі, що звично сплачуються банком за вкладом «На вимогу».

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Обухівського районного суду Київської області.

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 квітня 2015 року задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів в повному обсязі й стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу в розмірі 20 000 доларів США, нараховані відсотки 1 314,25 доларів США та 3 % річних у розмірі 606,57 доларів США за депозитним договором № SAMDN6476 від 27 вересня 2010 року, а всього стягнуто 21 920,82 доларів США; суму депозитного вкладу в розмірі 30 000 доларів США, нараховані відсотки 2 206,85 доларів США та 3 % річних у розмірі 882,74 доларів США за депозитним договором № SAMDN5020 від 11 листопада 2011 року, а всього стягнуто 33 089,59 доларів США; суму депозитного вкладу в розмірі 17 000 євро, нараховані відсотки 1 083,81 євро та 3 % річних у розмірі 500,22 євро за депозитним договором № SAMDN5260 від 11 листопада 2011 року, а всього 18 584,03 євро; суму депозитного вкладу в розмірі 30 000 євро, нараховані відсотки 2 250 євро та 3 % у розмірі 900 євро за депозитним договором № SAMDN4393 від 04 жовтня 2012 року, а всього 33 150 євро; суму депозитного вкладу в розмірі 18 000 євро, нараховані відсотки 1 350 євро та 3% річних у розмірі 540 євро за депозитним договором № SAMDN4929 від 04 жовтня 2012 року, а всього стягнуто 19 890 євро.

Крім того, рішенням суду встановлено, що 22 вересня 2014 року позивачем було подано заяви про видачу суми вкладів та нарахованих процентів, проте листом від 23 вересня 2014 року № 20.1.0.0.0/7-20140922/1531 ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заяви.

Відповідно до умов договір банківських вкладів від 27 вересня 2010 року № SAMDN6476, від 11 листопада 2011 року № SAMDN020, від 11 листопада 2011 року № SAMDN5260, від 04 жовтня 2012 року № SAMDN4393, від 04 жовтня 2012 року № SAMDN4929, у разі, якщо клієнт не заявив банку про відмову в продовженні вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один термін вказаний в договорі.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Рішення судів попередніх інстанцій оскаржені представником відповідача лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування коштами розміщеними на вкладних рахунках в розмірах передбаченими договорами банківських вкладів, а тому в іншій частині в касаційному порядку не переглядаються.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (стаття 1068 ЦК України).

Закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Договори банківських вкладів не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за ними після закінчення терміну їх дії.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64 цс 19), у якій Велика Палата погодилася із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-36цс15, від 02 березня 2016 року у справі № 6-2861цс15, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-302цс16 та не знайшла підстав для відступу від них.

Судами було встановлено, що 18, 22 та 26 вересня 2014 року позивачем було подано заяви про видачу суми вкладів та нарахованих процентів, отже позивач виявив намір про розірвання договорів банківських вкладів та ініціював процедуру повернення йому грошових коштів.

Проте суд апеляційної інстанції, погодившись з висновком районного суду, який частково задовольнив позов, положення частини першої статті 1058 та статті 1061 ЦК України у спірних правовідносинах застосував неправильно та дійшов передчасного висновку про те, що після закінчення терміну дії після закінчення терміну дії договору й у разі неналежного виконання його умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою у розмірі передбаченому депозитними договорами.

Отже, апеляційний суд безпідставно не застосував норму статті 1070 ЦК України і не з`ясував, який розмір процентів звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу .

Таким чином, у порушення статей 89, 263-264, 382 ЦПК України апеляційний суд: у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторін, тому дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

При новому розгляді апеляційному суду необхідно звернути увагу на зазначене.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та прийнята з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суд від 22 травня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк І. М. Фаловська