Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 343/3051/14-ц

провадження № 61-23895св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області у складі судді Лицура І. М. від 15 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі колегії суддів: Ясеновенко Л. В., Бойчука І. В., Горейко М. Д., від 19 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 29 жовтня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 8 800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з тим, що відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконував, у нього станом на 31 жовтня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 17 791,90 грн, з яких 8 572,57 грн - заборгованість за кредитом, 6 795,91грн - заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 1 100 грн - заборгованість за комісією за користування кредитом, 500 - грн штраф (фіксована частина), 823,42 грн - штраф (процентна складова), та яку банк просив стягнути з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2016 року позов ПАТ «КБ ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 29 жовтня 2010 року в сумі 17 791,90 грн та 243,60 грн сплаченого судового збору.

Рішення першої інстанції мотивоване тим, що оскільки позичальник належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, наявні підстави для стягнення з нього на користь банку вказаної заборгованості.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2016 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яку слід стягнути з нього на користь банку як кредитора.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована недоведеністю факту укладання кредитного договору між сторонами та отримання відповідачем кредитних коштів. Матеріали справи не містять доказів, які саме Умови він розумів, підписуючи заяву позичальника.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою суду від 12 червня 2017 року справу призначено до розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

29 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 8 800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з тим, що відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконує, у нього станом на 31 жовтня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 17 791,90 грн, з яких 8 572,57 грн - заборгованість за кредитом, 6 795,91грн - заборгованість про процентам за користуванням кредитом, 1 100 грн - заборгованість за комісією за користування кредитом, 500 - грн штраф (фіксована частина), 823,42 грн - штраф (процентна складова).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судові рішення першої та апеляційної інстанцій відповідають не в повній мірі.

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України 2004 року.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконав зобов`язань за кредитним договором, який був укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», внаслідок чого утворилась заборгованість, дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з позичальника на користь позивача зазначеної заборгованості.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять доказів, які саме Умови він розумів, підписуючи заяву позичальника, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки відповідно до наданої позивачем довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна», підписаної позичальником, в ній містяться всі передбачені законодавством кредитні умови, зокрема розмір процентної ставки, сплата пені за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафу, що свідчить про досягнення згоди між сторонами щодо усіх істотних умов кредитного договору (а.с.18).

Доводи касаційної скарги про неналежність цих доказів є безпідставними та необґрунтованими.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Доводи касаційної скарги про недоведеність отримання відповідачем кредиту - безпідставні, оскільки відповідач у рахунок часткового погашення заборгованості за спірним кредитним договором неодноразово вносив кошти на відкритий на його ім`я рахунок, чим визнавав отримання кредитних коштів. Подавши до суду клопотання про призначення судово-економічної експертизи, відповідач не заперечував сам факт укладення спірного кредитного договору, вказуючи лише про незгоду з розміром кредитної заборгованості.

Крім того, безпідставними є доводи касаційної скарги щодо розміру кредитної заборгованості, оскільки на підтвердження її розміру кредитор надав розрахунок цієї заборгованості, а позичальник, заперечуючи її розмір, свого розрахунку суду не надав.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів з їх оцінкою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Разом із тим, перевіряючи розмір кредитної заборгованості, суд дійшов безпідставного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача комісії за обслуговування кредиту.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

При цьому, нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, є незаконним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, та враховується судом.

З урахуванням встановлених обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 16 691,90 грн, з яких 8 572,57 грн - заборгованість за кредитом, 6 795,91 грн - заборгованість про процентам за користуванням кредитом, 500 - грн штраф (фіксована частина), 823,42 грн - штраф (процентна складова).

Частиною третьою статті 400 ЦПК України передбачено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки під час ухвалення рішення судом першої інстанції та залишення його без змін судовим рішенням апеляційної інстанції неправильно застосовано закон, судові рішення відповідно до положень статті 412 ЦПК України підлягають зміні з виключенням з них посилання щодо стягнутої комісії за обслуговування кредиту.

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про зменшення суми стягнутої ОСОБА_1 на користь банку заборгованості на 6,19 %, тому розмір стягненого з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судового збору за подання позовної заяви у розмірі 243,60 грн підлягає зменшенню до 228,52 грн.

Крім того судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг підлягає відшкодуванню частково, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, які складають 93,81%.

За таких обставин, судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарги підлягає відшкодуванню частково, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 34,68 грн (560,28-525,60).

Частиною десятою статті 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи викладене, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 193,84 грн (228,52-34,68).

Керуючись статтями 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2016 року змінитив частині розміру заборгованості та розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 29 жовтня 2010 року у розмірі за період з 29 жовтня 2010 року до 31 жовтня 2014 року у сумі 16 691,90 грн, з яких 8 572,57 грн - заборгованість за кредитом, 6 795,91 грн - заборгованість про процентам за користуванням кредитом 500 - грн штраф (фіксована частина), 823,42 грн - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 193,84 гривні.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович