22-ц/804/3328/19
242/3139/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/3139/19

Номер провадження 22-ц/804/3328/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

сторони :

позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 вересня 2019 року, у складі судді Владимирської І.М.,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов вмотивовано тим, що 28 травня 2008 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, на підставі якої позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, проте, умови кредитного договору належним чином не виконувала і, станом на 30 квітня 2019 року, заборгованість за кредитним договором становила 20 086 грн. 23 коп., з яких: 1 365 грн. 37 коп. заборгованість за кредитом; 15 926 грн. 28 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 600 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи : 250 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); 944 грн. 58 коп. штраф (процентна складова). Ппросив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором 20 086 грн. 23 коп., а також судові витрати.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 вересня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 1 365,37 грн та судовий збір у розмірі 130,63 грн. В решті позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою, ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, не подано.

Відповідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дотримуючись принципу диспозитивності, у разі подання апеляційної скарги на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення суду першої інстанції ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення (п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Судом встановлено, що 28 травня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 укладено кредитний договорів, згідно із умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 4800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з договором про надання банківських послуг до його укладення, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту.

Відповідно із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором б/н від 28 травня 2008 року, станом на 30 квітня 2019 року, заборгованість за кредитним договором становить 20 086 грн 23 коп., з яких: 1 365 грн 37 коп. заборгованість за кредитом; 15 926 грн 28 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 600 грн 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн 00 коп. штраф (фіксована частина); 944 грн 58 коп. штраф (процентна складова).

Відмовляючи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам в розмірі 15 926,28 грн, суд першої інстанції виходив з того, що конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг не мають підпису боржника; відповідач не ознайомлений з тарифами щодо оплати процентів; у анкеті-заяві про надання кредиту відсутні дані про домовленість сторін про розмір процентів за користування кредитом, а також обов`язок позичальника оплачувати пеню, комісію та штрафи.

З висновками суду про відмову у позові з цих підстав погодитися не можна.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з заяви-анкети ОСОБА_1 про видачу кредиту, позичальник погодилася з наступними умовами кредитування: «Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом я підтверджую факт отримання мною інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також йог омісцезнаходження. Я згоден (-на) з тим, що місце розгляду спорів за послугою КРЕДИТКА «Універсальна» - в Бабушкінському районному суду м.Дніпропетровська, або суді за місцем реєстрації філії ПриватБанку, з діяльності якого виникає спір, чи в постійно діючий третейський суд при Асоціації «Дніпропетровський банківський союз» або постійно діючий третейський суд при Асоціації «Юридичні компанії України» на умовах передбачених в п.8.5.Умов. При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, в зв`язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Я згоден (-на) з тим, що цю заяву разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною і банком договір про надання банківських послуг.Я підтверджую, що вся надана мною інформація вірна. Зобов`язуюсь про всі зміни повідомляти в банк не пізніше 15 днів з моменту їх виникнення. Я не заперечую проти інформації мене про стан моєї платіжної карти по e-mail або за допомогою SMS.Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Банк інформує клієнта про розмір спочатку встановленого кредитного ліміту в Пам`ятці клієнта» (т.1 а.с.106).

Отже, відповідач визнала, що між нею і позивачем укладено кредитний договір та узгоджено Тарифи банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді і які вона підписала без застережень, про що свідчить довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,30 днів пільгового періоду» з зазначенням дати її підписання 28 травня 2008 року (дата укладення договору).

За таких обставин, позивачем надані підтвердження про конкретні запропоновані відповідачці умови оплати процентів за користування кредитними коштами, а тому, документи, які наявні в матеріалах даної справи та містить підпис відповідача, колегія розцінює як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28 травня 2008 року шляхом підписання заяви-анкети.

Наведене дає апеляційному суду підстави для висновку про те, що вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами підтверджені позивачем шляхом надання відповідних письмових доказів, а доводи суду про те, що конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг не мають підпису боржника, не є підставою для звільнення ОСОБА_1 від обов`язку оплати процентів за користування кредитними коштами, оскільки обґрунтованість позову підтверджується іншими об`єктивними доказами і, зокрема, розрахунком заборгованості за кредитом, з якого вбачається, що погашення процентів відповідачем проводилося періодично до жовтня 2016 року.

Проте, цим обставинам суд першої інстанції належної оцінки не дав і необґрунтовано відмовив АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по процентам.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно позиції АТ КБ «ПРИВАТБАНК», викладеній у письмових поясненнях апеляційному суду, та представленої довідки, кредитна картка видавалася ОСОБА_1 неодноразово і остання, зокрема, зі строком дії до жовтня 2016 року, отже строк кредитування відповідача закінчився і тому, заборгованість по процентам може бути стягнута з відповідача тільки в межах дії кредитного договору, тобто до 31 жовтня 2016 року.

Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Отже, переглядаючи рішення суду з урахуванням доводів скарги та наданих матеріалів колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки заборгованість по процентам може бути стягнута тільки в межах строку дії кредитної картки, який за даними банку, встановлений до 31 жовтня 2016 року (а.с.166).

Доводи апеляційної скарги про задоволення в повному обсязі позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам в розмірі 15926,28 грн колегія суддів вважає неспроможними, оскільки ця заборгованість визначена з урахуванням підвищеної процентної ставки по кредиту з 01 вересня 2014 року, що визначається апеляційним судом безпідставним.

Так, відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У ч.4 указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, для застосування підвищеної процентної стави банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду.

Відповідно до п.3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з п.114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

Встановлено, що Умови та правила надання банківських послуг відповідач не підписував, а отже не давав згоди на підвищення процентної ставки у разі порушення зобов`язань. Крім того, позивач не надав належних, достатніх та достовірних доказів того, що про підвищення процентної ставки боржник був повідомлений, що між сторонами було досягнуто узгодження щодо підвищення процентних ставок, а тому у банка виникли підстави для стягнення заборгованості по процентам в розмірі 15926,28 грн.

При цьому, наведені висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25 вересня 2019 року справа № 275/610/16-ц провадження № 61-18822 св 18. Відповідна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

Отже, рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст.376 ЦПК України, необхідно скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 15926,28 грн, задовольнивши частково вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» шляхом стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам, виходячи з первісної процентної ставки 3,0 % на місяць (36% річних), згоду на яку відповідач надав шляхом підписання довідки про умови кредитування (а.с.105).

Апеляційному суду представником позивача надані додаткові письмові пояснення у справі, з яких вбачається, що позивач не заперечує проти визначення заборгованості по процентам за умов застосування первісної процентної ставки - 36,00% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.152-154).

Таким чином, заборгованість по процентам визначається апеляційним судом в розмірі 1472,10 грн та розраховується наступним чином:

-заборгованість за кредитом 1365,37 грн

-станом на 31 серпня 2014 року заборгованість по процентам 225,52 грн

-дні прострочення 913 (з 01 вересня 2014 року до 31 жовтня 2016 року)

-відсоткова ставка в день - 0,1% (36:360)

-заборгованість по відсоткам 1246,58(1365,37х0,1:100х913)

За таких обставин апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає частковому задоволенню шляхом скасування судового рішення про відмову у позові про стягнення заборгованості по процентам та стягнення на користь банку визначеної заборгованості за процентами в сумі 1472,10 грн (225,52+1246,58).

Як вбачається з апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивач, крім іншого, в резолютивній частині скарги просив скасування судове рішення і в частині відмови у позові про стягнення неустойки (пені та штрафів - фіксована частина та процентна складова) та ухвалити нове рішення про повне задоволення вимог банку.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги в цій частині з огляду на таке.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Зі справи вбачається, що вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо стягнення з ОСОБА_1 пені ґрунтуються на змісті заяви відповідача про видачу кредиту, на що суд першої інстанції уваги не звернув, в якій зазначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, в зв`язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Однак, наявність такої домовленості між сторонами кредитного договору, не є підставою для стягнення з ОСОБА_1 пені в розмірі 1600 грн та штрафів 250 грн і 944,58 грн., враховуючи наступне.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно зі ст. ст. 10, 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим.

Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.

15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання ч. 6 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Національний банк України з метою забезпечення реалізації ст. 2 цього Закону листом від 5 листопада 2014 року № 18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» повідомив всі банки про необхідність неухильно дотримуватися вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та про відповідальність керівників банків за їх невиконання.

Також на виконання ч. 5 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2015 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, де зазначено і смт Цукурине (Цукуринська селищна рада) Донецької області (п.22).

Отже, з урахуванням наведених норм права, апеляційний суд вважає, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не вправі був нараховувати відповідачу заборгованість за пенею та штрафи, оскільки законом це заборонено, а тому, доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними.

Таким чином, позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення пені в розмірі 1600 грн, а також штрафів фіксована частина 250 грн та процентна складова 944,58 грн, є необґрунтованими, а тому, дійшовши висновку про скасування судового рішення від 12 вересня 2019 року, апеляційний суд відмовляє банку у позові про стягнення пені та штрафів за безпідставністю вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у зв`язку зі скасуванням рішення, апеляційний суд виходить з того, що згідно з пунктом 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У частині першій статті 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, апеляційний суд дійшов висновку про ухвалення нового рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування кредитом та збільшення розміру задоволених вимог банку, то одночасно вирішується питання щодо розподілу судових витрат.

Отже, загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 травня 2008 року становить 2837,47 грн та складається з заборгованості за кредитом - 1365,37 грн та заборгованості по процентам 1472,10 грн, станом на 31 жовтня 2016 року.

При зверненні до суду позивач оплатив судовий збір в розмір 1921 грн (а.с.94).

У зв`язку з ухваленням апеляційним судом нового рішення про стягнення з відповідача заборгованості по процентам, з ОСОБА_1 на користь позивача у відшкодування судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції підлягає стягненню 315,04 грн (2837,47(задоволені вимоги)х100:17291,65(заявлені вимоги тіло та проценти)=16,4%х1921:100).

При оскарженні рішення в апеляційному порядку позивач оплатив судовий збір в розмірі 2881,50 грн, тому з ОСОБА_1 на користь банку підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 265,10 грн у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (1472,10(задоволені вимоги по процентам)х100:15926,28(заявлені вимоги по процентам)=9,2х2881,50:100).

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 вересня 2019 року в частині відмови у позові АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами, заборгованості за пенею та комісією, штрафів - скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість по процентам за кредитним договором від 28 травня 2008 року в розмірі 1472 (одна тисяча чотириста сімдесят дві) грн 10 коп.

У задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пеня та штраф) відмовити.

Це ж рішення в частині відшкодування судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () у відшкодування судового збору 315,04 грн - у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () у відшкодування судового збору 265,10 грн - у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 12 грудня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А. Попова

Т.Б. Ткаченко