ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6384/19 Справа № 201/9644/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Пищиди М.М.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

за участю секретаря - Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про державну реєстрацію іпотеки та обтяження, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року Акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про державну реєстрацію іпотеки та обтяження.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 18.11.2005 року між ПАТ "Банк Кредит Дніпро" і ОСОБА_3 було укладено договір про надання кредитної лінії № 181105/1-USD на споживчі цілі в сумі 195 000,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором з ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки № 181105/1-USD-ІП, на підставі якого в іпотеку банку було передано нежиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 поз. 3-7, загальною площею 144,2 кв.м.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору, банк звернувся до суду з позовами про стягнення заборгованості за кредитним договором, про звернення стягнення на предмет іпотеки. Водночас, як з`ясувалося пізніше, ОСОБА_3 здійснив перепланування приміщення, яке було в іпотеці, шляхом будівництва антресольного поверху, внаслідок чого загальна площа приміщення збільшилася з 144,2 кв.м. до 232,6 кв.м. За результатами перепланування згідно з новою технічною документацією приміщенню присвоєно новий номер 40. Втім приміщення № 36 і приміщення № 40 є одним і тим же об`єктом нерухомості, оскільки йому присвоєно єдиний реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно - № 10973942.

Рішенням Третейського суду при Асоціації "Левлекс" за ОСОБА_3 визнано право власності на новостворене приміщення. В подальшому, на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди він здійснив його відчуження на користь ОСОБА_4 , а остання відчужила його ОСОБА_1 .

У серпні 2018 року банк дізнався про те, що без його згоди ОСОБА_1 11.11.2016 року уклав з ОСОБА_2 договір іпотеки, а 11.07.2018 року між ними укладено ще один договір іпотеки, як забезпечення виконання зобов`язань за договорами позики.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи обізнаним про наявність цього рішення, про те, що приміщення перебуває в іпотеці банка, без згоди банку передав його в іпотеку іншій особі.

Враховуючи викладене, позивач просив суд: визнати недійсними договори іпотеки від 11.11.2016 року і від 11.07.2018 року, укладені між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 щодо передачі іпотеку приміщення АДРЕСА_3 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; скасувати записи про державну реєстрацію іпотек (т.1, а.с.1-4).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2019 року позовні вимоги АТ "Банк Кредит Дніпро" - задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 11.11.2016 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1714, зареєстрований в реєстрі заборон за № 1715.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 11.07.2018 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч О.М., зареєстрований в реєстрі за № 665, зареєстрований в реєстрі заборон за № 666.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 42011522 від 11.07.2018 року, індексний номер 42012257 від 11.07.2018 року, індексний номер 42012528 від 11.07.2018 року.

Скасовано записи про державну реєстрацію іпотеки № 26997858 і №26997222, записи про державну реєстрацію обтяження № 26997574 і № 26997105 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (т.1, а.с.166-173).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам. Також, позивачем пропущено строк позовної давності (т.1, а.с.178-182)

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу відповідача - без задоволення (т.1, а.с.116-119).

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.11.2005 року між ПАТ "Банк Кредит Дніпро" і ОСОБА_3 було укладено договір про надання кредитної лінії № 181105/1-USD на споживчі цілі у сумі 195 000,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 09.06.2006 року банк уклав з ОСОБА_3 договір іпотеки № 181105/1-USD-ІП, на підставі якого в іпотеку банку було передане нежиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в житловому будинку літ. А-12 на першому поверсі частина приміщення № 36 поз. 3-7 загальною площею 144,2 кв.м. (т.1, а.с.5-11).

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором ПАТ "Банк Кредит Дніпро" двічі звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2011 року у справі № 2-8014/11 задоволені вимоги ПАТ "Банк Кредит Дніпро" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про встановлення факту, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням встановлений факт того, що нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , в житловому будинку літ. А-12 на I-му поверсі приміщення № 40 позиція 1-9, загальною площею 232, 6 кв. м., ганки з козирками а 7, а 8, зареєстроване у реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 10973942 та належить на праві власності ОСОБА_1 - є предметом іпотеки за Договором іпотеки № 181105/1- USD-IП від 09.06.2006 року.

З метою погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ "Банк Кредит Дніпро" за договором про надання кредитної лінії № 181105/1-USD від 18.11.2005 року в сумі 3 950 392,09 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 181105/1-USD-IП від 09.06.2006 року, а саме: нерухоме майно, що яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , в житловому будинку літ А-12 на I- поверсі приміщення № 40, позиція 1-9, загальною площею 232, 6 кв.м., ганки з козирками а 7, а 8, що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12.01.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО, зареєстрованого за № 100, із застосуванням способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, визначеною у виконавчому провадженні, відповідно до ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження".

Встановлено судом, що за умовами договору іпотеки ОСОБА_3 передав в іпотеку банку нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в житловому будинку літ. А-12 на І-му поверсі частина приміщення № 36 поз.3-7 загальною площею 144,2 кв.м.

За змістом договору іпотеки іпотекодавець зобов`язувався не відчужувати предмет іпотеки третім особам, а також не здійснювати перепланування та реконструкцію предмета іпотеки без згоди іпотекодержателя.

Обтяження (іпотека) було належним чином зареєстроване у Державному реєстрі іпотек 07.11.2008 року і в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 21.08.2006 року, що підтверджувалося відповідними витягами.

Також встановлено, що ОСОБА_3 було здійснене будівництво антресольного поверху і ґанків у приміщенні. За результатами такого будівництва та подальшої його інвентаризації змінений як номер нежитлового приміщення в цілому на № 40, в житловому будинку літ.А-12 на І поверсі, так і номери його внутрішніх приміщень поз.1-9. При цьому збільшилась загальна площа приміщення з 144,2 кв.м до 232,6 кв.м, додані ґанки з козирками а7, а8.

Рішенням постійно діючого третейського суду "Левлекс" від 30.10.2008 року за ОСОБА_3 було визнане право власності на приміщення № 40 на І-му поверсі в житловому будинку літ. А-12, поз.1-9, загальною площею 232,6 кв.м, в тому числі на антресольний поверх поз.4-9, ганки а7 а8, по АДРЕСА_1 .

Викладене підтверджувалося копіями плану нежитлового приміщення до та після перебудови, копією відповіді в.о. начальника сектору інформації КП "ДМБТІ" Дніпропетровської обласної ради від 16.02.2011 року № 1800.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2010 року у справі № 2-4248/2010, яка набрала законної сили 08.12.2010 року, затверджено укладену між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 мирову угоду, згідно з якою ОСОБА_3 з метою погашення боргу було передане ОСОБА_4 належне йому на праві власності нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 232,6 кв.м, ґанки з козирком а7 а8.

В подальшому спірне нерухоме майно на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 12.01.2011 року № 100 ОСОБА_4 відчужила ОСОБА_1 .

Судом на підставі досліджених документів: договору купівлі-продажу від № 2302 від 07.06.2005 року, на підставі якого ОСОБА_3 було придбане нежитлове приміщення до передання його в іпотеку, мирової угоди від 29.11.2010 року, ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2010 року про визнання мирової угоди, установлено, що спірне нежитлове приміщення 36 в житловому будинку літ. А-12 на І-му поверсі частина приміщення № 36 поз. 3-7 загальною площею 144,2 кв.м, а також приміщення 40 в житловому будинку літ.А-12 на І-му поверсі приміщення № 40 поз. 1-9, загальною площею 232,6 м2, ґанки з козирками а7 а8, незалежно від площі, номеру приміщення та його власника мають один і той же реєстраційний будівельний номер № 10973942.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що прим.40, в житловому будинку літ.А-12 на І-му поверсі приміщення № 40 поз.1-9, загальною площею 232,6 кв.м, ґанки з козирками а7 а8, є предметом іпотеки за договором іпотеки № 181105/1-USD-ІП від 09.06.2006 року, а тому звернув стягнення на означений предмет іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.03.2012 року скасовано рішення суду першої інстанції і ухвалено нове рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в житловому будинку А-12 загальною площею 144,2 кв.м. (а.с. 76-77).

Під час розгляду справи апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що нежитлове приміщення № 40 є предметом іпотеки. За даними КП "ДМБТІ" замість нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в житловому будинку літ. А-12 на І-му поверсі частина приміщення № 36 поз. 3-7 загальною площею 144,2 кв.м, зареєстровано нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , на І-му поверсі в житловому будинку літ. А-12 на поз. 1-9 загальною площею 232,6 кв.м, в тому числі антресольний поверх поз. 4-9, ганки з козирками а7 а8.

Встановлюючи факт того, що нерухоме майно - приміщення № 40 є предметом іпотеки за договором іпотеки від 09.06.2006 року, суд першої інстанції не звернув увагу на умови договору іпотеки та вимоги ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якою передбачено поширення іпотеки на частину об`єкту нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмету іпотеки після укладання іпотечного договору без реєстрації права власності на неї, як на окремий об`єкт нерухомості.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору іпотеки, укладеного з АТ "Банк Кредит-Дніпро" 09.06.2006 року, ОСОБА_3 передав в іпотеку банку нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в житловому будинку літ. А-12 на І-му поверсі частина приміщення № 36 поз.3-7 загальною площею 144,2 кв.м.

За змістом договору іпотеки, іпотекодавець зобов`язувався не відчужувати предмет іпотеки третім особам, а також не здійснювати перепланування та реконструкцію предмета іпотеки без згоди іпотекодержателя.

ОСОБА_5 , який придбав це приміщення у ОСОБА_4 , а остання у ОСОБА_3 (за мировою угодою), з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 11.11.2016 року, того ж дня 11.11.2016 року укладено з відповідачем ОСОБА_2 договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Гугель С.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1714, зареєстрований в реєстрі заборон за № 1715, на підставі якого передав в іпотеку ОСОБА_2 нежиле приміщення № 40 , розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у житловому будинку літ. А-12 на 1-му поверсі приміщення № 40 поз. 1-9, загальною площею 232,6 кв.м, ганки з козирьками літ. 47 а8.

При цьому, у п.3.1. договору іпотеки іпотекодавець засвідчив і гарантував, що на момент укладення цього договору предмет іпотеки не оскаржується з боку третіх осіб та/або не є предметом судових позовів, предмет іпотеки є вільним від будь-яких обтяжень, у т.ч. попередніх іпотек, арештів, він не є предметом будь-яких інших договірних зобов`язань іпотекодавця чи судових позовів, на нього було не звернене стягнення.

Пізніше, ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 11.07.2018 року, того ж дня 11.07.2018 року уклав з ОСОБА_2 договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Хомич О.М., зареєстрований в реєстрі за № 665, зареєстрований в реєстрі заборон за № 666, на підставі якого передав в іпотеку ОСОБА_2 те ж саме нежиле приміщення № 40.

При цьому, у п.2.1. договору іпотеки іпотекодавець гарантував, що на момент укладення цього договору, на предмет іпотеки не звернене стягнення, він вільний від будь-яких обтяжень, він не є предметом іпотеки, не є предметом судових спорів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підстав їх обґрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку, що спірні договори іпотеки укладені в порушення вимог ст. 13 Закону України "Про іпотеку", без згоди попереднього іпотекодержателя АТ "Банк Кредит Дніпро", а тому вони підлягають визнанню недійсними в силу ст. 215 ЦК України, оскільки приміщення № 40, яке було передано ОСОБА_1 в іпотеку ОСОБА_2 , реконструйоване з приміщення № 36, яке були передане в іпотеку АТ "Банк Кредит Дніпро" раніше і який, у свою чергу, не давав згоду для укладення оспорюваних правочинів.

Крім того, суд прийшов до висновку, що наявність рішення приватних нотаріусів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень уможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" окремі правочини щодо іпотечного нерухомого майна, вчинені без згоди іпотекодержателя, можуть бути визнані недійсними за позовом іпотекодержателя. Так, правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками (ст. 13 Закону України "Про іпотеку").

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України).

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам роз`яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктом 5 ч.2 ст. 27 цього Закону встановлено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що приміщення № 36 і № 40 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , є різними приміщеннями, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні, оскільки не підтверджені жодними доказами.

Як правильно установив суду першої інстанції і це підтверджується матеріалами справи, приміщення № 40 було створено з прив`язкою до приміщення № 36, внаслідок його реконструкції, та на даний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано обтяження відповідно до договору іпотеки від 09.06.2006 року, укладеного з банком ОСОБА_3 .

При цьому, суд звертає увагу, що апеляційний суд, скасовуючи рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2011 року, не погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що нежитлове приміщення № 40 є предметом іпотеки, виходячи з того, що за даними КП "ДМБТІ" нежитлове приміщення № 40 зареєстроване замість приміщення № 36 без реєстрації права власності на нього, як на окремий об`єкт нерухомості.

Відповідачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано доказів того, що приміщення № 40 є абсолютно новим, не спростоване, що воно створено не замість (як було засвідчено КП "ДМБТІ") приміщення № 36. Навпаки, відповідач погоджується з тим, що воно утворилося в результаті переплановування, реконструкції.

Як видно з установлених судами під час розгляду спорів про звернення стягнення на приміщення, ОСОБА_3 було здійснене будівництво антресольного поверху і ґанків у приміщенні № 36.

В результаті інвентаризації був змінений номер нежитлового приміщення в цілому на № 40, номери внутрішніх приміщень поз.1-9, збільшилась загальна площа приміщення з 144,2 кв.м до 232,6 кв.м, додані ґанки з козирками а7 а8.

Отже, будівництво не було новим, номер присвоєний не новому приміщенню, а лише змінений номер приміщення з № 36 на № 40.

З чого можна зробити висновок про те, що приміщенням № 40 охоплюється колишнє приміщення № 36 і воно є частиною об`єкту нерухомого майна під № 36, яке передавалося в іпотеку банка. На користь цього свідчить і те, що обом приміщенням присвоєно один той самий реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно - № 10973942.

Так, за даними інформаційної довідки № 81123112 від 23.02.2017 року за адресою: приміщення АДРЕСА_3 значиться реєстраційний номер 10973942; згідно з інформаційною довідкою № 115308007 від 26.02.2018 року за адресою: приміщення АДРЕСА_3 значиться реєстраційний номер 10973942. А згідно з інформаційною довідкою № 133775755 від 09.08.2018 року за параметрами пошуку реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна 10973942 підтягується і приміщення АДРЕСА_1 (а.с. 126-131).

Згідно ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, у своєму рішенні відзначив, що судом поза увагою залишено умови договору іпотеки та вимоги ст. 5 Закону України "Про іпотеку", відповідно до якої іпотека поширюється на частину об`єкту нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмету іпотеки після укладання.

Відповідач не посилався ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі на те, що частина приміщення № 40 (яка збільшилася на 88,4 кв.м), яка приєднана до предмету іпотеки після укладання договору, може бути виділена в натурі, а тому згідно зі ст. 5 Закону України "Про іпотеку" іпотека поширюється і на цю частину.

Саме з цих підстав виходив апеляційний суд, звертаючи стягнення на приміщення АДРЕСА_1 .

Отже, нежитлове приміщення № 40 утворилось внаслідок реконструкції, перепланування приміщення № 36, воно не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, оскільки створене з прив`язкою до уже існуючої заставленої нерухомості (приміщення № 36), з використанням її функціональних елементів, іпотекодержателем якої є АТ "Банк Кредит Дніпро".

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий :

Судді: