Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 638/4531/16-ц

провадження № 61-41968св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: комунальне підприємство охорони здоров'я «Харківська міська поліклініка № 8», головний лікар комунального підприємства охорони здоров'я «Харківська міська поліклініка № 8» Чумаченко Олена Станіславівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2018 року у складі судді: Хайкіна В. М., та постанову апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2018 року у складі колегії суддів: Кружиліної О. А., Кіся П. В., Хорошевського О. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська поліклініка № 8» (далі - КЗОЗ «ХМП № 8»), головного лікаря КЗОЗ «ХМП № 8» Чумаченко О. С., про визнання дій та бездіяльності неправомірними, відшкодування майнової та компенсації моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовані тим, що 14 березня 2012 року у пологовому будинку № 2 лікарем ОСОБА_6 позивачу була зроблена операція, після якої виникли ускладнення здоров'я, їй встановлено діагноз «міхурові-піхвова нориця». У зв'язку із викладеним позивач змушена була з 14 березня 2012 року по 08 лютого 2015 року додатково витрачати кошти на придбання медичних засобів. Тому позивач вимушена була неодноразово звертатись до КПОЗ «ХМП № 8», яка незаконно на всі її звернення не направляла для обстеження та встановлення групи інвалідності. У зв'язку з чим позивач вимушена була звернутись до Міністерства охорони здоров'я України, тільки після чого їй оформили документи на МСЕК і 05 березня 2014 року позивач отримала довідку про встановлення їй інвалідності ІІ групи довічно, яку через тяганину і невиконання службових обов'язків зобов'язані були видати відразу після операції 14 березня 2012 року.

Позивач вказувала, що в результаті тяганини КЗОЗ «ХМП № 8» в особі головного лікаря Чумаченко О.С. позивач не отримувала грошових засобів з 07 жовтня 2013 року по 25 лютого 2014 року, необхідних для життєвих потреб. Замість вирішення своїх щоденних справ, позивач повинна захищати свої права в суді, жити в постійному переживанні і емоційному напруженні, що шкідливо виражається на стані її здоров'я, що в подальшому було підтверджено документами і вперше встановлений діагноз «міхурово-піхвова нориця». У позивача погіршився апетит, сон, змінився розпорядок дня, погіршились відносини у сім'ї, вона повинна боротись за правду в суді, внутрішні переживання відомі тільки їй. Моральні страждання позивача не можуть бути виміряні фізично та бути оціненими іншою людиною (спеціалістом) через необ'єктивність та неможливість такого вимірювання, яку вона оцінює в 50 000 грн. Позивачу також завдана й майнова шкода в розмірі 4 149,75 грн, оскільки витрачені кошти на лікування. З 07 жовтня 2013 року по 25 лютого 2014 року позивач проживала без коштів, центр зайнятості перестав платити допомогу по безробіттю, а КЗОЗ «ХМП № 8» в особі Чумаченко О. С. не оформляла документи на МСЕК для встановлення групи. Через знущання лікарні, позивач втратила пенсійну допомогу, яку отримувала би у зв'язку із інвалідністю (з 07 жовтня 2013 року по 25 лютого 2014 року) в сумі 5 020,25 грн, окрім цього вона втратила робочий стаж, так як не було відрахувань в пенсійний фонд.

ОСОБА_4, з урахуванням неодноразових змін та доповнень до позову, просила:

визнати неправомірними дії та бездіяльність КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 8»), та Чумаченко О. С.,

стягнути з відповідачів солідарно майнову шкоду у розмірі 29 249,77 грн;

стягнути з відповідачів компенсацію моральної шкоди, завданої злочином, у розмірі 50 000 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2018 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що вперше позивачу ОСОБА_4 було встановлено діагноз «міхурово-піхвова нориця» після виписки з урологічного відділення КЗОЗ «ХМКБЛ № 25», де вона проходила лікування з 23 січня 2014 року по 31 січня 2014 року, після чого остання була направлена до обласної лікарсько-консультативної комісії КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня-центр первинної медичної допомоги та медицини катастроф», за рішенням якої ОСОБА_4 направлено на медико-соціальну експертну комісію, де 25 лютого 2014 року остання визнана особою з інвалідністю ІІ групи, категорія «загальне захворювання», безстроково у зв'язку із чим підстав для визнання дій відповідачів неправомірними не має. Медичними документами жодним чином не підтверджується наявність у позивача ОСОБА_4 з 14 березня 2012 року діагнозу «міхурово-вагінальний свищ», цей діагноз вперше було встановлено після виписки з урологічного відділення КЗОЗ «ХМКБЛ № 25». Матеріали справи не містять даних на підтвердження позиції позивача щодо неправомірного не направлення чи несвоєчасного направлення її на медико-соціальну експертну комісію для встановлення групи інвалідності, навпаки судом встановлено, що КЗОЗ «ХМП № 8» діяло виключно в межах наказу МОЗ України від 09 квітня 2008 року, яким затверджено Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, та згідно якого встановлено єдиний порядок організації та проведення експертизи тимчасової непрацездатності, при цьому права та законні інтереси позивача жодним чином не порушені. Як наслідок відсутні підстави для визнання дій відповідачів неправомірними та задоволення вимог про стягнення майнової шкоди та компенсації моральної шкоди.

Аргументи учасників справи

У серпні 2018 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та вирішити справу по суті. При цьому посилалася на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що група інвалідності повинна була встановлена їй після проведення операції у 2012 році, оскільки лікарем, яка проводила операцію було здійснено прокол сечового міхура, через що і з'явилася причина нетримання сечі. Суд не в повному обсязі встановив обставини справи для прийняття об'єктивного рішення, Діагноз, який надає право на встановлення інвалідності, був встановлений позивачу ще 14 березня 2012 року, проте через бездіяльність лікарів КЗОЗ «ХМП № 8» вона не була своєчасно направлена на проходження МСЕК і відповідно два роки була позбавлена коштів на існування.

У вересні 2018 року КЗОЗ «ХМП № 8» та Чумаченко О. С. подали до суду відзив на касаційну скаргу, підписаний представником ОСОБА_7, у якому просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що позивачем невірно трактується термін «загальне захворювання», оскільки вона вважає, що ІІ групу інвалідності їй було встановлено на підставі діагнозу «загальне захворювання», а не на підставі діагнозу «міхурово-вагінальний свищ». Вперше діагноз «міхурово-вагінальний свищ» ОСОБА_4 був встановлений після проходження позивачем стаціонарного лікування в КЗОЗ «ХМКБЛ № 25» з 23 січня 2014 року по 31 січня 2014 року та саме лише після встановлення вказаного діагнозу ОСОБА_4 мала право на отримання ІІ групи інвалідності.

У жовтні 2018 року від ОСОБА_4 надійшла відповідь на відзив відповідачів. Відповідь на відзив мотивована тим, що відповідач Чумаченко О. С. умисно затягувала направлення документів до МСЕК. Головний лікар є посадовою особою та несе відповідальність. Група інвалідності встановлена ОСОБА_4 згідно «загального захворювання». Позовні вимоги заявлені не щодо причин (захворювання) призначення позивачу групи інвалідності, а щодо несвоєчасного направлення на МСЕК.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2018 року у справі відкрито касаційне провадження.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 14 березня 2012 року ОСОБА_4 було проведено оперативне лікування з приводу гінекологічного захворювання в КЗОЗ «Харківський міський клінічний пологовий будинок № 2 ім. М. Х. Гельферіха», після чого у 2012 році ОСОБА_4 була взята на диспансерний облік в КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №8».

Відповідно до висновку Лікарсько-консультативної комісії КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №8» № 1226 від 04 квітня 2012 року, встановили, що ОСОБА_4 знаходилася на амбулаторному лікуванні в міській поліклініці №8 з 22 березня 2012 року по 04 квітня 2012 року, лікування продовжує, діагноз - стан після операції.

Згідно висновку Лікарсько-консультативної комісії КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 8» № 1825 від 18 травня 2012 року ОСОБА_4 проходила амбулаторне лікування в жіночій консультації міської поліклініки № 8 з 05 квітня 2012 року по 02 травня 2012 року, з 03 травня 2012 року госпіталізована в КЗОЗ «ХМКБЛ № 25», діагноз - хронічний цистит, загострений стан після операції.

21 травня 2012 року ОСОБА_4 звернулася до головного лікаря КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №8» Чумаченко О. С. про постановлення її на облік, призначення лікування та експертної комісії для подальшої її працездатності у зв'язку з тим, що з 03 травня 2012 року по 17 травня 2012 року вона знаходилась на лікуванні в урологічному відділені КЗОЗ «ХМКБЛ № 25».

19 червня 2012 року ОСОБА_4 направлено на обласну Лікарсько-консультативну комісію для вирішення питання стійкої непрацездатності (оформлення документів на МСЕК, первинно), при цьому вказано діагноз - після операції 13 березня 2012 року, нетримання сечі. Даних для направлення позивача на медико-соціальну експертну комісію не встановлено.

У січні 2014 року ОСОБА_4 вдруге звернулася до лікарсько-консультативної комісії КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 8» з питання оформлення документів до МСЕК.

З 23 січня 2014 року по 31 січня 2014 року ОСОБА_4 проходила стаціонарне лікування в КЗОЗ «ХМКБЛ № 25», про що свідчить виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, згідно якої встановлено діагноз - міхурово-піхвова нориця, хронічний цистит, нетримання сечі та ін.

05 лютого 2014 року ОСОБА_4 звернулася до головного лікаря КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №8» Чумаченко О. С. із заявою, в якій повідомила, що знаходилася на обстеженні в урологічному відділенні КЗОЗ «ХМКБЛ № 25», та просила поставити її на облік для оформлення групи інвалідності.

Листом КЗОЗ «ХМП № 8» за підписом головного лікаря Чумаченко О. С. від 10 лютого 2014 року №162 ОСОБА_4 повідомлено, що її заяву розглянуто, та видано направлення від 06 лютого 2014 року Лікарсько-консультативної комісії №472 на консультацію на обласну Лікарсько-консультативну комісію для вирішення експертних питань, консультація відбудеться 13 лютого 2014 року.

Консультативним висновком спеціаліста КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 13 лютого 2014 року, ОСОБА_4 проконсультована лікарем-гінекологом із встановлення діагнозу - «стан після екстирпації матки з придатками (2012 рік), міхурово-піхвова нориця».

Суди, на підставі рішення обласної Лікарсько-консультативної комісії № 536 від 13 лютого 2014 року КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» встановили, що наявний у ОСОБА_4 діагноз є підставою для направлення до МСЕК.

17 лютого 2014 року ОСОБА_4 звернулася до головного лікаря КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 8» Чумаченко О. С. із проханням дати вказівку дільничному лікарю-гінекологу оформити документи до МСЕК згідно висновку обласної Лікарсько-консультативної комісії.

Згідно заяви ОСОБА_4 від 20 лютого 2014 року, адресованої головному лікарю КЗОЗ «ХМП № 8» Чумаченко О. С., позивач просила при оформленні документів на МСЕК вказати основний діагноз «міхурово-піхвова нориця», так як цей діагноз є основним при оформленні їй інвалідності, який вона отримала під час операції «екстирпація матки» з придатками 13 березня 2012 року.

Листом КЗОЗ «ХМП № 8» № 219 від 25 лютого 2014 року за підписом головного лікаря Чумаченко О. С. позивача повідомлено, що її заяву від 24 лютого 2014 року розглянуто, документи в Дзержинську МСЕК представлені 25 лютого 2014 року, при цьому запрошено на огляд для вирішення питання встановлення стійкої втрати працездатності 05 березня 2014 року у МСЕК Дзержинського району.

Позивачу ОСОБА_4 з 25 лютого 2014 року встановлена ІІ група інвалідності безстроково, причина - загальне захворювання.

Суди встановили, що діагноз «міхурові-піхвова нориця», який став підставою для встановлення позивачу ІІ групи інвалідності вперше зафіксований у виписці від 31 січня 2014 року урологічного відділення КЗОЗ «ХМКБЛ № 25» після проходження курсу лікування з 23 січня 2014 року по 31 січня 2014 року.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов'язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов'язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє стверджувати, що за загальним правилом підставою виникнення зобов'язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов'язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановивши, що відсутні підстави для визнання дій відповідачів неправомірними та відсутні умови необхідні для відшкодування майнової та моральної шкоди, суди зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель