Справа № 216/3784/18
провадження 2/216/326/19
РІШЕННЯ

іменем України

17 грудня 2019 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Кузь А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

встановив:

13 липня 2018 року звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позовні вимоги обґрунтовані обставинами, за якими 24.10.2017 позивач успадкувала після матері 2/3 частки домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а також 2/3 частики присадибної земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :08:653:0030, за цією ж адресою. 1/6 частина зазначеної нерухомості (як домоволодіння, так і ділянки) належить ОСОБА_3 (додатки 5-9). Ще 1/6 частина зазначеної нерухомості (як домоволодіння, так і ділянки) належить ОСОБА_2 (додатки 9-13). При цьому ОСОБА_2 ще 19.12.2007 нотаріально оформленою заявою відмовлялась від прийняття у спадщину зазначеного майна на користь свого брата, ОСОБА_3 . В період, коли ОСОБА_3 та ОСОБА_2 успадкували разом (на двох) 1/3 частини домоволодіння та землі (2008 рік), іншими 2/3 майна володіла її мама - ОСОБА_4 з 13.04.1998 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а земельна ділянка (2/3 частки) - на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку. ОСОБА_4 успадкувала будинок з господарськими побудовами від своєї матері, ОСОБА_5 на підставі заповіту. Весь час після прийняття спадщини її мати, ОСОБА_4 , проживала в будинку АДРЕСА_1 , і користувалась, відповідно, земельною ділянкою, про яку йде мова в цій заяві, для обслуговування будинку і господарських споруд, вирощувала на ній городину, доглядала і будинок і землю, сплачувала усі належні комунальні платежі. Сплата ОСОБА_4 необхідних комунальних платежів, пов`язаних з її проживанням за вказаною адресою, підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг, після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 рахунок не був переоформлений, як і після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 бабусі ОСОБА_5 , тому платниками комунальних послуг і досі зазначені в квитанціях ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . Ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_2 до земельної ділянки та домоволодіння інтересу не виявляли, права та обов`язки володільців не здійснювали, за майном не доглядали, в будинку не проживали і не проживають, не користувались і не користуються ним, не сплачували і не сплачують ніяких платежів, пов`язаних з ним (комунальних, податку на землю тощо). Їх батьки, після яких вони успадкували, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , померли ІНФОРМАЦІЯ_3 та 20.09.1999 відповідно. Тож ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не оформлювали своє право власності протягом 9 років (з 1999 р. по 2008 р.). І з оформленням ними свого права власності ситуація не змінилась: жодного інтересу до ділянки та домоволодіння, права та обов`язки власників ними не здійснюються. Після прийняття нею спадщини з 2017 року, вона стала володіти і користуватись ділянкою та домоволодінням, як до того її мати ОСОБА_4 , в повному обсязі, доглядати за ними. Нею сплачено земельний податок за земельну ділянку за 2017-2018 роки, оскільки її мати ОСОБА_4 , оскільки була пенсіонеркою. Таким чином, її мати, ОСОБА_4 , а після неї - вона, добросовісно заволоділи і продовжуємо відкрито, безперервно володіти чужим майном: 1/3 частками домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (дати смерті: ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 р.) не належало нікому (дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності не оформлювалось аж до 2008 р.), а з 2008 р. - належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (по 1/6 частки кожному). Загальний сукупний термін володіння домоволодінням та земельною ділянкою ОСОБА_4 та мій становить 20 років, а з 2001 року - 17 років.

Позивач та її представник, які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, не використали наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, у судове засідання не з`явилися, від позивача надійшла заява, в якій вона просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була сповіщена належним чином.

Третьої особа, без самостійних вимог ОСОБА_3 , який належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне.

Згідно із свідоцтвом про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.54).

Після її смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та 2/3 частини земельної ділянки, загальною площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спадкоємцем якого є її донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.10.2017 (а.с.7) та копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.10.2017 (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи співвласниками домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки:

1/6 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 , після смерті її батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2008 (а.с.16), 1/6 частина земельної ділянки, загальною площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 , після смерті її батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2008 (а.с.17).

1/6 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 після смерті його батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2008 (а.с.11).

1/6 частина земельної ділянки, загальною площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 після смерті його батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2008 (а.с.12).

Право власності на нерухоме майно позивача ОСОБА_1 було зареєстровано 24.10.2017 нотаріусом Уколової Н.М. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в КП «Криворізьке БТІ» 06.08.2008, про що в матеріалах справи наявні відповідні реєстраційні посвідчення (а.с.9,10,13,18).

Крім того матеріалами справи підтверджено, що позивач та її мати протягом тривалого часу користування належним в тому числі їй самій будинком та земельною ділянкою, оплачувала вартість наданих комунальних послуг, сплачувала земельний податок, про що свідчать відповідні квитанції про сплату їх вартості (аркуші справи 24-54).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що спірні правовідносини виникли між сторонами щодо наявності або відсутності у позивача права власності на частку нерухомого майна, належного померлому, яке виникло за набувальною давністю, внаслідок чого до таких відносин слід застосувати положення Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України, які регулюють питання виникнення права власності, Зокрема за приписами частин 1 та 4 статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до ст. 119 Земельного кодексу України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

При цьому відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року N 5 при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України зокрема статтею 119.

Отже, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі:

- майно може бути об`єктом набувальної давності;

- добросовісність володіння;

- відкритість володіння;

- давність володіння та його безперервність;

- відсутність інших осіб, які претендують на це майно;

- відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Однак, позивачем не було доведено добросовісність володіння спірним майном, оскільки вона знала про відсутність підстав для набуття нею права власності, оскільки їй було відомо, що ОСОБА_2 є власником 1/6 частина домоволодіння та 1/6 частина земельної ділянки, загальною площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які було зареєстровано в КП «Криворізьке БТІ» 06.08.2008, цьому витрати її матері ОСОБА_4 та її на утримання будинку і земельної ділянки та сплату комунальних послуг не можуть вважатись діями, які підтверджують обставину заволодіння майном, а свідчать лише про користування позивачем такими послугами як співвласника нерухомого майна, а в силу вимог ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тому такі дії вважаються виконанням обов`язку з утримання майна.

Крім того позивачем не було доведено відсутність інших осіб, які претендують на 1/6 частина домоволодіння та 1/6 частина земельної ділянки, загальною площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також судом звертається увага на вимоги ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України, за якими ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що визнання права власності за позивачем призведе до протиправного позбавлення відповідача права власності на частку у нерухомому майні.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на 1/6 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та 1/6 частки земельної ділянки, загальною площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 , на праві спільної часткової власності, зареєстрованого в КП «Криворізьке БТІ» 06.08.2008.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 84, 213 ЦПК України, ст. 244 ЦК України, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України у від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», п.п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року N 5, суд

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов