Справа 206/2122/18
Провадження 2/206/216/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Соловйовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, відповідно до якого, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 17900 доларів США (у гривневому еквіваленті за офіційним курсом на день ухвалення рішення) та 3% річних за період з 01 жовтня 2015 року по 20 серпня 2018 року в розмірі 1547,73 доларів США (у гривневому еквіваленті за офіційним курсом на день ухвалення рішення) та судові витрати в розмірі 5625,68 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 17 лютого 2015 року між ним та відповідачем був укладений договір позики. На виконання зазначеного договору ним передано відповідачу 20000,00 доларів США. У відповідності до умов позики відповідач зобовязався повернути йому запозичені кошти до 30 вересня 2015 року, однак взяті на себе зобовязання до цього часу не виконав. Із зазначеної суми боргу відповідач повернув частинами лише 2100,00 доларів США. Його вимоги про повернення боргу відповідач ігнорує. Отже, з урахуванням поверненої суми боргу відповідач винен йому 17900 доларів США. До того ж за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 01 жовтня 2015 року по 20 серпня 2018 року відповідач повинен сплати 1547,73 доларів США. Дані обставини стали причиною його звернення до суду з вказаним позовом.

Водночас, відповідач подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що він 17 лютого 2015 року взяв у борг у позивача 20000 доларів США. Він гасив свій борг за домовленістю з позивачем частинами на протязі двох років, доки не віддав увесь. Так, у нього є свідок ОСОБА_5, який бачив як він 27 серпня 2017 року віддав позивачу першу частину боргу в розмірі 3000 доларів США. На протязі 2015 року він неодноразово віддавав позивачу борг частинами в розмірах сум від 200 доларів США до 1500 доларів США. На розписці позивача повинні бути його записи про повернення боргу. Коли закінчилось місце на першій сторінці розписки, він почав писати суми повернутих коштів на другій частині розписки. Однак, незрозуміло, чому позивач надав суду лише одну частину розписки без першого аркушу. Розписку про взяття у позивача коштів у борг він писав на аркуші формату А-4, а тепер розписка є лише половиною того аркуша. У квітні 2017 року він повернув останні 800 доларів США, які був винен позивачу. Тоді ж, позивач написав йому розписку, що немає ніяких претензій до нього. Його розписку про взяття у борг позивач йому не віддав, мотивуючи тим, що не може відкрити сейф у якому вона знаходиться. Написану позивачем розписку про повернення боргу він поклав у сейф на роботі. 22 травня 2017 року за місцем його роботи стала крадіжка та з сейфа пропала розписка позивача про повернення ним боргу позивачу у розмірі 20 000 доларів США. Тоді, він зясував, що у ніч крадіжки до гаражу за місцем його роботи де знаходився сейф приходив син позивача, а потім пішов з якимись речами. З цього приводу він звернувся до позивача та попросив, щоб його син повернув взяті речі та він не буде звертатися до правоохоронних органів. У відповідь позивач сказав, якщо він так зробить, то він буде вимагати від нього повернення вже повернутого боргу. Після цього він звернувся до правоохоронних органів, а невідомі люди почали погрожувати йому розправою.

Ухвалою суду від 21 листопада 2018 року скасовано заочне рішення від 12 вересня 2018 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та трьох відсотків річних та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 06 грудня 2018 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу та трьох відсотків річних.

Ухвалою суду від 18 січня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про призначення судово - трасологічної експертизи.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Позивач, зокрема зазначив, що розписка має такий вигляд, який мала на момент її написання. Сума повернутого відповідачем боргу становить 2100 доларів США про що, маються відмітки на зворотній стороні розписки. Гроші в рахунок повернення боргу відповідач передавав йому особисто, без посередників. Ніяких свідків при передачі грошей не було.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Відповідач зокрема зазначив, що розписку він писав на аркуші формату А-4. Майже кожен місяць він віддавав щось в рахунок боргу про що, помічав на розписці. На розписці було більше дванадцяти записів із сумами про повернення ним боргу. Там був запис і про повернення трьох тисяч доларів США. Починаючи з 2003 року він неодноразово брав у позивача в борг кошти, повертав і ніяких проблем не було. Вважає, що нічого позивачу не винен. Саме перелічені на відірваній частині розписки суми, могли підтвердити відсутність у нього заборгованості перед позивачем.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що працював у відповідача. Відповідач у позивача орендував гараж. В жовтні 2016 року він передав позивачу 2000 грн. Після цього, він ще колись передавав гроші позивачу, які давав йому відповідач. Однак не знав призначення цих коштів. Якось, він чув розмову позивача та відповідача щодо боргу.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що в 2015 році він приїхав до гаражу СТО відповідача для ремонту автомобіля. Тоді ж, прийшов позивач. Відповідач побачивши відповідача дістав з карману 3000 доларів США та передав їх позивачу. Тоді позивач дістав розписку на якій відповідач розписався. Ніхто тоді не ховався, оскільки розписка та борг не були таємницею. Розписка на якій розписувався відповідач була формату А-4. Тоді відповідач робив на ній перший запис. Він не знає чи був у відповідача перед позивачем тільки один борг, чи декілька.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що знає сторони на протязі багатьох років. Він бачив розписку, вона була написана на форматі аркушу А-4, зверху розписка, а знизу записи про повернення грошей. Розписку він бачив три роки тому, коли її позивач показував юристу.

Заслухав доводи сторін, покази свідків, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.

Так, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним із моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, ст. 1046 ЦК України.

Як зазначено в ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На виконання даних норм, 17 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики. За даним договором, ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 20000 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути до 30 вересня 2015 року.

На підтвердження отримання коштів відповідачем позивач надав суду розписку від 17 лютого 2015 року.

За загальним правилом ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, абзац 1 ч. 1. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок, ч. 3.

Та у ч. 1 ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що, звичайно, ставляться.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Проте, станом на 30 вересня 2015 року, так і на тепер відповідач свого обов'язку по поверненню позики не виконав, оскільки повернув лише частину боргу в розмірі 2100 доларів США, і тим самим допустив, порушення взятого на себе зобов'язання.

Так, розмір неповернутої суми боргу складає 17900 доларів США.

Як зазначено у ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Отже, як встановлено судом із договору позики, сторони визначили грошовий еквівалент виконання зобовязання в іноземній валюті.

А звідси, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом, чи іншим нормативно-правовим актом.

Так, станом на день ухвалення рішення 28.01.2019 року, офіційний курс гривні щодо долара США становив суму 27,81 гривень за 1 долар США, а тому відповідно сума боргу становить 497978,00 грн.

За загальним правилом ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з тим, що відповідач порушив умови договору позики і прострочив виконання грошового зобов'язання, позивач має право на стягнення з відповідача суми боргу, а також трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, оскільки, у договорі позики не був обумовлений розмір відсотків за користування грошовими коштами.

Так, розмір трьох відсотків річних за період з дня затримки розрахунку з 01 жовтня 2015 року по 20 серпня 2018 року, ті межі позовних вимог, які визначив позивач та за які не може виходити суд - склав 1547,73 доларів США, що на день ухвалення рішення еквівалентно становить 43042,37 грн. виходячи із розрахунку: (17900,00 доларів США х 0,03%):365 днів х 1052 (дні прострочки).

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5625,68 грн.

При цьому, суд не приймає до уваги аргументи відповідача про повернення позивачу всієї суми заборгованості за договором позики від 17 лютого 2015 року, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Проте, відповідач та його представником не надали суду жодного доказу в підтвердження повернення всієї суми заборгованості за договором позики.

Посилання відповідача на покази допитаних у судовому засіданні свідків, як на доказ передачі грошових коштів саме за цим договором позики, не можна вважати належним доказом таких обставин.

Крім того, аргументи відповідача про те, що позивач відірвав частину розписки на якій малися записи про повернення коштів за договором позики та що на самій розписці могли залишитися сліди (відтиски) від його записів про повернення коштів - не відносяться до предмету спору, а відповідно до доказів, які мають значення для її вирішення, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, який проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2) задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики (розпискою) від 17 лютого 2015 року у розмірі 17900,00 доларів США, що станом на 28 січня 2019 року еквівалентно 497 978,00 грн. та три відсотки річних за період з 01 жовтня 2015 року по 20 серпня 2018 року в розмірі 1547,73 доларів США, що станом на 28 січня 2019 року еквівалентно 43 042,37 грн., а всього: 19447,73 доларів США, що станом на 28 січня 2019 року еквівалентно 540 829,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 5625,68 грн.

Повний текст судового рішення складений 29 січня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Кушнірчук Р.О.