ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/24/14-ц Головуючий суддя І інстанції Клименко О. І.
Провадження № 22-ц/818/4646/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із договорів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Мухатаєва Б.А., Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2014 року, ухвалене у складі судді Клименко О.І., по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2013 року ПАТ «Альфа Банк» звернулося із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 серпня 2008 року між ЗАТ «Альфа Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 490084637, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 67 067,19 доларів США. Умовами зазначеного договору передбачено, що ОСОБА_2 зобов`язалася у порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту.

У зв`язку з тим, що боржником були порушені вказані умови повернення кредиту, станом на 10 грудня 2013 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 457 419,31 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 457 057,96 грн, заборгованості за відсотками - 214 316,71 грн, заборгованості за пенею - 1 786 044,64 грн.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 490084637 від 19 серпня 2008 року, укладеним між ЗАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_2 , 19 серпня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 490084637-П, відповідно до якого ОСОБА_1 поручився за виконання ОСОБА_2 її зобов`язань за вказаним кредитним договором.

ПАТ «Альфа Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 457 419,31 грн та суму сплачених судових витрат.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2014 року задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у перегляді заочного рішення.

На вказане заочне рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 21 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2014 року - змінено.

Постановою Верховного Суду від 07 серпня 2019 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 21 квітня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанцій не було надано належну оцінку його заяві про застосування наслідків спливу строку позовної давності та строків пред`явлення вимоги до поручителя.

Вказав, що розмір пені підлягає зменшенню на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу суду надано не було.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області було ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року в газеті «Голос України» № 185 (6940) було повідомлено про початок роботи Харківського апеляційного суду, внаслідок чого Апеляційний суд Харківської області припинив здійснювати правосуддя.

З цієї підстави та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 31 ЦПК України справа надійшла для розгляду до Харківського апеляційного суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за участі представників учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, що передбачено п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 серпня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 490084637, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 67 067,19 доларів США зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 18,5 % річних та з кінцевим терміном повернення кредиту 19 серпня 2015 року. Умовами зазначеного кредитного договору передбачено, що ОСОБА_2 зобов`язалась у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом.

ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором від 19 серпня 2008 року у встановлений строк не виконала, у зв`язку з чим, відповідно до довідки про розрахунок заборгованості за кредитним договором № 490084637 від 19 серпня 2008 року у неї утворилася заборгованість станом на 10 грудня 2013 року у розмірі 2 457 419,31 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 457 057,96 грн, заборгованість за відсотками - 214 316,71 грн, заборгованість за пенею - 1 786 044,64 грн.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 490084637 від 19 серпня 2008 року, укладеним між ЗАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_2 , 19 серпня 2008 року між ЗАТ Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 490084637-П, відповідно до якого ОСОБА_1 поручився за виконання ОСОБА_2 її зобов`язань за кредитним договором.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у порушення умов кредитного договору № 490084637 від 19 серпня 2008 року та договору поруки № 490084637-П від 19 серпня 2008 року, відповідачем не виконувалося зобов`язання щодо погашення суми кредиту та сплати процентів за його користування у строки та розмірі, визначені кредитним договором, тому згідно статей 526, 530, 543, 629 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зроблено висновок, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договорів поруки вбачається, що у них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.2 договору поруки) про його дію до припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України. Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

Текст договору поруки № 490084637-П свідчить, що сторони не встановили строк поруки, оскільки умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань боржника за основним договором (пункт 5.3. договору поруки) не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки.

Апеляційним розглядом встановлено, що ПАТ «Альфа-Банк» на адресу основного боржника ОСОБА_2 13.07.2009 було направлено досудову вимогу від 06.07.2009 за № 334-24.1-б/б (а. с. 178), в якій банк повідомив, що загальна сума заборгованості станом на 06 липня 2009 року становить 68 162,30 доларів США, та заявив про необхідність дострокового повернення зазначеної суми заборгованості протягом 30 днів з моменту отримання вимоги.

У зв`язку з невиконанням досудової вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитом, як це вбачається з копії позову, ПАТ «Альфа-Банк» 29 березня 2010 року звернулося до третейського суду про стягнення заборгованості за кредитом, у тому числі дострокової, Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 13 квітня 2010 року у справі № 537-б/70/10 було стягнуто із ОСОБА_2 , основного боржника, на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі: за кредитом - 507 070,71 грн; по процентах - 14 332,98 грн; пені - 90 582,77 грн (а. с. 174-177).

Таким чином, з огляду на те, що у даному випадку сторони не визначили строк дії договору поруки, то відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України та згаданої вище правової позиції Верховного Суду України, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (вищевказаної вимоги про дострокове повернення кредиту, тобто не пізніше 29 березня 2010 року) не пред`явив вимоги до поручителя, то порука відповідача припинилася. Тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин щодо припинення поруки, що мають значення для справи, внаслідок чого суд порушив норми матеріального права, доводи скарги спростовують висновки суду, тому на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про залишення позову без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2014 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 11 грудня 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.