Провадження №2/205/2617/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

за участю секретаря Далакян Л.А.

представника позивача Синецької О.Є.,

представника співвідповідача Недосвітної С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Сакалюка Сергія Георгійовича, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 05 вересня 2018 року звернувся до Бабушкінскього районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Сакалюка Сергія Георгійовича, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії (а.с.2-7).

На підставі ухвали Бабушкінскього районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.19).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що згідно паспортних документів від 05.01.2000 року вона мала прізвище « ОСОБА_2 ».

29 квітня 2005 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.05.2005 року.

У 2015 році позивач отримала паспорт громадянина України, у якому зазначено її прізвище як « ОСОБА_4 ». 02 квітня 2018 року уповноважена позивачем особа ОСОБА_5 , звернулась до Центру надання адміністративних послуг ДМР «Лівобережний» із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я позивача.

06 квітня 2018 року позивач отримала відмову у державній реєстрації права власності.

На підставі викладених обставин та посилаючись на обґрунтування викладені у позові, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради Сакалюка Сергія Георгійовича про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 40525179 від 06 квітня 2018 року; зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради Сакалюка Сергія Георгійовича внести запис про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 40525179 від 06 квітня 2018 року.

Про день, час та місце судового розгляду учасники справи повідомлялись відповідно до вимог ст.ст.128-129 ЦПК України.

Позивач в особі свого представника за довіреністю Синецька О.Є., в судовому засіданні вимоги позову підтримала та просила задовольнити.

Відповідач Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в особі свого представника за довіреністю Недосвітної С.В., в судовому засіданні проти вимог позову заперечувала, у задоволенні позову просила відмовити.

Співвідповідач державний реєстратор Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Сакалюк С.Г., в судове засідання не з`явився. Про причини неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї участі та відзиву на позов не надавав.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні. Повний текст судового рішення складно 24 червня 2019 року.

У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України, статті 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Визнання права власності є виключним способом захисту.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що 29 квітня 2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с.11).

Право власності на вказану вище квартиру належним чином зареєстровано за ОСОБА_6 (а.с.12).

У зв`язку із уточненням прізвища позивач отримала паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Ленінським РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 21 квітня 2015 року, в якому її прізвище зазначено як « ОСОБА_4 » (а.с.8).

02 квітня 2018 року ОСОБА_5 діючи на підставі довіреності від 07.11.2017 року та в інтересах ОСОБА_1 (а.с.25), звернулась до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою про державну реєстрацію права власності (а.с.16).

Рішенням державного реєстратора №40525179 від 06 квітня 2018 року відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , у зв`язку із тим, що відповідно до поданої довіреності у Синецької ОСОБА_7 відсутні повноваження діяти від імені покупця квартири (сторона правочину) ОСОБА_6 , тобто державний реєстратор встановив , що заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою (а.с.17).

Згідно із ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до положень ст.ст. 316,317,319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до положень якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; заявник: власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав (п.1,2 ст.2 Закону).

В ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено повноваження державного реєстратора, в якій зазначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав.

Відповідно до абз.5 п.9 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127, у разі подання заяви уповноваженою на те особою державний реєстратор, уповноважена особа перевіряє обсяг повноважень такої особи на підставі документа, що підтверджує її повноваження діяти від імені іншої особи.

У відповідності до ст.. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства.

Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено підстави для відмови у державній реєстрації, зокрема вказані такі підстави як: заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою, а також, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Пунктом 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Отже, зважаючи на вищевикладене та вивчивши надані докази суд приходить до висновку, що державний виконавець Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до чинного законодавства, здійснивши перевірку наданих заявником документів, у яких виявивши невідповідність між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами відмовив позивачу прийнявши відповідне рішення, а тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими у повному обсязі.

Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд вважає за належне роз`яснити позивачу, що він не позбавлений можливості звернутися до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою про внесення змін до запису Державного реєстру прав, у зв`язку зі уточненням прізвища, у відповідності до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином суд, аналізуючи здобуті по справі докази, за своїм власним переконанням приходить до висновку, що вимоги позивача є безпідставними, незаконними, необґрунтованими, в повному обсязі недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до ст.. 141 ЦПК України, суд виходячи з того, що у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 3, 15-16, 316-317, 344 ЦК України, ст.ст. 2-5, 7, 10-13, 76-82, 89, 95, 141, 247, 258, 259, 263-265, 272 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Сакалюка Сергія Георгійовича, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. С. Шавула