Справа № 466/1834/18
УХВАЛА

іменем України

«15» січня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого судді Кавацюка В.І

при секретарі Климко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за скаргою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на рішення головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1, про повернення виконавчого документу та зобовязання до вчинення дій,

у с т а н о в и в :

23 листопада 2018 року стягувач ЛМКП «Львівтеплоенерго» (далі стягувач), звернулось до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірним рішення від 13 вересня 2018 року головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1, яке оформлено повідомленням від 13 вересня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу, згідно якого стягувачу Львівському міському комунальному підприємству Львівтеплоенерго» повернуто без прийняття до виконання судовий наказ, виданий Шевченківським районним судом м. Львова 19 березня 2018 про стягнення з ОСОБА_2 та Кирпира ОСОБА_3 в корись Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість у розмірі 8 920,20 грн., у справі №466/1834/18, 2-н/466/161/18 (головуючий суддя Донченко Ю.В.).

Зобовязати головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 прийняти до примусового виконання судовий наказ №466/1834/18, 2-н/466/161/18 від 19 березня 2018 року, виданий Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення з Кирпира ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованості по оплаті за централізоване опалення в сумі 8 920,20 грн., а також про стягнення з боржника на користь стягувача 176,20грн. судового збору, відкрити виконавче провадження та забезпечити його примусове виконання.

В обґрунтування скарги стягувач зіслався на те, що 19 березня 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова у справі № 466/1834/18, 2-н/466/161/18 видав судовий наказ про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та Кирпира ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованості по оплаті за централізоване опалення у сумі 8 920,20 грн., а також про стягнення з боржника на користь стягувача 176,20 грн. судового збору.

17 серпня 2018 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» супровідним листом № 09-6432 на адресу Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ для примусового виконання було направлено вказаний вище судовий наказ № 2-н/466/610/18 від 19 березня 2018 р. разом з заявою про прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження за №09-6420 від 17 серпня 2018р.

14 листопада 2018 року за вхід. № 09-8434 ЛМКП «Львівтеплоенерго» було отримано повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 13 вересня 2018 року, винесене державним виконавцем Рибчак А.М. з примусового виконання судового наказу № 466/1834/18 від 19 березня 2018 року, оскільки відсутній ідентифікаційний номер боржника ОСОБА_3, 24.06.1985р.н..

Однак, відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення.

Проте, сам виконавчий документ, тобто судовий наказ №466/1834/18 від 19.03.2018 року разом з повідомленням про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 13.09.2018 року було повернуто стягувачу тільки через два місяці з дня його винесення, відповідно головним видержавним виконавцем Шевченківського ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 було порушено вимоги ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавиць при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Таким чином, державний виконавець може безоплатно та у визначений ним строки одержати інформацію про індивідуальний ідентифікаційний номер боржника.

Отже, підсумовуючи обовязки державного виконавця, він зобов'язаний був розпочати виконання рішення суду (виконавчого документа), у звязку з тим, що інформація, шо містилась у ньому та у заявах про прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження є достатньою для проведення першочергових заходів. В подальшому державний виконавець має право відповідно до вимог ст. ст. 4, 18 Закону України «Про виконавче провадження» самостійно одержувати ідентифікаційний код/номер боржника.

Крім цього, зазначив, що у 2014 році, Верховний Суд України у постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014р. у справі № 6-45цс 14 та від 25.06.2014 р. у справі № 6-62цс 14 дав розяснення, що відсутність ідентифікаційного номера боржника у виконавчому документі не є підставою винесення державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Крім того, в даній постанові Верховного суду України зазначено, що відповідно до частини другої ст. 32 Конституції України й частини першої статті 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012. відповідно до пункту 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Отже, підсумовуючи вищенаведене можна зробити висновок про те, шо стягувач обмежений у праві самостійно витребувати конфіденційну інформацію відносно боржника, проте державний виконавець відповідно до п.3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» наділений повноваженнями на збір інформації, у тому числі й конфіденційної, під час здійснення виконавчого провадження, отже, винесене головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 13 вересня 2018 року є безпідставним, незаконним та підлягає скасуванню.

В судове засідання 15 січня 2019 року представник стягувача ЛМКП «Львівтеплоенерго» не з»явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку.

Головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 та представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області в судове засідання не зявились, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому порядку.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень тау спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, шо рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У відповідності до ч.1 ст.74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебувала цивільна справа №466/1834/18 (головуючий суддя Донченко Ю.В.) за заявою ЛМКП «Львівтеплоенерго» до про видачу судового наказу про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 заборгованості по оплаті за централізоване опалення в сумі 8 920,20 грн. та судового збору.

19 березня 2018 року Шевченківським районним судом м. Львова видано судовий наказ у вказаній вище справі про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 заборгованості по оплаті за централізоване опалення в сумі 8 920,20 грн. та судового збору в сумі 176,20грн. (а.с.3)

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_1, яке оформлено повідомленням від 13 вересня 2018 року вказаний вище виконавчий документ був повернутий стягувачу з тих підстав, що виконавчий документ не відповідає вимогам п.6 ч. 4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження, а саме відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта боржника. (а.с.4)

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавиць при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Враховуючи викладене, державний виконавець зобов'язаний був розпочати виконання рішення суду (виконавчого документа), у звязку з тим, що інформація, що містилась у ньому та у заявах про прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження є достатньою для проведення першочергових заходів. В подальшому державний виконавець має право відповідно до вимог ст. ст. 4, 18 Закону України «Про виконавче провадження» самостійно одержувати ідентифікаційний код/номер боржника.

Крім цього, у 2014 році, Верховний Суд України у постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014р. у справі № 6-45цс 14 та від 25.06.2014 р. у справі № 6-62цс 14 дав розяснення, що відсутність ідентифікаційного номера боржника у виконавчому документі не є підставою винесення державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, державний виконавець відповідно до п.3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» наділений повноваженнями на збір інформації, у тому числі й конфіденційної, під час здійснення виконавчого провадження.

Приписами п. п. 1, 2, 5 ст. 2 Закону України №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обовязковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та обовязковості.

Згідно з ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У відповідності до п.1 ст. 6 Конвенції прав захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 17 Закону України №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основних свобод і практику Суду як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права на реальний доступ до органів правосуддя, гарантований п.1 ст. 6 Конвенції від 04 листопада 1950 року (рішення у справі «Перес де Рада Каванилєс проти Іспанії», «Белеш та інші проти Чеської Республіки» та ін.) Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (рішення у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» та ін.).

За приписами абз.2 ч.4 ст. 4 Закону №1404-VІІІ у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутись до суду, що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта_(для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків), місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів звязку та адреси електронної пошти».

Таким чином, повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 13 вересня 2018 року, винесене головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції управління юстиції ОСОБА_1 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа є безпідставним, незаконним та таким що підлягає скасуванню, оскільки пункт 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче проводження» но містить обов'язкової вимоги щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків (фізичної особи).

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи вищезазначені норми законодавства, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 18, 447, 448, 449, 450, 452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірним рішення від 13 вересня 2018 року головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1, яке оформлено повідомленням від 13 вересня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу, згідно якого стягувачу Львівському міському комунальному підприємству Львівтеплоенерго» повернуто без прийняття до виконання судовий наказ, виданий Шевченківським районним судом м.Львова 19 березня 2018 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в корись Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість у розмірі 8920,20 грн. та судового збору 176,20грн., у справі №466/1834/18, 2-н/466/161/18 (головуючий суддя Донченко Ю.В.).

Зобовязати головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 прийняти до примусового виконання судовий наказ №466/1834/18, 2-н/466/161/18 від 19 березня 2018 року, виданий Шевченківським районним судом м.Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в корись Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість у розмірі 8920,20 грн. та судового збору 176,20грн., відкрити виконавче провадження та забезпечити його примусове виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_6