Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 357/11181/17

провадження № 61-41671св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В. (суддя-доповідач),
суддів:Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2018 року у складі судді Бондаренко О. В. та постанову Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2018 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Сержанюка А. С., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У вересні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «Українська страхова група») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), в порядку регресу.

Позов мотивований тим, що 29 березня 2016 року близько 07 год 10 хв по бульвару 50-річчя Перемоги у м. Біла Церква відбулася ДТП за участю транспортного засобу «RenaultKangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу «Hyndai», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що підтверджено довідкою про ДТП № 88367008. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «RenaultKangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП застрахована у ПрАТ «СК Українська страхова група» відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29 травня 2015 року № АІ/8504443. У результаті ДТП пошкоджено транспортний засіб «Hyndai», державний номерний знак НОМЕР_2 . 29 березня 2016 року потерпіла у ДТП особа звернулася із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, надавши усі необхідні документи. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2016 року у справі № 357/4204/16-п відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що призвело до ДТП, яка відбулася 29 березня 2016 року. ПрАТ «СК «Українська страхова група» на виконання умов полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29 травня 2015 року № АІ/8504443, на підставі висновку від 05 травня 2016 року № 90, страхового акта від 27 травня 2016 року № ЦВ-4932 та розрахунку до нього виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 19 232,42 грн та на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 25 травня 2016 року у справі № 357/6881/16-ц, страхового акта від 02 серпня 2017 року № ЦВ-4932/1 та розрахунку до нього - суму відшкодування у розмірі 4 728,12 грн на користь потерпілої у ДТП особи, всього 22 960,54 грн. Відповідно до підпункту «г» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо така пригода визначена у встановленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим Правилам дорожнього руху. У цьому випадку постановою суду встановлено, що транспортний засіб «RenaultKangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , знаходився у технічно несправному стані, що і призвело до ДТП. Крім того, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач не повідомив страховика про настання страхового випадку у встановлені строки, причини неповідомлення про ДТП не підтвердив документально.

Враховуючи наведене, ПрАТ «СК «Українська страхова група» просило суд стягнути в порядку регресу із відповідача на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 22 960,54 грн та судові витрати у справі у розмірі 1 600,00 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2018 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» суму страхового відшкодування у розмірі 22 960,54 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2018 року залишено без змін.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що позивач набув права зворотної вимоги до відповідача у межах суми страхового відшкодування, оскільки ДТП відбулося внаслідок технічної несправності транспортного засобу відповідача, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому такі обставини мають приюдиційне значення для вирішення цієї справи. Посилання позивача на ті обставини, що відповідач не повідомив страховика про настання ДТП, спростовуються наданим ПрАТ «СК Українська страхова група» листом. Крім того, сам по собі факт неповідомлення страховика про настання страхового випадку не є підставою для пред`явлення регресного позову до водія забезпеченого транспортного засобу.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У вересні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок судів про те, що транспортний засіб «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП перебував у несправному стані, є необґрунтованим, оскільки вказаний автомобіль пройшов технічний огляд за три дня до настання ДТП, за результатами якого встановлено, що він перебував у справному стані. Обставини, встановлені постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2016 року у справі № 357/4204/16-п, є обов`язковими для судів у цій справі лише з питань, чи мали місце ці дії та вчиненні вони цієї особою, тоді як усі інші обставини повинні бути доведені сторонами у загальному порядку. Суди безпідставно стягнули із відповідача судові витрати у розмірі 1 600,00 грн, оскільки він є інвалідом ІІ групи і відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу та надано строк на подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що 29 березня 2016 року близько 07 год 10 хв у м. Біла Церква, по бульвару 50-річчя Перемоги ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , перед виїздом не перевірив технічний стан автомобіля, що під час руху призвело до технічної несправності та втрати керованості, у результаті чого допустив зіткнення із автомобілем «Hyndai», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги пункту 2.3 (б) Правил дорожнього руху України.

Вказані обставини встановлені постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2016 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та стягнуто із нього штраф у розмірі 340,00 грн у дохід держави.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП застрахована у ПрАТ «СК Українська страхова група» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 29 травня 2015 року № АІ/8504443. Термін дії вказаного полісу із 25 вересня 2015 року до 24 вересня 2016 року.

29 березня 2016 року власник транспортного засобу «Hyndai», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, надавши усі необхідні документи. ПрАТ «СК Українська страхова група» на виконання умов полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 29 травня 2015 року № АІ/8504443, на підставі висновку від 05 травня 2016 року № 90, страхового акта від 27 травня 2016 року № ЦВ-4932 та розрахунку до нього виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 19 232,42 грн, а також на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 25 травня 2016 року, страхового акта від 02 серпня 2017 року № ЦВ-4932/1 та розрахунку до нього - суму відшкодування у розмірі 4 728,12 грн на користь потерпілої у ДТП особи, всього 22 960,54 грн.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом першим частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до підпункту «г» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Задовольняючи позову, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, належним чином оцінивши надані сторонами докази та встановивши, що ДТП сталося із вини позивача внаслідок невідповідності технічного стану його транспортного засобу вимогам Правил дорожнього руху, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, правильно застосував норму підпункту «г» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення у порядку регресу із позивача на користь відповідача суми страхового відшкодування, яка виплачена останнім потерпілій у ДТП особі.

Разом із цим Верховний Суд не погоджується із рішенням суду апеляційної інстанції у частині стягнення із позивача судового збору у розмірі 1 600,00 грн з огляду на таке.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних інвалідів.

ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 05 листопада 2008 року Пенсійним фондом України, а тому у силу наведеної норми законодавства він звільнений від сплати судового збору.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується також випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 600,00 грн компенсується йому за рахунок держави.

Суд першої інстанції безпідставно стягнув судовий збір із відповідача, який є інвалідом ІІ групи і відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати.

Зазначені порушення вимог закону залишилися і поза увагою суду апеляційної інстанції.

Викладене свідчить про те, що суди не застосували норму процесуального права, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин, а саме статтю 5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим рішення судів попередніх інстанції у частині стягнення із відповідача на користь позивача судового збору підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2018 року у частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» судових витрат у розмірі 1 600,00 грн скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

Компенсувати Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Українська страхова група» понесені судові витрати у розмірі 1 600,00 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В інших частинах рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак

Судді:І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко