Справа № 450/3064/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1808/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 квітня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Ямпільської сільської ради, третя особа ОСОБА_4 про визнання за ним права власності в порядку спадкування на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 0,4910 га кадастровий №:03:000:0634; площею 0,0875 га кадастровий №:03:000:0635; площею 0,2745 га кадастровий №:04:000:0081; площею 0, 1926 га кадастровий №:06:000:0161; для ведення особистого селянського господарства площею 0,2471 га кадастровий №:01:004:0584; площею 0,1778 га кадастровий №:01:004:0585; для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,3674 га кадастровий №:03:000:0637; площею 0,4928 га кадастровий №:05:000:0444; площею 0,0878 га кадастровий №:03:000:0636; площею 0,2742 га кадастровий №:04:000:0082; площею 0,1929 га кадастровий №:06:000:0162, що розташовані на території Ямпільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

В обгрунтування позову покликався на те, що є спадкоємцем за заповітом та за законом після смерті батька, ОСОБА_6, що помер 23.11.2010 року, який після смерті дружини, ОСОБА_7, що померла 06.06.2002 року, успадкував земельні ділянки, розташовані на території Ямпільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,4910 га кадастровий №:03:000:0634; площею 0,0875 га кадастровий №:03:000:0635; площею 0,2745 га кадастровий №:04:000:0081; площею 0, 1926 га кадастровий №:06:000:0161. Крім цього, батькові позивача належали земельні ділянки, що розташовані на території Ямпільської сільської ради для ведення особистого селянського господарства на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 10.06.1996 р. серія ЛВ №8305, площею 0,2471 га кадастровий №:01:004:0584 та площею 0,1778 га кадастровий №:01:004:0585; для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право приватної власності на землю від 25.12.2001 р. серія 2-ЛВ №046927 площею 0,3674 га кадастровий №:03:000:0637, площею 0,4928 га кадастровий №:05:000:0444, площею 0,0878 га кадастровий №:03:000:0636, площею 0,2742 га кадастровий №:04:000:0082, площею 0,1929 га кадастровий №:06:000:0162. Як особа, котра проживала зі спадкодавцем на момент смерті, просить визнати за ним право власності на вказані земельні ділянки. В подальшому, в звязку з тим, що позивачеві стало відомо про заповіт на його користь, позивач уточнив позовні вимоги, та просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом та за заповітом після смерті батька ОСОБА_6

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, Ямпільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання за ним права власності в порядку спадкування, яким з аналогічних мотивів та правових підстав просив визнати за ним право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 0,4910 га кадастровий №:03:000:0634; площею 0,0875 га кадастровий №:03:000:0635; площею 0, 2745 га кадастровий №:04:000:0081; площею 0,1926 га кадастровий №:06:000:0161; для ведення особистого селянського господарства площею 0,2471 га кадастровий №:01:004:0584; площею 0,1778 га кадастровий №:01:004:0585; для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,3674 га кадастровий №:03:000:0637; площею 0,4928 га кадастровий №:05:000:0444; площею 0,0878 га кадастровий №:03:000:0636; площею 0,2742 га кадастровий №:04:000:0082; площею 0,1929 га кадастровий №:06:000:0162, що розташовані на території Ямпільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з»ясуванням усіх обставин справи та з невідповідністю висновків суду обставинам справи в частині відмови у задоволенні його позовних вимог. Зазначає, що постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України в ухвалах від 11.03.2009 року № 6-7165св09, від 03.11.2010 року N9 6-2064св10, від 24.01.2011 року № 6-2064св10, від 08.07.2015 року N9 6-14554св15. Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги довідку Ямпільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 1244 від 02.12.2016 року про його постійне проживання разом з батьком на день смерті, акти про постійне місце проживання разом із спадкодавцем на момент його смерті. Вважає необґрунтованою відмову у допиті свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та медпрацівника ОСОБА_10, яка здійснювала медичний догляд за спадкодавцем. Також зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги те, що житловий будинок за адресою: вул. І. Франка, 19, с. Ямпіль, Пустомитівського району Львівської області та земельна ділянка площею 0,1048 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:003:002, подаровані йому ОСОБА_6 Оскільки спадкодавець, ОСОБА_6 розпорядився своїм майном на випадок своєї смерті, склавши заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті і на що він за законом матиме право заповів синам ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а тому позивач успадкував 1/2 частину майна померлого за заповітом, а іншу 1/2 частину - за законом. Просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2скасувати та постановити нове рішення, яким первісний позов задовольнити.

Рішення суду також оскаржив ОСОБА_4 в частині відмови в задоволенні його позовних вимог, вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Зазначає, що на момент смерті батька проживав разом з ним, що підтверджується актом Ямпільської сільської ради від 17.02.2017 року, а тому відповідно до ст. 1268 вважається таким, що прийняв спадщину після його смерті. Зазначає, що згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи, що ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, проживав разом з ним на момент відкриття спадщини, вважає, що рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зустрічного позову є незаконним та підлягає скасуванню. Просить рішення суду в частині відмови в задоволенні його позовних вимог скасувати та постановити нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, яка не заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5, який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні первісного і зустрічного позовів про визнання права власності на спадкове майно, а саме, земельні длянки, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення як первісного, так і зустрічного позовів, оскільки спадкоємці, як є сторонами у справі, у встановлений законом шестимісячний строк після смерті спадкоємця не звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, не довели належними та допустимими доказами факт свого постійного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті, а відтак не прийняли спадщину.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаної норми ЦК України 2003 року застосовується до спадщини, яка відкрилася, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року; якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовується ЦК Української РСР 1963 року. Таким чином, до спірних правовідносин щодо прийняття спадщини, яка відкрилася 06 червня 2002 року після смерті ОСОБА_7, застосовуються положення ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом чи за заповітом.

Згідно із вимогами ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.01.1954 року, від шлюбу подружжя Андрейко мало трьох дітей: ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серія ІV-УР №1275718; ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серія ФИ № 841023, ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ФИ №005066.

Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ №270111, виданим 07.06.2002 року Ямпільською сільською радою Пустомитівського району Львівської області підтверджується, що ОСОБА_7 померла 06.06.2002 року, актовий запис №08.

Державним актом на право приватної власності на землю від 25.12.2001 р. серія ІІ ЛВ №066928 підтверджується, що ОСОБА_7 належали земельні ділянки площею 0,4910 га кадастровий №:03:000:0634; площею 0,0875 га кадастровий №:03:000:0635; площею 0,2745 га кадастровий №:04:000:0081; площею 0,1926 га кадастровий №:06:000:0161, що розташовані на території Ямпільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Таким чином, спадкоємцями першої черги за законом до майна померлої ОСОБА_7 є її чоловік ОСОБА_6, їхні сини ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року визначено, що для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Стаття 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року передбачала, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Так, відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, яка також набула чинності на момент виникнення спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути в т.ч. довідка виконавчого комітету місцевої ОСОБА_12 народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який беручи до уваги довідку виконавчого комітету Ямпільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 1242 від 02.12.2016 року, з якої вбачається, що ОСОБА_7 до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент її смерті разом з нею проживали та були зареєстровані її чоловік ОСОБА_6 та син ОСОБА_4, дійшов висновку про те, що в управління спадковим майном після смерті ОСОБА_7 вступили її чоловік ОСОБА_6 та син ОСОБА_4, тобто, прийняли спадщину фактичними діями, а відтак є спадкоємцями її майна за законом.

З врахуванням положень ст. 1261 ЦК України законним та обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що після смерті брата позивачів, ОСОБА_11, який помер 27 квітня 2010 року, єдиним спадкоємцем першої черги за законом після його смерті був його батько, ОСОБА_6

Оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, то після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини земельних ділянок, які він успадкував після смерті матері ОСОБА_7

Судом першої інстанції встановлено, і це не заперечувалося сторонами, що на випадок своєї смерті їх померлий брат, ОСОБА_4, своїм майном не розпорядився, у шлюбі не перебував, дітей не мав.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції, який вважав недоведеним прийняття батьком позивачів, ОСОБА_6, спадщини після смерті сина ОСОБА_13, оскільки довідками виконкому Ямпільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за підписом сільського голови підтверджується, що ОСОБА_11 до дня смерті проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з ним на момент смерті проживали батько, ОСОБА_6.

Тобто, і місце реєстрації, і місце проживання ОСОБА_6 і ОСОБА_11 на день його смерті був житловий будинок №19 по вул. І Франка у с. Ямпіль Пустомитівського району Львівської області.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що батько позивачів, ОСОБА_6 успадкував після смерті сина, ОСОБА_11, Ѕ частину земельних ділянок, успадкованих ним після смерті матері, ОСОБА_7, а відтак став власником земельних ділянок, що належали на праві власності ОСОБА_7 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 25.12.2001 р. серія ІІ ЛВ №066928 площею 0,4910 га кадастровий №:03:000:0634; площею 0,0875 га кадастровий №:03:000:0635; площею 0,2745 га кадастровий №:04:000:0081; площею 0,1926 га кадастровий №:06:000:0161, що розташовані на території Ямпільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Свідоцтвом про смерть серії 1-СГ №232876, виданим 24.11.2010 року, підтверджується, що ОСОБА_6 помер 23 листопада 2010 року.

Державним актом на право приватної власності на землю від 10.06.1996 р., серія ЛВ №83055 підтверджується, що ОСОБА_6 на день смерті належали земельні ділянки площею 0,2471 га кадастровий №:01:004:0584, площею 0,1778 га кадастровий №:01:004:0585 для ведення особистого селянського господарства на території Ямпільської сільської ради, Державним актом на право приватної власності на землю від 25.12.2001 р. серія 2-ЛВ №046927 також підтверджується, що ОСОБА_6 на день смерті належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Ямпільської сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області площею 0,3674 га кадастровий №:03:000:0637, площею 0,4928 га кадастровий №:05:000:0444, площею 0,0878 га кадастровий №:03:000:0636, площею 0,2742 га кадастровий №:04:000:0082, площею 0,1929 га кадастровий №:06:000:0162.

Відповідно до ст.ст.1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Відповідно до заповіту, посвідченого 29.11.2002 року секретарем виконкому Ямпільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_6 все своє майно заповів своїм синам ОСОБА_11 та ОСОБА_2.

Згідно зі ст. ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, а спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказ МЮУ № 20/5 від 03.03.2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути в тому числі довідка відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов»язками щодо предмету спору, а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав та виконанню обов»язків, ураховуючи при цьому принцип справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом.

Враховуючи наведене колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції з метою об»єктивного розгляду справи встановлював та досліджував спірні правовідносини щодо з»ясування обсягу спадкового майна, наявності у позивачів спадкових прав, вчинення ними дій, що свідчать про прийняття ними спадщини, та дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не прийняли спадщину після смерті батька, ОСОБА_6

Колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції, який при ухваленні оскаржуваного рішення критично оцінив та не взяв до уваги довідки Ямпільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, а також акти, складені комісією Ямпільської сільської ради про фактичне проживання позивачів, які є спадкоємцями майна померлого батька, ОСОБА_6, разом зі спадкодавцем, ОСОБА_6 до дня його смерті за адресою с. Ямпіль вул. І.Франка,19 Пустомитівського району Львівської області, що свідчить про прийняття ними спадщини після смерті батька, ОСОБА_6.

Відмова в задоволенні позову про визнання за позивачами права власності на спадкове майно в контексті бажання позивачів прийняти та оформити спадщину свідчить про порушення такого фундаментального принципу спадкового права, як свободи заповіту, оскільки зазначений принцип стосується, в першу чергу, дотримання вільного волевиявлення спадкодавця на розпорядження спадковим майном, яке співпадає з волею спадкоємця прийняти її.

В суді апеляційної інстанції представник позивача, ОСОБА_2, ствердила про те, що ОСОБА_2 просить визнати за ним право власності на Ѕ частину спадкового майна в порядку спадкування за заповітом, складеним ОСОБА_6 29.11.2002 року, від спадкування за законом після смерті батька він відмовляється, не заперечує щодо спадкування за законом іншої Ѕ частини спадкового майна його братом, ОСОБА_4

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, право позивача на будь якій стадії процесу відмовитися від позову чи від частини позовних вимог, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_4, за кожним право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 на:

- Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,4910 га розташовану на території Ямпільської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, надану на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської сільської ради народних депутатів від 26 жовтня 2001 року № 46, кадастровий номер :03:000:0634;

- Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0875 га розташовану на території Ямпільської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, надану на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської сільської ради народних депутатів від 26 жовтня 2001 року № 46, кадастровий номер :03:000:0635;

- Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,2745 га розташовану на території Ямпільської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, надану на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської сільської ради народних депутатів від 26 жовтня 2001 року № 46, кадастровий номер :04:000:0081;

- Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,1926 га, розташовану на території Ямпільської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, надану на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської сільської ради народних депутатів від 26 жовтня 2001 року № 46, кадастровий номер :06:000:0161;

- Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,2471 га, розташовану на території Ямпільської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, надану на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської сільської ради народних депутатів від 09 червня 1994 року № 12, кадастровий номер :01:004:0584;

- Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,1778 га, розташовану на території Ямпільської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, надану на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської сільської ради народних депутатів від 09 червня 1994 року № 12, кадастровий номер :01:004:0585;

- Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,3674 га, розташовану на території Ямпільської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, надану на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської сільської ради народних депутатів від 26 жовтня 2001 року № 46, кадастровий номер :03:000:0637;

- Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,4928 га, розташовану на території Ямпільської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, надану на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської сільської ради народних депутатів від 26 жовтня 2001 року № 46, кадастровий номер :05:000:0444;

- Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0878 га, розташовану на території Ямпільської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, надану на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської сільської ради народних депутатів від 26 жовтня 2001 року № 46, кадастровий номер :03:000:0636;

- Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,2742 га, розташовану на території Ямпільської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, надану на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської сільської ради народних депутатів від 26 жовтня 2001 року № 46, кадастровий номер :04:000:0082;

- Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,1929 га, розташовану на території Ямпільської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, надану на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської сільської ради народних депутатів від 26 жовтня 2001 року № 46, кадастровий номер :06:000:0162.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22.03.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_12