Апеляційне провадження №22-ц/824/996/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лінкстар» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лінкстар» до ОСОБА_1, третя особа публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ТОВ «Лінкстар» звернувся до суду з позовом про стягнення коштів в сумі 229 478,91 грн. з відповідача, обґрунтовуючи його наступним:

28 грудня 2015 року між ТОВ «Лінкстар» та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») укладено договір на розрахункове-кассове обслуговування №42, за умовами якого банк відкрив клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 та зобов'язувався здійснювати його розрахункове-касове обслуговування. Залишок коштів на розрахунковому рахунку позивача на час введення тимчасової адміністрації банку в сумі 229 478,91 грн. включені до реєстру кредиторів. Відповідач як власник істотної участі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не вжив своєчасних та дійових заходів щодо відновлення платоспроможності банку, чим порушив вимоги ст. 58 Закону України «Про Банки та банківську діяльність», а тому зазначені кошти мають бути стягнуті саме з нього. Позивач вважає, що саме внаслідок дій відповідача було введено тимчасову адміністрацію в банківській установі, відтак наявний причинно-наслідковий зв'язок між його діями та невиплатою коштів позивачу. Зважаючи на наведене, просив суд позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням судупозивач подав апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до невірного вирішення справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити новерішення,яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Скаргу обґрунтовує тим, що судпершої інстанції не мав достатніх правових підстав для прийняття такого рішення, оскільки власник істотної участі банку повинен нести відповідальність за зобов'язаннями банку, які виникли на підставі укладених договорів, і саме він відповідальний за вжиття своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку, відтак саме він, а не клієнт банку, повинен нести будь-які негативні наслідки від визнання банку неплатоспроможнім. Вважає, що подані стороною позивача докази судом повно та всебічно не досліджувалося, що призвело до його помилкових висновків та невірного вирішення справи по суті.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що твердження апелянта є помилковим. Процедура ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит»продовжена до 17.12.2019 року, наразі тривають ліквідаційні дії, направлені на задоволення вимог кредиторів банку. Апелянта включено до 7 черги реєстру кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит»з вимогами на загальну суму 229 478,91 грн. За таких обставин сам факт завдання шкоди позивачу не може бути встановленим до припинення ліквідаційної процедури та погашення заборгованості Данку перед боржниками. Крім того, іншого порядку задоволення вимог кредитора, ніж у встановлений законом №4452-VI спосіб, чинним законодавством не передбачено, у зв'язку з чим вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду просив залишити без змін.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт заподіяння ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» шкоди саме через порушення ОСОБА_1, як власника істотної участі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», вимог закону не підтверджені належними та допустимим доказами у справі, відтак позивачем не було доведено заподіяння йому шкоди саме внаслідок неправомірного рішення, дій чи бездіяльності відповідача. Крім того, на даний час процедура ліквідації банку не завершена, триває процес погашення заборгованості перед кредиторами банку, відтак заявлення позивачем своїх вимог є передчасними. З наведеною позицією в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

В ході розгляду справи було встановлено, що 28.12.2005 року між ТОВ «Лінкстар» та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») укладено договір на розрахункове-кассове обслуговування №42, за умовами якого банк відкрив клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 та зобов'язувався здійснювати його розрахункове-касове обслуговування.

Постановою Правління Національного Банку України від 17.09.2015 року №612 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.2015 до 17.12.2015р.

Постановою Правління Національного Банку України від 17.12.2015 року №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру ліквідації банку.

Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.11.2017 року №5175 продовжені строки здійснення процедури ліквідації банку строком на два роки - до 17.12.2019 р. Кредиторські вимоги ТОВ «Лінкстар» включені до сьомої черги реєстру кредиторів на суму 229 478,91 грн.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до пункту 6 статті 2 цього закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Згідно з ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов'язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. При цьому покладення відповідальності за зобов'язаннями банку на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним, не є автоматичним. Така відповідальність може бути застосована до власників істотної участі лише в разі віднесення банку до категорії неплатоспроможних саме з вини таких власників. Таким чином, особа, яка вимагає стягнення шкоди з власників істотної участі банку та/або їх керівників, має довести факт заподіяння такої шкоди саме вказаними особами, розмір зазначеної шкоди, надати докази зв'язку між невиконанням зобов'язань та заподіяною шкодою.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Оскільки в ході розгляду справи позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не було доведено того факту, що банк було віднесено до категорії неплатоспроможних саме внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1, суд прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог, відтак відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано положень частини шостої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у відповідній редакції спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення. В ході розгляду справи суд належним чином дослідив доводи позивача, з результатами чого прийшов до висновку про їх недоведеність. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта з такими висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення при апеляційному перегляді справи колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П.Приходько