Справа № 459/2700/18
Провадження № 2/459/211/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2019 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Новосада М.Д.

з участю секретаря судового засідання Шульган Л.І.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення суми боргу,-

В С Т А Н О В И В :

30.08.2018 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідачки в його користь 3% річних за період з 28.10.2015 року по 01.04.2018 року в сумі 9784,78 грн., та інфляційні втрати за період з 01.09.2015 року по 01.04.2018 року в сумі 46697,80 грн.. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22.08.2011 року частково здійснено поділ його та відповідачки майна, зокрема, стягнено із ОСОБА_2 на його користь 130 806,19 грн., що становить 1/2 частку від 261 612,39 грн., які були спільним майном подружжя і були використані ОСОБА_2 без його згоди. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 28.05.2012 року, яке набрало законної сили, вищевказане рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 коштів, залишено без змін. Відповідачка протягом всього часу ухиляється від сплати вказаних коштів, а це вже 6 років, не повертає йому кошти, якими користується, вони значно знецінилися внаслідок інфляційних процесів. Зазначає, що в 2015 р. він звернувся з відповідним позовом Червоноградський міський суд Львівської області про стягнення інфляційних втрат за період із 28.05.2012 р. до 01.09.2015 р. та 3% річних за період із 28.05.2012 р. до 27.10.2015 р., у задоволенні якого рішенням від 04.12.2015 р. було відмовлено. Ухвалами суду апеляційної інстанції від 31.03.2016, 05.12.2017 рр. рішення суду першої інстанції залишалося без змін, проте вказані ухвали суду апеляційної інстанції, ухвалою ВССУ від 01.02.2017 р. та постановою КЦС ВС від 16.05.2018 р., були скасованими із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, де вона перебуває на розгляді. Так як відповідачка тривалий час не повертає кошти присуджені вказаним вище судовим рішенням, на підставі ст. 625 ЦК України просить позов задовольнити.

04.09.2018 року у справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначалось на 25.09.2018 року, яке було відкладено на 22.10.2018 р. у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідачки.

22.10.2018 року підготовче провадження було закрито, справа призначалась до судового розгляду по суті на 20.11.2018 року.

В подальшому розгляд справи неодноразово було відкладено на 22.01.2019, 21.05.2019, 22.08.2019, 15.11.2019 рр. з процесуальних підстав, а саме: неявкою відповідачки, перебуванням головуючого судді у відрядженні, клопотань представника відповідачки.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, та просить його задовольнити.

Відповідачка та її представник щодо задоволення позову заперечили, вважають його безпідставним.

Оцінивши докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22.08.2011 р. у справі №2-381/11 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, стягнуто з ОСОБА_5 у користь ОСОБА_4 130806,19 грн., що становить 1/2 частину грошових коштів, які були спільним майном подружжя та використані ОСОБА_5 без згоди ОСОБА_4 ..

В цій частині рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22.08.2011 р. залишено без змін рішенням апеляційного суду Львівської обалсті від 28.05.2012 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.03.2013 р..

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою державного виконавця Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 06.04.2018 р. закінчено виконавче провадження №50374004 з примусового виконання виконавчого листа №2-381/11, виданого 27 червня 2012 року Червоноградським міським судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 130806,19 грн. у зв`язку із виконанням рішення суду у повному обсязі (скерування боржником на адресу відділу ДВС квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» №0.0.0.1 від 05.04.2018 р.).

Також судом встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 04.12.2015 р. (справа №459/3560/15) відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Дане рішення суду першої інстанції постановою Львівського апеляційного суду від 10.09.2019 р. скасовано, та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 у його користь інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 28.05.2012 року по 01.09.2015 року в розмірі 96 534,97 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 28.05.2012 року по 27.10.2015 року в розмірі 13 411, 10 грн. та вирішено питання судових витрат.

Згідно наведеного позивачем розрахунку сума боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.09.2015 року по 01.04.2018 року становить 46 697,80 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 28.10.2015 року по 01.04.2018 року становить 9784,78 грн..

Таким чином, судом встановлено, що відповідачкою рішення суду першої інстанції від 22.08.2011 року, яке набрало законної сили 28.05.2012 року, виконано в повному обсязі 05.04.2018 р., а тому із довготривалим його не виконанням, у позивача виникло право щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат на відповідне грошове зобов`язання.

Частиною 4 ст.264 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається із змісту постанови Великої Палати Верховного суду від 16.05.2019 року (справа № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18) у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Оцінюючи поданий позивачем розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий був проведений із застосуванням відповідних індексів інфляції та за відповідними формулами, належним чином обґрунтований та мотивований. У свою чергу, в процесі розгляду справи не здобуто жодних доказів, які ставлять під сумнів математичні розрахунки наведені позивачем.

З огляду на вище наведене, суд приходить до переконання, що відповідачка не виконала свої зобов`язання за рішенням суду, яке набрало законної сили, а тому позов слід задовольнити у межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки у користь позивача слід стягнути 704,80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 200, 206, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 ( НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 ) про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення суми боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 3% річних за період з 28.10.2015 року по 01.04.2018 року в сумі 9784,78 грн., та інфляційні втрати за період з 01.09.2015 року по 01.04.2018 року в сумі 46697,80 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 704,80 грн. сплаченого судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Червоноградський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 02.12.2019 р.

Суддя: М. Д. Новосад