РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/7042/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/110/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Бондаренко Н.В., Боймиструка С.В.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Наталія Методіївна

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне за апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського міського суду від 06 листопада 2018 року, ухвалену в складі судді Тимощука О.Я. , у справі № 569/7042/16-ц за заявою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про забезпечення позову .

в с т а н о в и в :

В червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Наталії Методіївни про визнання правочину невчиненим, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

06 листопада 2018 року представник позивача ОСОБА_5 подала до суду заяву про забезпечення вказаного позову, обґрунтовуючи її тим, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення його позовних вимог.

Просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборонити відчуження на квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_5 підтримала вказану заяву та вказала, що вказана квартира 02.11.2018 року вже переоформлена Ужгородським нотаріусом на іншу особу, а сторічний дід може опинись на вулиці.

Ухвалою судді Рівненського міського суду від 06 листопада 2018 року заяву задоволено.

Накладено арешт та заборонено у будь-який спосіб відчуження квартири АДРЕСА_1.

Ухвала мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

В поданій на ухвалу суду апеляційні скарзі ОСОБА_2 вказує на її незаконність, оскільки вона суперечить нормам процесуального права.

Скарга мотивована тим, що судом не враховано, що позивачем пред'явлено позов немайнового характеру, який, відповідно до правил ст. 152 ЦПК України, не підлягає забезпеченню шляхом накладення арешту на майно відповідача. Судом не враховано відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірним із заявленими вимогами.

Просить суд скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу інші учасники справи не подали.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Проте погодитись із такими висновками апеляційний суд не може.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом п. п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз'яснено, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

За змістом п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що предметом судового розгляду є вимога до відповідача про визнання правочину (заяви про відмову від спадщини) не вчиненим та про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

Отже, вимоги позивача не мають майнового характеру, а тому загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову немає.

Крім того, судом встановлено, що 02.11.2018 року відповідач відчужив спірну квартиру, однак позовні вимоги до нового власника спірної квартири яка, забезпечена ухвалою суду не заявлялись, та на час вирішення питання про забезпечення позову судом до участі у справі він не притягувався.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що у разі задоволення заяви про забезпечення позову у такий спосіб, може вплинути на права та обов'язки осіб, що не залучені до участі у справі, а тому права їх будуть порушені.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Враховуючи вказані процесуальні норми та встановлені вище обставини, беручи до уваги предмет спору і зміст заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції про застосування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374, ст. 376, ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4. задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 06 листопада 2018року скасувати.

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_5 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає .

Повний текст постанови складений 25 січня 2019 року.

Головуючий :

Судді: