Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3037/18

номер провадження 2/695/240/19

28 січня 2019 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Золотоніського району про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Золотоніського району про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 05.06.2016 року померла її баба ОСОБА_3, яка за свого життя заповіла усе своє майно своїй дочці, матері позивача ОСОБА_4.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майно, до складу якої серед іншого входить житловий будинок з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Благодатне, вулиця Лесі Українки, 29.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла ОСОБА_4, однак остання не встигла належним чином оформити свої спадкові права на майно після смерті ОСОБА_3 та 20.08.2016 року у звязку із тяжкою хворобою, померла.

Позивач виявила намір прийняти спадщину після смерті своєї матері та бабусі та звернулась до відповідних нотаріальних контор по питанню оформлення спадщини. Однак постановами нотаріуса від 11.07.2018 року та від 21.09.2017 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, а тому вона була змушена звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за законом.

У судове засідання позивач не зявились, однак направила до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просила провести за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду відповідне клопотання, згідно якого просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1

Згідно з ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.

Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

При цьому суд виходить з наступних підстав.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР №282602 від 06.06.2016 року) ОСОБА_3 померла 05.06.2016 року.

Як вбачається із свідоцтва про народження (серії ЯЯ №727212 від 05.02.1952 року) ОСОБА_5 народилася 01.02.1952 року, а її матірю була ОСОБА_3. В подальшому ОСОБА_5 змінила своє прізвище на Лупина внаслідок укладення шлюбу, що стверджується свідоцтвом про одруження (серії АГ №046504 від 16.09.1972 року).

Згідно із свідоцтвом про народження (серії І-СР №290550 від 28.06.1973 року) ОСОБА_1 народилася 27.05.1973 року, а її матірю є ОСОБА_4.

Таким чином судом встановлено, що позивач по справі є онукою ОСОБА_3 та дочкою ОСОБА_4.

Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР №28906 від 20.08.2016 року) ОСОБА_4 померла 20.08.2016 року.

Як вбачається з постанови про нотаріальну відмову від 21.09.2017 року у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Благодатне Золотоніського району Черкаської області, та на земельну ділянку, площею 0,2134 га, що розташована: Черкаська область, Золотоніський район, с. Благодатне, вулиця Лесі Українки, 29 (двадцять дев ять), що залишились після смерті ОСОБА_3, померлої 05 червня 2016 року, дочка якої та мати заявниці ОСОБА_6, померла 20 серпня 2016 року, позивачу було відмовлено у видачі вказаного свідоцтва оскільки спадкоємець ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після своєї матері ОСОБА_7, але не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті своєї баби ОСОБА_3, в зазначений строк, що унеможливлює видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки факт прийняття спадщини заявницею не підтверджений.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто смерті останньої 05.06.2016 року.

Вказана обставина встановлена судовим рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25.01.2018 року, яке набрало законної сили, а тому на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказується.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином судом встановлено, що позивач по справі постійно проживала разом із своєю бабусею та матірю, та на підставі ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Нормами ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено судом вище, позивач є дочкою ОСОБА_4, яка померла 20.08.2016 року, та не встигла оформити своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_3

Згідно загальних норм закріплених в ст. 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.07.2018 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний вище житловий будинок, у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючого документу на вказане майно.

Згідно з довідкою виконкому ОСОБА_2 сільської ради від 23.01.2017 року №117 ОСОБА_3 належав на праві приватної власності будинок за адресою с. Благодатне (до перейменування с. Чапаєвка), вул. Л. Українки, 29 (до перейменування вул. Пархоменка, 29).

Згідно даних технічного паспорту вказаний будинок був побудований у 1958 році.

Суд бере до уваги, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не було передбачено процедури введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Оскільки сам будинок був побудований в 1958 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Благодатне, вулиця Лесі Українки, 29, хоча за життя вона і не отримала відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок.

Окрім того суд, при вирішенні вказаної справи бере до уваги, що згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Сільська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади позовні вимоги визнала повністю, а отже визнала і факт належності вказаного будинку ОСОБА_3.

У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини у встановленому законом порядку не зверталися, що стверджується копією спадкової справи за №26/2018, яка надана приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_8

Як вбачається із копії спадкової справи, яка заведена після померлої ОСОБА_7 та надана до суду Другою Черкаською державною нотаріальною конторою, позивач по справі є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_7, інші спадкоємці, скориставшись своїм правом встановленим нормами ст. 1273 ЦК України, відмовилися від її прийняття, про що зазначили у своїх заявах до нотаріальної контори.

Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину.

Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину після смерті своєї баби та матері, а оскільки оригінали правовстановлюючих документів відсутні, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому позов підлягає до повного задоволення.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 346, 1268 ЦК України та ст. 10, ст., ст.

76,264,265 ЦПК України ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Золотоніського району про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння за адресою: вул. ОСОБА_9 (стара назва вул. Пархоменка), 29, с. Благодатне (колишня назва с. Чапаєвка) Золотоніського району Черкаської області і становить 29160,00 гривень та складається з житлового будинку літ. А1, загальною площею 61,9 кв.м, сарая з літньою кухнею літ. Б, площею 37,0 кв.м, літньої кухні літ. Г, площею 9,3 кв.м, сарая літ. В, площею 10,3 кв.м, літньої кухні літ. Д, площею 7.7 кв.м, погріба літ. Є, площею 9,7 кв.м, огорожі № 1, 2, 1/2 колодязя літ. І, в порядку спадкування майна після смерті її баби ОСОБА_3, яка померла 05.06.2016 року, та її матері ОСОБА_4, яка померла 20.08.2016 року.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя: Середа Л.В.