Справа № 702/1054/18
Провадження № 2/702/77/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області

під головуванням судді: Мазай Н. В.

за участю секретарів судових засідань : ОСОБА_1, ОСОБА_2

сторони : не з»явилися

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з додатковою відповідальністю «СК «М-Лайф» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в :

28.12.2018 ОСОБА_3 звернулась до Монастирищенського районного суду Черкаської області з вимогою до ПАТ «Банк Михайлівський» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. ТДВ «СК «М-Лайф» позивач визначила статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 06 серпня 2014 року між нею та відповідачем укладено кредитний договір про надання та використання Прибуткової картки + кредитка (не іменна) типу МС World. Даний договір укладений у вигляді заяви (оферти), яка разом із Умовами надання та обслуговування платіжних карток Банку та Тарифах по картках Банку являють собою Кредитний договір.

Вважає, що при укладенні вищевказаного кредитного договору згідно з Законами України «Про захист прав споживача», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про страхування», «Про банки і банківську діяльність», «Про третейські суди» порушені її права як споживача банківських послуг.

Так, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про обставини, зазначені в частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Проте, за твердженням позивача, працівники банку з умовами кредитування її належним чином не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило протягом півгодини, після чого їй було вручено кредитний договір, який вона не читаючи через дрібний шрифт підписала, сподіваючись на добросовісність працівника Банку.

Банківські співробітники, скориставшись її необізнаністю, навмисно не дотримались та грубо порушили імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема ОСОБА_4 не надав їй як позичальнику повної, всебічної, обєктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту.

Поряд з цим, відповідно до пункту 1.5.1. Заяви (оферти) начебто засвідчується побажання позичальника, що складовою та невід'ємною частиною Договору про Картку будуть являтися Умови по картках та Тарифи по Картках, з якими вона начебто ознайомлена, повністю згідна, їх зміст розуміє, та положень яких зобов'язується неухильно дотримуватись, які розміщені Банком в місці, в якому було оформлено дану ОСОБА_5, та/або в мережі Інтернет на сайті Банку www.mbank.kiev.ua та/або у відділеннях Банку.

Але будь-яких Умов по картках, як окремого документу, банк позивачу для ознайомлення не давав, і вона як позичальник ні де про це не розписувалася.

Будь- яку довідку чи повідомлення, як окремий документ із інформацією встановленою відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач не отримувала і не ставила про це свій підпис. Також ця інформація не доводилась і в усній формі. Її підпис на Кредитному договорі ще не свідчить про повне володіння нею всією інформацією про кредит.

На думку позивача, Банком проігноровано наведені вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним.

Позивач не мала часу детально ознайомитися з Кредитним договором за такий короткий строк. Їй повинна була надана можливість детально ознайомитися з умовами даного договору та законодавством, що його регулює. Крім того, працівник банку не надав достовірної інформації, завірив в тому, що всі істотні умови договору розяснено та спонукав підписати договір швидше.

Позивач просить врахувати, що оспорюваний нею правочин містить безліч умов, що регулюються законодавством, з яким вона ніколи в житті не зустрічалася, а можливості об'єктивно оцінити та осмислити умови правочину, виявити його недоліки та оцінити всі ризики і збитки, які стануть наслідком його підписання, вона не могла, оскільки текст виконаний дуже дрібним шрифтом.

Відповідно до пункту 1.6. Заяви (оферти), що є частиною Кредитного договору позичальник начебто просить ОСОБА_4 на підставі договірного списання в безготівковому порядку, здійснити/ювати списання з Рахунку, в тому числі за рахунок наданого кредиту в рамках Ліміту та зарахувати на користь: ТДВ «СК «М-ЛАИФ» () суму страхової премії у розмірі 1,5 відсотка щомісячно від розміру заборгованості за Договором про Картку, виставленої в розрахункову дату згідно Умов по картках та Договору страхування життя.

На підставі цього пункту Кредитного договору позивача було банком зобовязано укласти Договір страхування з Товариством з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «М-ЛАЙФ».

Відповідно до пункту 2.3. Умов страхування до Договору про страхування, місячний тариф становить 1,5 відсотка.

Як зазначено в Кредитному договорі та договорі страхування, такі послуги є ніщо інакше, як послуги з добровільного страхування, які Позичальник купує у продавця цих послуг із залученням кредитних коштів Банку.

Але прямий обовязок, щодо такого страхування відповідно до статті 7 Закону України «Про страхування» та іншим законодавством - не встановлений.

Позивач зазначає, що даний кредитний договір був типовим і як їй пояснили в банку, що якщо вона не погодиться на послуги з добровільного страхування, кредит не отримає.

Оскільки страхування в спірних правовідносинах є добровільним, відповідач не має права жодним чином навязувати такі послуги та включати їх до кредитного договору.

На погляд позивача, банк принципово не повинен обмежувати вибір страхової компанії, так як це суперечить нормі закону, а тому вважає, що п. 1.6 Кредитного договору повинен бути визнаний недійсним.

Відповідно до п.5 Заяви (оферти) всі спори та розбіжності, які виникають при виконанні даного Договору або у звязку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невідємною частиною даної третейської угоди. Договір набрав чинності з 06.08.2014 року. На час укладення третейського застереження між нею та відповідачем ЗУ «Про третейські суди» містив заборону розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, а тому зазначене третейське застереження, укладене з порушенням вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», а тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК України, вищевказаний пункт кредитного договору щодо третейського застереження є недійсним.

З урахуванням наведеного обґрунтування просила суд Кредитний договір №200082276 від 06.08.2014, що складається з Заяви (оферти) визнати недійсним.

У поданому 28.01.2019 відзиві уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» ОСОБА_4 позов не визнав і в обґрунтування своєї позиції зазначив, що передбачена ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» інформація повністю наведена у наданій позивачем ОСОБА_5 (оферті), що підписана нею 06.08.2014 без застережень і зауважень.

Відповідач вважає, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобовязальні відносини, тому до спорів щодо невиконання такого договору положення цього Закону застосовані бути не можуть.

Крім іншого, представник відповідача стверджує, що із зазначених позивачем підстав оспорюваний договір не може бути визнаний недійсним; що позивач підтвердила свою згоду на укладення Кредитного договору, оскільки протягом 14 календарних днів не відкликала її без пояснення причин, не відмовилась від його виконання та не вимагала надання додаткової інформації по договору, що свідчить про те, що позивач погоджувалася з умовами даного договору.

На думку представника відповідача, позивач не надала належних і допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що укладений договір є несправедливим щодо неї.

Частина третя ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Своїм підписом у ОСОБА_5 (оферті) позивач підтвердила ( п.3.6), що вона погоджується та підтверджує, що з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послу» вона ознайомлена.

Відповідач посилається на те, що відповідно до п.14 ч. 1 ст. 6 ЗУ « Про третейські суди», третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Просить в задоволенні позову відмовити повністю.

У клопотанні від 18.01.2019 представник відповідача просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки з моменту укладення оспорюваного правочину до дня звернення ОСОБА_3 з позовом до суду пройшло понад чотири роки.

02.01.2019 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

20.02.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не з»явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Відповідно до поданого позову просить справу розглядати у її відсутність.

У судове засідання представники відповідача ПАТ «Банк Михайлівський» не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Відповідно до поданого відзиву на позовну заяву просять здійснювати розгляд позовної заяви у відсутності представника Уповноваженої особи та просять відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю.

У судове засідання представники третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з додатковою відповідальністю «СК «М-Лайф» не з»явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ " Про судоустрій і статус суддів", районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позовні вимоги в частині визнання недійсним кредитного договору у зв'язку із невиконанням відповідачем вимог ст.11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ч. 2 ст. 12 ЗУ « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 55 ЗУ « Про банки і банківську діяльність» не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

06 серпня 2014 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» укладено Договір про надання та використання платіжної картки № 200082276, у вигляді Заяви (оферти), яка разом із Умовами надання та обслуговування платіжних карток Банку та Тарифах по картках Банку являють собою Договір про надання та використання платіжної картки (Договір про Картку), відкритий рахунок № 8501 у валюті гривня та випущено прибуткову карту + кредитка (не іменна) МС World. Кредитний ліміт встановлений у розмірі 5000 гривень. Максимальна ставка по ліміту 58,8 відсотків річних. Реальна процентна ставка по кредиту (з розрахунку, що кошти будуть використовуватися в повному обсязі максимального кредитного ліміту протягом строку його дії) 89,56 % ( а.с.9).

Метою Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 №2664-III учасники ринку фінансових послуг-особи, які відповідно до закону мають право надавати фінансові послуги на території України; особи, які провадять діяльність з надання посередницьких послуг на ринках фінансових послуг; об'єднання фінансових установ, включені до реєстру саморегулівних організацій, що ведеться органами, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг; споживачі фінансових послуг. Законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг можуть визначатися інші учасники ринків фінансових послуг.

Згідно ч.2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч.3 ст.1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки, позивачу, як фізичній особі, було надано кредит, тобто позивач є споживачем фінансової послуги, а тому при розгляді даних правовідносин необхідно застосовувати спеціальний закон-Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-XII (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) (далі- Закон №1023-XII).

Закон №1023-XII регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до пункту 1.1. Заяви (оферти) позичальник побажав, щоб на його ім'я було відкрито поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (валюта рахунку - гривня), що буде використовуватись в рамках Договору про Картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням Картки, з дебетно-кредитним порядком обслуговування рахунку.

Відповідно до ч.1 ст.1-1 Закону №1023-XII, цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відповідно до п.23 ч.1 ст.1 Закону №1023-XII споживчий кредит-кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Згідно ч.2 ст.11 Закону №1023-XII перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до пункту 1.3. Заяви (оферти) позичальник побажав, що для здійснення операцій за Рахунком Картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на Рахунку Картки, йому встановили ліміт, в межах якого він має право здійснювати операції з використанням Картки за рахунок наданого Банком кредиту під операції з Карткою та здійснювати у відповідності до статті 1069 Цивільного кодексу України кредитування Рахунку Картки.

Поряд з цим, умовами пункту 1.5.2. Заяви (оферти) позичальник побажав, щоб прийняттям (акцептом) Банком Заяви (оферти) про укладення Договору про Картку будуть дії Банку по відкриттю йому Рахунку Картки.

Також пунктом 1.5.3. 3аяви (оферти) позичальник побажав, що розмір Ліміту буде встановлений Банком самостійно на підставі відомостей, повідомлених ним Банку.

Відповідно до пункту 1.5.4. Заяви (оферти) строк дії ліміту під операції з Карткою буде відповідати строку дії Договору про Картку (якщо інше не буде обумовлено в Умовах по картках).

Умовами пункту 3.6 Договору визначено, що з вказаною у ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг» інформацією позичальник ознайомлена.

До підписання ОСОБА_5 (оферти) відповідач повідомив позивача про те, що кредитодавцем, якому нею зроблена оферта є ОСОБА_4, місцезнаходження якого вказане у верхній частині першого аркуша Заяви. Також відповідач повідомив позивача у письмовій формі про наявні Умови по картках, фінансові умови Договору про Картку (включаючи інформацію про кредити, їх вартість), які, окрім розділу «Договір про надання та використання платіжної картки» Заяви, містяться також в Умовах по картках, про порядок обчислення процентних доходів, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісійних винагород, предмет кожної супутньої послуги, обґрунтування вартості супутньої послуги, правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, з умовами одержання Картки, переліком необхідних документів, Тарифами по Картках.

Наведене підтверджують умови п.3.8 Договору про Картку.

Сторони Договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його у письмовій формі та підписали. Факт підписання договору сторонами не оспорюється.

Частиною 2.ст. 639 ЦК України унормовано, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1ст.30 ЦК України), якою підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами.

Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частина 1 ст. 627 ЦК України унормовує, що відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов»язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами (ч.3 ст. 6 ЦК України).

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак, під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Відповідно до ст.11 ЦК України, крім договорів, цивільні права та обов'язки виникають також з актів цивільного законодавства. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Крім іншого, принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона.

Відповідач виконав умови договору, укладеного з позивачем, позивач також виконувала умови договору, користувалась платіжною карткою з 2014 року, що підтверджується наданими відповідачем виписками по особовому рахунку позивача (а.с. 43-54).

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з п. 3.6 заяви позивач підтверджує, що ознайомлена з інформацією зазначеною в ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та з Правилами користування платіжною карткою (п.3.7 заяви).

Стаття 203 Цивільного кодексу України визначає такі вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочинів, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» унормовано, що до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Ознайомившись з умовами кредитного договору та вважаючи їх прийнятними для себе, позивач підписала заяву, не надавши жодних зауважень чи виправлень, чим висловила своє волевиявлення і згоду з усіма умовами договору. Факт підписання кредитного договору сторонами не оспорюється.

Посилання позивача, як на підставу задоволення позову в частині того, що відповідач скористався її необізнаністю щодо діючого законодавства, та те, що вона не мала фізичної змоги ознайомитись із умовами кредитного договору, так, як текст був дуже дрібний, не можуть бути підствою для задоволення позову в цій частині, оскільки позивачем не надано суду доказів, що її змусили підписати вказаний договір та що вона дійсно з ним не ознайомилась, оскільки її підписи спростовують її твердження.

Заява (оферта) підписана позивачем та банком, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент підписання заяви (оферти) не заявляла додаткових вимог та в подальшому виконувала її умови протягом тривалого часу. Банк надав позивачеві документи, які передували укладенню заяви, у тому числі і щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках «Тарифи» міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Як зазначено відповідачем, на даний час, відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 200082276 від 06.08.2014 заборгованість позивача перед ПАТ «Банк Михайлівський» становить: 25910,15 грн. нарахованих процентів станом на 16.01.2019 та 21 747, 46 грн. облікованої заборгованості станом на 16.01.2019 ( а.с.42).

Стаття 588 ЦК України визначає, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Основним визначеним ст. 599 ЦК України способом припинення зобовязання є проведення його виконання належним чином.

Судом встановлено, що 06.08.2014 між ОСОБА_3 та ТДВ «Страхова компанія «М-Лайф», від імені якого діє Повірений ПАТ « Банк Михайлівський» на підставі Договору доручення № 003 від 26.02.2014, укладено Договір добровільного страхуваня життя NSK200082276 (а.с.10) ( далі Договір страхування життя).

Предметом даного Договору є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України і повязані з життям, здоровям та працездатністю Застрахованої особи.

Доказів порушень Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 ( зі змінами та доповненнями) при укладенні Договору добровільного страхування життя NSK200082276 від 06.08.2014, суду не надано.

Відповідно до п. 1.6 Заяви (оферти) № 200082276 позивач дала згоду на страхування ТДВ «Страхова компанія «М-Лайф» в добровільному порядку.

Підписавши 06 серпня 2014 року Договір страхування життя № NSK200082276, між ОСОБА_3 та ТДВ «Страхова компанія «М-Лайф», позивач підтвердила, що укладення з її боку було добровільним і здійснювалось за її бажанням, а також своїм підписом підтвердила, що отримала всю інформацію в обсязі та порядку, що передбачені ч. 2 ст. 12 ЗУ « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позивач самостійно визначила єдиним вигодонабувачем страхування життя ПАТ «Банк Михайлівський».

Позивачем не надано суду доказів, що підписи в Договорі добровільного страхування життя виконані не нею, а іншою особою.

Позивачем не надано доказів того, що позивачу нав»язано послугу страхування життя та обмежено її у виборі страхової компанії, тобто порушено п. 2 ч. 5 ст. 11 ЗУ « Про захист прав споживачів».

Таким чином, оскільки Договір добровільного страхування життя вчинений у формі, встановленій законом, укладений у письмовій формі, як передбачено правовими нормами ст. 981 ЦК України, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов Договору добровільного страхування життя, а тому, позов в частині визнання Кредитного Договору недійсним з цих підстав не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що згідно п. 5 Заяви ( оферти) всі спори та розбіжності щодо укладення, виконання, розірвання, зміни, визнання недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань які виникають при виконанні договору про карткау чи у зв»язку з ним або випливають з нього становлять предмет спору та підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невідємною частиною даної третейської угоди. Умови Договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору. Позичальник підписанням цього Договору засвідчує, що він ознайомлений із регламентом вищевказаного третейського суду ( а.с.9).

Відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» від 11.05.2004 року №1701-IV третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правильність такої правової позиції підтверджується правовою позицією, висловленою Верховним Судом України при розгляді справи № 6-64цс15,

Оскільки, на момент укладення Договору третейським судам були не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, суд вважає, що позов в частині визнання п.5 Заяви (оферти) недійсним, обгрунтований та підлягає до задоволення.

Разом з тим, судом встановлено, що 06 серпня 2014 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» укладено Договір про надання та використання платіжної картки № 200082276, у вигляді Заяви (оферти), яка разом із Умовами надання та обслуговування платіжних карток Банку та Тарифах по картках Банку являють собою Договір про надання та використання платіжної картки (Договір про Картку).

У клопотанні від 18.01.2019 представник відповідача просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки з моменту укладення оспорюваного правочину до дня звернення ОСОБА_3 з позовом до суду пройшло понад чотири роки.

Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ураховуючи встановлені обставини справи, обізнаність позивача з умовами оспорюваного договору в момент його підписання, в тому числі і з п. 5 Заяви (оферти) 06.08.2014, а також відсутність доказів поважності пропуску строку звернення до суду або будь-яких належних доказів чинення їй перешкод звернення з позовом до суду з 06.08.2014, наявність клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає, що заява представника відповідача про застосування до даних правовідносин строку позовної давіності підлягає до задоволення.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині визнання п. 5 Заяви (оферти) недійсним до задоволення не підлягають в зв»язку зі спливом строків позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі.

Крім того, на даний час на підставі рішення НБУ від 23.05.2016 року № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 23.05.2016 року № 812 «Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» та рішення від 13.06.2016 року № 991 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський». Згідно з даними рішеннями розпочато процедуру ліквідації банку, продовжені повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, визначено уповноважених осіб по 12.07.2020 року. Починаючи з 23.05.2016 року банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним в умовах роботи неплатоспроможних банків.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої у разі відмови в задоволенні позову позивача, який звільнений від сплати судового збору, судові витрати відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2-7, 9-13, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «М-Лайф» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер:НОМЕР_1, паспорт серії НС № 733466 виданий Монастирищенським РВ УМВС України в Черкаській області, 05.02.2000, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський», , місце знаходження: провулок Рильський , 10-12/3 м. Київ 01001.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з додатковою відповідальністю «СК «М-Лайф», , місце знаходження: вул. Михайлівська, 21 б н/п34 м. Київ, 01001.

Суддя Н.В. Мазай