Справа № 442/2680/17 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/917/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: прокурора Панькевича Р.В.,

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 лютого 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

в квітні 2017 року заступник Дрогобицької місцевої прокуратури в інтересах Дрогобицької міської ради звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Комунальне некомерційне підприємство «Стебницька міська лікарня» Дрогобицької міської ради про відшкодування шкоди, завданої злочином та просив стягнути з відповідача на користь Дрогобицької міської ради Львівської області 1664.92 грн.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 лютого 2019 року позов заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Дрогобицької міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Комунальне некомерційне підприємство «Стебницька міська лікарня» Дрогобицької міської ради, про відшкодування шкоди, завданої злочином залишено без розгляду.

Ухвалу суду оскаржив заступник прокурора Львівської області, в апеляційній скарзі зазначає, що 19.03.2018 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області постановлялась ухвала про залишення без розгляду вказаного позову з аналогічних підстав, яка постановою Апеляційного суду Львівської області від 30.07.2018 року була скасована, а справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції. Оскаржуваною ухвалою суд повторно залишив позов без розгляду з тих самих підстав. Зазначає, що чинне законодавство не містить обов`язку прокурора з`ясовувати причин невжиття заходів суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, незважаючи на можливість звернення вказаних органів до суду, а також обов`язкового звернення з позовною заявою лише за наявності клопотання про відновлення порушених прав. Також вказує, що ні під час досудового розслідування, ні під час судового провадження, як і після ухвалення судового рішення, ні комунальним закладом охорони здоров`я, ні органом місцевого самоврядування, не вжито жодних заходів, у тому числі представницького характеру, про примусове стягнення вказаних коштів, що свідчить про неналежне здійснення ними своїх повноважень, тобто, в усвідомленій пасивній поведінці суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого належать відповідні повноваження та є підставою для представництва прокурором інтересів держави. Крім цього вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, представляє інтереси держави України, а не інтереси Дрогобицької міської ради, яка лише виконує у певних правовідносинах функції держави, а тому позовна заява подана в інтересах держави в особі Дрогобицької міської ради, третьої особи на стороні позивача КНП «Стебницька міська лікарня» Дрогобицької міської ради, як органу місцевого самоврядування, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора Панькевича Р.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 щодо її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Залишаючи позов заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Дрогобицької міської ради без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання КНП «Стебницька міська лікарня» Дрогобицької міської ради, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів лікарні. Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави, а відтак відсутні підстави для представництва інтересів держави, що свідчить про пред`явлення позову особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності, що є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 1 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позов подано особою. Що не має цивільної процесуальної дієздатності.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.04.2017 року заступник Дрогобицької місцевої прокуратури в інтересах Дрогобицької міської ради звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа Комунальне некомерційне підприємство «Стебницька міська лікарня» Дрогобицької міської ради, в якому просить стягнути з відповідача на користь Дрогобицької міської ради 1664 грн. 92 коп. шкоди, завданої злочином.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Такі випадки передбачені, зокрема, статтями 23, 33, 36-1 Закону України «Про прокуратуру», частинами першою та другою статті 45 ЦПК (в редакції чинній на момент подання позовної заяви), відповідно до яких прокурор може звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах; прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави, основним для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 N 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі N 806/1000/17).

В контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Проте суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позовна заява пред`явлена в інтересах держави в особі Дрогобицької міської ради, як органу місцевого самоврядування, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Всупереч наведеним вимогам закону доводи прокурора суд першої інстанції не перевірив та дійшов передчасного висновку про залишення позову без розгляду.

Крім того, у разі відсутності у позовній заяві прокурора зазначення підстав для звернення до суду (частина сьома статті 119 ЦПК України 2004 року), то зазначене є підставою для залишення позовної заяви без руху згідно зі статтею 121 ЦПК України 2004 року, а не для залишення без розгляду.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За встановлених судом апеляційної інстанції обставин, колегія суддів вважає, що ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 379, ст. 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 лютого 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05.12.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.