Справа № 456/4355/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/811/2217/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю ОСОБА_1 , її адвоката Дуткевича М.В., представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 червня 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Шрамка Р.Т.,

в с т а н о в и в:

12.10.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення із спадкоємця суми боргу в межах спадкового майна. Позовну заяву мотивовано тим, що ОСОБА_4 , керуючи автомобілем, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої чоловік позивача - ОСОБА_5 та позивач по справі, отримали важкі травми та стали інвалідами. Відповідно до судових рішень, відповідач ОСОБА_4 , за завдану їм шкоду повинен був сплачувати на користь чоловіка та її користь заподіяні каліцтвом кошти. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У відповідності до свідоцтва про право на спадщину від 09.06.2010 року у її спадкові права увійшов борг в розмірі 60677,42 грн., який підлягав стягненню із ОСОБА_4 , на її користь, які той не виплатив чоловікові на час смерті. Також ОСОБА_4 , мав борг і перед позивачем в сумі 16129,03 грн. Постановою державного виконавця відділу ДВС Стрийського МРУЮ від 21.02.2011 року з метою забезпечення виконання виконавчого документу накладено арешт із забороною відчуження на житловий будинок ОСОБА_4 , по АДРЕСА_1 , який був його особистою власністю. Проте боржник ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його дружина ОСОБА_6 також померла приблизно через місяць після його смерті. Точної дати її смерті позивач не знає. Позивач вважала, що після смерті дружини боржника - ОСОБА_6 , ніхто спадщину не прийняв, і тому у вересні 2015 року вона звернулася у Стрийську міську раду із вимогою в судовому порядку визнати будинок по АДРЕСА_1 , який був власністю ОСОБА_4 , відумерлою спадщиною з майбутнім стягненням суми боргу з міської ради за рахунок реалізації цього будинку. Однак, в міській раді повідомили про те, що спадщину в порядку спадкової трансмісії прийняла відповідачка ОСОБА_2 , яка є внучкою померлої ОСОБА_6 . Згідно з довідкою відділу ДВС Стрийського МРУЮ від 19.09.2012 року по виконавчому листу №2-2447 від 08.02.2011 року на її користь слід стягнути 60842,42 грн. (борг перед чоловіком), а згідно з довідкою Галицького відділу ВС Львівського МУЮ від 24.05.2012 року по виконавчому листу №2-1020 від 06.06.2011 року, виданого Стрийський міськрайонним судом, залишок боргу на користь позивача становить 16129,03 грн., а всього просила стягнути на її користь 76971,45 грн. За таких обставин розмір боргу по обох виконавчих листах на суму 76971,45 грн. належить стягнути з відповідачки в межах вартості отриманого нею нерухомого майна у вигляді будинку по АДРЕСА_1 .

В процесі розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму основного боргу в розмірі 76971 грн. 45 коп.; грошових коштів з урахуванням індексу інфляції в сумі 203637 грн. 51 коп., 3% річних за час прострочення сплати основного боргу за період з липня 2010р. по травень 2018р. в сумі 18295 грн. 90 коп. в межах спадкового майна та судових витрат в сумі 10500грн.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 червня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення із спадкоємця суми основного боргу в розмірі 76971 (сімдесят шість тисяч дев`ятсот сімдесят одна) грн. 45 коп., грошових коштів з урахуванням індексу інфляції в сумі 203637 (двісті три тисячі шістсот тридцять сім) грн. 51 коп., 3% річних за час прострочення сплати основного боргу за період з липня 2010р. по травень 2018р. в сумі 18295 (вісімнадцять тисяч двісті дев`яносто п`ять) грн. 90 коп. в межах спадкового майна та судових витрат в сумі 10500 (десять тисяч п`ятсот) грн. відмовлено. Знято арешт з будинку по АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 , накладений згідно ухвали Стрийського міськрайонного суду від 20 грудня 2016р.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 червня 2019 року оскаржила ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Посилається на те, що суд необґрунтовано зазначив, що вона, як кредитор, протягом встановленого ст.1281 ЦК України строку не пред`явила своїх вимог до спадкоємця боржників. Зазначає, що до матеріалів справи долучена власноручно написана нею заява в адресу Стрийської державної нотаріальної контори за вхідним номером 513/02/24, в якій вона зазначила про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 . Одночасно з цією заявою просила нотаріуса довести до відома всіх спадкоємців, які звернулися в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини про дану претензію. Стверджує, що таким чином виконала вимоги ч.2 ст.1281 ЦК України та у строк 6 місяців через нотаріуса заявила претензії на спадкове майно боржника, оскільки дізналась про смерть ОСОБА_4 у вересні 2012 року. Посилається також на постанову Великої палати Верховного Суду у справі №686/21962/15-ц від 16.05.2018 року щодо застосування ст. 625 ЦК України та на аналогічну правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2018 року у справі №910/10156/17. Просить рішення суду прешої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначила, що апеляційна скарга є безпідставною та не може бути задоволена. Посилається на те, що вона, як спадкоємець ОСОБА_4 , є його правонаступником, а тому ухвалені Стрийським міськрайонним судом Львівської області рішення від 12 листопада 2010 року у цивільній справі №2-2447/2010 і від 14 квітня 2011 року у цивільній справі №2-1020/2011 є ухваленими з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому провадження у цій справі за позовом ОСОБА_1 до неї - ОСОБА_2 належить закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. У відзиві стверджує, що ОСОБА_1 звернулася до суду 12 жовтня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, оскільки 04 жовтня 2012 року ОСОБА_1 звернувшись із заявою в нотаріальну контору, довідалась або могла довідатись про те, що спадщину в порядку спадкової трансмісії прийняла вона - ОСОБА_2 як внучка ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому строк на звернення з позовом до суду в ОСОБА_1 сплив 04 жовтня 2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 , 07.04.1984р . , керуючи автомобілем, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої чоловік позивача - ОСОБА_5 та позивач у справі, отримали важкі травми та стали інвалідами.

Відповідно до судових рішень, відповідач ОСОБА_4 , за завдану їм шкоду повинен був сплачувати на користь чоловіка позивача та на її користь заподіяні каліцтвом кошти.

Згідно з свідоцтвом про смерть від 09.12.2009 року, чоловік позивача - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. спр. 5, том 1).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.06.2010 року, ОСОБА_1 , успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , суму заборгованості в розмірі 60677,42 грн., яка належала спадкодавцю на підставі довідки відділу держаної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області від 17.03.2010 року, за №09-40/220 (арк. спр. 7, том 1).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 04.05.2012 року (арк. спр. 6, том 1).

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2010 року задоволено ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_4 в її користь 60677,72 грн. боргу відшкодування у зв`язку з каліцтвом спадкодавця, та 165 грн. витрат на юридичні послуги, а всього 60842 грн. 42 коп. (арк. спр. 227-228, том 1).

У виданій відділом державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції довідці від 19.09.2012р. за №09-20-14/534 зазначено, що згідно з виконавчим листом №2-2447 виданим 08.02.2011 року Стрийським міськрайонний судом з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_1 60677,72 грн. боргу відшкодування у зв`язку з каліцтвом спадкодавця та 165 грн., витрат на юридичні послуги, а всього 60842,42 грн. Також в довідці зазначено, що станом на 19.09.2012року, заборгованість не сплачено у зв`язку із смертю боржника ОСОБА_4 (арк. спр. 8, том 1).

Згідно з довідкою, виданою Галицьким відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 24.05.2012 року №9431, станом на 01.06.2012 року, залишок заборгованості ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_1 , становить 16123,03 грн. (арк. спр. 9, том 1).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Стрийського МРУЮ від 21.02.2011 року з метою забезпечення виконання виконавчого документу накладено арешт із забороною відчуження на житловий будинок ОСОБА_4 , на АДРЕСА_1 , який був його особистою власністю (арк. спр. 9, том 1).

З матеріалів справи встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , спадщину прийняла його дружина ОСОБА_6 , яка на день смерті свого чоловіка ОСОБА_4 була зареєстрована і проживала на АДРЕСА_1 (арк. спр. 105, том 2).

Із копії матеріалів спадкової справи встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 і після її смерті до державного нотаріуса 06.09.2012 року із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину звернулась ОСОБА_2 - внучка померлої ОСОБА_6 (арк. спр. 57-59, том 2).

Із повідомлення від 2013-03-18 №303/02-14, виданого Стрийською державною нотаріальною конторою гр. ОСОБА_2 , встановлено, що ОСОБА_2 було повідомлено про те, що після смерті її бабці ОСОБА_6 , свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке складається з житлового будинку в АДРЕСА_1 , який належав бабиному чоловікові - ОСОБА_4 , видати немає можливості, оскільки на спадкове майно 02.07.2004р. ДВС Стрийського міськрайонного управління юстиції накладений арешт (арк. спр. 103, том 1).

Судом першої інстанції із долученої до матеріалів справи заяви ОСОБА_1 , адресованої суду від 08.05.2013 року у справі за заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Стрийської міської ради, відділу ДВС Стрийського МРУЮ про зміну порядку виконання судового рішення, встановлено, що ОСОБА_1 , просила залучити до участі в розгляді цієї справи спадкоємицю ОСОБА_4 - ОСОБА_2 (арк. спр. 156, том 1).

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.07.2013 року заяву ОСОБА_1 до виконавчого комітету Стрийської міської ради, відділу ДВС Стрийського МРУЮ про зміну порядку виконання судового рішення залишено без розгляду (арк. спр. 157, том 1).

Згідно із заявою ОСОБА_1 від 04.10.2012 року, ОСОБА_1 звернулась до Стрийської державної нотаріальної контори, та просила довести до відома всіх спадкоємців ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та проживав на АДРЕСА_1 , про те, що він є її боржником (арк. спр. 13, 111, том 2).

04.10.2013 року Стрийським міськрайонний судом Львівської області було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зобов`язання спадкоємця виконати вимоги кредитора позивача невідшкодовані спадкодавцем (арк. спр. 230, том 1). 24.12.2013 року цей позов було залишено без розгляду на підставі заяви ОСОБА_1 (арк. спр. 231, том 1).

Стаття 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять yсі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України).

Частиною 2 ст.1220 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Водночас, такий обов`язок спадкоємця кореспондується з вимогами ст. 1281 ЦК України про те, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч. ч. 2 і 3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

Тлумачення положень указаної норми дає підстави вважати, що для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. При цьому строки пред`явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів, а тому ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються.

Суд першої інстанції встановивши, що 08.05.2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою у справі за заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Стрийської міської ради, відділу ДВС Стрийського МРУЮ про зміну порядку виконання судового рішення та просила залучити до участі в розгляді цієї справи спадкоємцю ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , дійшов висновку, що позивачу стало відомо, про те що ОСОБА_2 є спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_4 і саме 08.05.2013р. є початком строку позовної давності.

Суд першої інстанції в оскарженому рішенні також посилався на пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» в якому роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як кредитор, протягом встановленого ст. 1281 ЦК України строку не пред`явив своїх вимог до спадкоємця боржників, а тому суд вважав, що є підстави для висновку про обґрунтованість заяви відповідача про те, що позивач позбавлений права такої вимоги у зв`язку з пропуском встановленого ст. 1281 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до спадкоємців.

Апеляційний суд не погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Частиною третьою статті 1281 ЦК України передбачено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Положенням частини четвертої статті 1281 ЦК України встановлено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати в суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявності у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження 14-53цс18).

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 04.10.2012 року звернулась до Стрийської державної нотаріальної контори із заявою, яка датована 20.09.2012 року, та просила довести до відома всіх спадкоємців ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та проживав на АДРЕСА_1 , про те, що він є її боржником (арк. спр. 13, 111, том 2).

Ураховуючи те, що 04.10.2012 року Стрийською державною нотаріальною конторою зареєстровано заяву ОСОБА_1 датовану 20.09.2012 року про пред`явлення вимог до спадкоємців ОСОБА_4 про погашення боргу, позивачем ОСОБА_1 пред`явлено вимогу у передбачений статтею 1281 ЦК України строк.

Як встановлено із копії матеріалів спадкової справи, ОСОБА_6 (дружина ОСОБА_4 ) померла ІНФОРМАЦІЯ_3 і після її смерті до державного нотаріуса 06.09.2012 року із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину звернулась ОСОБА_2 - внучка померлої ОСОБА_6 (арк. спр. 57-59, том 2).

Стрийською державною нотаріальною конторою зареєстровано заяву ОСОБА_1 датовану 20.09.2012 року про пред`явлення вимог до спадкоємців ОСОБА_4 про погашення боргу 04.10.2012 року, тобто вже після звернення із заявою про прийняття спадщини, поданою внучкою померлої ОСОБА_6

08.11.2012 року ОСОБА_1 звернулася із заявою в Стрийську державну нотаріальну контору, в якій просила повідомити, хто із спадкоємців ОСОБА_4 звертався із заявами про прийняття спадщини після його смерті (арк. спр. 117, том 2).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не була повідомлена про спадкоємця ОСОБА_2 ні Стрийською державною нотаріальною конторою, якою заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_4 , ні самими спадкоємицями ОСОБА_4 , які відповідно до ч. 1 ст. 1281 ЦК України зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не пропущено передбачений ч. 2 ст. 1281 ЦК України шестимісячний строк пред`явлення вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, оскільки кредитор не зобов`язаний повідомляти спадкоємців про наявність вимог щодо спадщини безпосередньо, а таке повідомлення може бути здійснено через нотаріальну контору. Таким правом ОСОБА_1 скористалася, пред`явивши в шестимісячний строк свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи доказів правильно встановлено, що 08.05.2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою у справі за заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Стрийської міської ради, відділу ДВС Стрийського МРУЮ про зміну порядку виконання судового рішення та просила залучити до участі в розгляді цієї справи спадкоємцю ОСОБА_4 - ОСОБА_2 . В цій заяві ОСОБА_1 зазначила про те, що їй стало відомо, що після смерті її боржника ОСОБА_4 з`явилась його спадкоємця ОСОБА_2 , яка проживає в АДРЕСА_2 (арк. спр. 156, том 2).

Із повідомлення від 2013-03-18 №303/02-14, виданого Стрийською державною нотаріальною конторою гр. ОСОБА_2 , встановлено, що ОСОБА_2 було повідомлено про те, що після смерті її бабці ОСОБА_6 , свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке складається з житлового будинку в АДРЕСА_1 , який належав бабиному чоловікові - ОСОБА_4 , видати немає можливості, оскільки на спадкове майно 02.07.2004р. ДВС Стрийського міськрайонного управління юстиції накладений арешт (арк. спр. 103, том 1).

В матеріалах справи відсутні докази задоволення вимог кредитора ОСОБА_1

спадкоємцем ОСОБА_2 в добровільному порядку.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення із спадкоємця суми боргу в межах спадкового майна 12.10.2015 року, а тому, передбачена ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність тривалістю у три роки, ОСОБА_1 не пропущена.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у позові з підстав пропуску строку позовної давності не відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до структури ЦК України, кредитор має право обирати один із визначених законом способів захисту, якщо інше не визначено в імперативному порядку.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

При цьому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Суд апеляційної інстанції враховує, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що не отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Отже не отримання ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на спадкове майно за адресою: АДРЕСА_1 не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку задовольнити вимоги кредитора спадкодавця.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_2 звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, від її прийняття не відмовилася.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

ОСОБА_1 в позові зазначила, що згідно з довідкою відділу ДВС Стрийського МРУЮ від 19.09.2012 року по виконавчому листу №2-2447 від 08.02.2011 року на її користь слід стягнути 60842,42 грн. (борг перед чоловіком), а згідно з довідкою Галицького відділу ВС Львівського МУЮ від 24.05.2012 року по виконавчому листу №2-1020 від 06.06.2011 року, виданого Стрийським міськрайонним судом, залишок боргу на її користь становить 16129,03 грн., тому всього просила стягнути на її користь з відповідачки 76971,45 грн. в межах вартості отриманого нею нерухомого майна у вигляді будинку на АДРЕСА_1 .

В процесі розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та, з урахуванням ст. 625 ЦК України, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь присуджені судом та не виконані за життя ОСОБА_4 боргові зобов`язання станом на липень 2010 року в сумі 76971,45 грн., а з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних за час прострочення основного боргу з липня 2010 року по травень 2018 року - боргу в розмірі 203637 грн. 51 коп. та 3% річних за час прострочення сплати основного боргу за період з липня 2010 року по травень 2018 року в сумі 18295 грн. 90 коп. в межах вартості спадкового майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки на АДРЕСА_1 (арк. спр. 220, том 1).

Апеляційний суд вважає, що такі вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково з огляду на таке.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.06.2010 року, ОСОБА_1 , успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , суму заборгованості в розмірі 60677,42 грн., яка належала спадкодавцю на підставі довідки відділу держаної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області від 17.03.2010 року, за №09-40/220 (арк. спр. 7, том 1).

Згідно з довідкою, виданою Галицьким відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 24.05.2012 року №9431, станом на 01.06.2012 року, залишок заборгованості ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_1 , становить 16123,03 грн. (арк. спр. 9, том 1).

Грошові кошти, які просила стягнути позивач з спадкоємця ОСОБА_2 на підставі ст. 625 ЦК України з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних за час прострочення основного боргу з липня 2010 року по травень 2018 року в розмірі 203637 грн. 51 коп. та 3% річних за час прострочення сплати основного боргу за період з липня 2010 року по травень 2018 року в сумі 18295 грн. 90 коп. не належали до стягнення зі спадкодавця на момент відкриття спадщини та не входили до спадкового майна, а стягнення таких коштів можливе лише за умови, що вони були присуджені судом стягувачу ОСОБА_1 зі спадкодавця ОСОБА_4 за його життя.

Суд апеляційної інстанції вважає, що спадкування права на стягнення передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України грошових коштів у зв`язку з невиконанням спадкодавцем своїх боргових зобов`язань, можливе лише за умови, що такі кошти були стягнуті судом зі спадкодавця за його життя на користь кредитора.

Матеріали справи не містять відомостей того, що таке рішення судом було ухвалено, а тому до позивача перейшло право на стягнення з спадкоємця ОСОБА_2 лише суми боргу в розмірі 76806 грн. 45 коп. в межах спадкового майна, а не цієї суми з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення із спадкоємця суми боргу в межах спадкового майна належить задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 борг в розмірі 76806 грн. 45 коп. в межах спадкового майна, який складається із боргу в сумі 60677,42 грн., який відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.06.2010 року, успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 (арк. спр. 7, том 1). та з боргу в розмірі 16123,03 грн., який встановлений Галицьким відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, про що зазначено у довідці від 24.05.2012 року №9431 (арк. спр. 8, том 1).

Наведені ОСОБА_2 у відзиві твердження про те, що ОСОБА_1 звернулася до суду 12 жовтня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності не заслуговують на увагу, так як є безпідставними та спростовуються наведеними вище висновками суду апеляційної інстанції.

Твердження ОСОБА_2 у відзиві що вона, як спадкоємець ОСОБА_4 , є його правонаступником, а тому ухвалені Стрийським міськрайонним судом Львівської області рішення від 12 листопада 2010 року у цивільній справі №2-2447/2010 і від 14 квітня 2011 року у цивільній справі №2-1020/2011 є ухваленими з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому провадження у цій справі за позовом ОСОБА_1 до неї - ОСОБА_2 належить закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд апеляційної інстанції не бере до уваги з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

При закритті провадження в порядку п. 3 ст. 255 ЦПК України, важливим моментом є те, що у поданій позовній заяві мають бути тотожними сторони, предмет та підстави позову з тією справою, по якій судом приймалося рішення. Так, не вважаються тотожними спори, які співпадають за предметом і підставою, але пред`явлені із зміненим суб`єктним складом.

Крім того, статтями 1281, 1282 ЦК України передбачено право кредитора спадкодавця пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, яким в цій справі і скористалась ОСОБА_1 , подавши позов до спадкоємця кредитора - ОСОБА_2 .

Відтак, посилання ОСОБА_2 на те, що позовні вимоги у цивільній справі №2-2447/2010 і в цивільній справі №2-1020/2011 є ідентичними із позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення із спадкоємця суми боргу в межах спадкового майна не заслуговують на увагу, оскільки предметом позову в зазначених цивільних справах є стягнення коштів із боржника ОСОБА_4 на користь спадкоємця ОСОБА_5 - ОСОБА_1 та стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_4 щомісячно по 1524,67 грн. відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, а тому підстави для закриття провадження у справі, визначені п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, відповідно до змісту Розділу ІІІ Правил адвокатської етики, затверджених Установчим з`їздом адвокатів України від 17.11.2012 року; ст.ст. 26, 27 ч.3, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»; Закону України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні»; ст.ст. 8, 527, 687 ч.1, 795, 882 ЦК України, - належними та допустимими доказами надання та оплати правової допомоги слід вважати як договір про надання правової допомоги, такі і окремо, окрім рахунку про оплату наданих послуг та квитанції про оплату таких, - акти виконаних робіт із зазначеним розрахунком наданих та отриманих послуг у часових (годинних, хвилинних) рамках.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Позивач ОСОБА_1 подала розрахунок судових витрат, пов`язаних із розглядом справи та зазначила, що між нею та адвокатом Дуткевичем М.В. був укладений договір про надання правової допомоги. За підготовку та складання позовної заяви нею було оплачено адвокату згідно з квитанцією 500 грн.. Також позивач зазначила, що за три з половиною роки у справі відбулося не менше 10 судових засідань, адвокату Дуткевичу М.В. за кожен виїзд із м. Болехова до м. Стрия по 1000 грн. (10 х 1000 = 10000), а всього вона заплатила адвокату станом на 05.06.2019 року 10500 грн. (арк. спр. 54, том 2).

В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 11.12.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Дуткевичем М.В. (арк. спр. 26, том 1).

ОСОБА_1 на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу подано квитанцію на суму 500 грн., яка була сплачена нею за підготовку та складання позовної заяви (арк. спр. 2, том 1), а також подано квитанцію про сплату нею 10 000 грн. за ведення справи в суді (арк. спр. 55, том 1).

Зважаючи на те, що витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 належить стягнути 10 500 грн. витрат на правничу допомогу.

Згідно з ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи (арк. спр. 4, том 1), а тому відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5. Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях .

Беручи до уваги вищенаведене, з ОСОБА_2 необхідно стягнути в користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 11 коп.(розрахунок 76806 грн. (задоволена частина позову) х 100 : 221 933,41 грн. (сума за уточненими позовними вимогами) = 34, 61 % що становить 768 грн. 11 коп. від суми судового збору, який належало б сплатити за подання позовної заяви з урахуванням уточнених позовних вимог 2219 грн. 33 коп.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384 ЦПКУкраїни, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення із спадкоємця суми боргу в межах спадкового майна задовольнити частково.

Сягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою: с. Станків, Стрийський район, Львівська область борг в розмірі 76806 (сімдесят шість тисяч вісімсот шість) грн. 45 коп. в межах спадкового майна.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Сягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою: с. Станків, Стрийський район, Львівська область 10 500 (десять тисяч п`ятсот) грн. судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Сягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 11 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2019 року.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.