н/п 2/490/1056/2018 Справа № 490/1501/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.

за участю секретаря - Янкевич В.С.,

за участю представника позивача адвоката - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо»,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позов мотивовано тим, що 19 вересня 2016 р. в м. Миколаєві сталася ДТП за участю водія ОСОБА_4, який, керуючи транспортним засобом марки "ЗАЗ Sens" державний номер НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки та особливості її зміни, при виконанні повороту ліворуч, не надав переваги у русі та допустив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ 21112 «, державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою суду від 22 листопада 2016 р. винним в даній ДТП визнано відповідача. Внаслідок зіткнення автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Регламентовану виплату сплатила Страхова компанія "Кредо" в сумі 31149,88 грн. Вартість відновлювального ремонту його автомобіля склала 46150 грн. Відповідач в добровільному порядку шкоду не відшкодовує. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача 15000,12 грн., що становить різницю між відшкодованою страховою компанією сумою та понесеними витратами.

При цьому позивач зазначив, що йому була спричинена моральна шкода в сумі 10 000 грн., яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у звязку з пошкодженням автомобіля та порушенням його прав власності, неможливості протягом часу користуватися автомобілем, все це вплинуло на його самопочуття, він почав погано спати, крім того, він змушений був звертатися за юридичною допомогою. Все це порушило нормальний ритм життя.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення у повному обсязі та просила стягнути судові витрати , які складаються з суми судового збору 704,80 грн., та витрат на правову допомогу, з врахуванням його розрахунку в сумі 5956,80 грн.

Позивач досудового засідання не з'явився.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що вважає позов таким , що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Визначений позивачем розмір відшкодування майнової шкоди завищений,не відповідає висновку експерта про оцінку вартості шкоди. При цьому, слід врахувати наявність порушення правил дорожнього руху з боку відповідача. Окрім того, відповідач вважав, що позивачем не наведено достатніх доказів того, що він зазнав моральної шкоди, а за такого, в цій частині позов також не підлягає задоволенню. Оскільки не надано документально підтверджуючих документів на понесені витрати, то вони стягненню не підлягають.

При цьому, відповідачем вказано, що розгляд даної справи може вплинути на права та обов'язки страхової компанії, а тому заявив клопотання про притягнення Товариства з додатковою відповідальністю страхову компанію "Кредо" в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних позовних вимог на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 26.09.2018 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору притягнуто Товариство з додатковою відповідальністю страхову компанію "Кредо". ( У подальшому страхова компанія "Кредо").

22.10.2018 року страхова компанія "Кредо" направила до суду відзив, в якому просила про розгляд справи у їх відсутності, просила позов задовольнити у повному обсязі, та вважала, що страхова компанія діяла у спосіб, передбачений законом.

Відповідач до судового засідання не з'явився.

Представник відповідача вважав позов таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі, пославшись на те, що понесені витрати не відповідають звіту, направленому до страхової компанії , не відповідає вартості ремонту автомобіля позивача, є завишеним. Окрім того, вважав, що фактично понесені затрати підлягають відшкодуванню страховою компанією. Моральна шкода нічим не підтверджена, а за такого, в цій частині позов також не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи до судового засідання не з'явився.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності учасників процесу, які не з'явились, що відповідає приписам ст.223 ЦПК України.

Обставини справи,встановлені судом.

ОСОБА_3 є власником автомобілю ВАЗ 21112, державний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску. ОСОБА_4 є власником транспортного засобу ЗАЗ Sens ВЕ 4950 ВА, 2011 року випуску.

ОСОБА_4, керуючи належним йому транспортним засобом, рухаючись по вулиці Космонавтів в районі перехрестя з вулиці 12-Поздовжня, порушив п.2.3»б» 16.6. Правил дорожнього руху України, а саме: не слідкував за дорожньою обстановкою та особливостями її зміни, при виконанні маневру повороту ліворуч, не надав переваги у русі, та допустив зіткнення із автомобілем, належним позивачу. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень.

Постановою судді Центрального суду від 22.11.2016 року за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП , на ОСОБА_4 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

При цьому, у постанові зазначено, що порушення, допущені ОСОБА_3 не перебувають у причинно-наслідковому зв'язку із подією ДТП.

Дана постанова набрала законної сили 05.12.2016 року, та ОСОБА_4 її не оскаржував.

Згідно полісу № АК/4770901 від 19.08.2016 року, ОСОБА_4 застрахував цивільно-правову відповідальність, та згідно ліміту відповідальності на одного потерпілого становить сто тисяч гривень, франшиза-0.

21.09.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали заяви до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Кредо" щодо виплати страхового відшкодування.

24.10.2016 року автомобіль відремонтований ОСОБА_3 у ФОП ОСОБА_5, про що складений акт № РА-0000001 на суму вартості робіт 28 950 грн., а також надана видаткова накладна № РА-0000001 на запчастини до ремонту автомобіля, вартістю 17 200 грн.

За оригіналом квитанції до прибуткового касового ордеру № 7436 від 26.10.2016 року, ОСОБА_3 вніс ФОП ОСОБА_5 46 150 грн. готівкою.( 17 200 +28950).

На замовлення СК "Кредо" від 10.02.2017 року складений звіт про вартість відновлюваного ремонту автомобілю НОМЕР_3, який, за станом цін на 22.09.2016 року складає 31 149,88 грн.

Платіжним дорученням № Н 03109 URT 5 від 10.03.2017 року, СК "Кредо" виплатило ОСОБА_3 31149,88 грн.

12.01.2018 року, ОСОБА_3 направив лист-вимогу ОСОБА_4 про відшкодування різниці вартості ремонтних робіт для відновлення автомобіля та одержаною виплатою та моральної шкоди 10 000 грн., що в загальній сумі складає 25000 грн.

Даний лист отриманий відповідачем 20.01.2018 року.

27.02.2018року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом до відповідача.

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернувся з заявою до СК "Кредо" про перегляд суми виплати страхового відшкодування.

09.11.2018 року ОСОБА_3 направлена відповідь компанії, згідно якої остання не може прийняти позитивне рішення, оскільки виконала умови по виплаті відшкодування у повному обсязі.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

В силу ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вказаними нормами закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобовязань.

Таким чином, для встановлення обставин, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення майнової та моральної шкоди необхідні: наявність шкоди, протиправне діяння її заподіювання, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

В силу вимог ч. З ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України).

Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Факт заподіяння шкоди майну позивача (автомобілю), винна поведінка відповідача (порушення правил дорожнього руху), яка знаходиться у причинно-наслідковому звязку із заподіянням шкоди підтверджуються вказаною вище постановою Центрального районного суду м. Миколаєва.

Так, разом із покладанням на винну особу обовязку з відшкодування шкоди (ст. ст. 1166, 1188 ЦК України) правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обовязок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов'язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961 -IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

У відповідності до ст. 7 цього Закону України, страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру

базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 цього Закону. Страховику забороняється встановлювати або пропонувати встановити розмір страхового платежу, розрахований в інший спосіб.

Розмір базового страхового платежу, перелік, значення коригуючих коефіцієнтів та порядок їх застосування затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Пропозиції МТСБУ щодо розміру базового страхового платежу та значень коригуючих коефіцієнтів підтверджуються розрахунками з урахуванням рівня збитковості даного виду страхування в цілому по галузі за останній розрахунковий період, який становить не менше року, та статистичних даних. Якщо Уповноважений орган протягом 60 календарних днів з дня внесення МТСБУ пропозиції не затвердив розмір базового страхового платежу, перелік, значення коригуючих коефіцієнтів та порядок їх застосування, діють попередні коригуючі коефіцієнти, порядок їх застосування та розмір базового страхового платежу.

За приписами ст.ст. 9-4, 9-5 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхові виплати за договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

Згідно ст. 22-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у

встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

У відповідності до ст. 29 вищевказаного Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За приписами ст. 36-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

За ст. 36-2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у звязку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

ОСОБА_6 Верховного Суду ухвалила рішення, яким змінила судову практику стягнення матеріальної шкоди з винуватців ДТП, які застрахували свою цивільно-правову відповідальність.

Цивільний кодекс України визначає основним принципом те, що шкода завдана транспортним засобом, відшкодовується володільцем такого транспортного засобу, тобто особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Також цивільне законодавство визначає загальні підстави відшкодування шкоди заподіяної у результаті взаємодії транспортних засобів, до яких належать: а) шкода відшкодовується винною особою; б) у разі якщо в заподіянні шкоди винні всі особи, шкода відшкодовується у відповідній частці в залежності від обставин, які мають істотне значення; в) якщо внаслідок взаємодії транспортних засобів, шкода була заподіяна іншим особам, володільці транспортних засобів відшкодовують її незалежно від їхньої вини.

Найчастіше матеріальна шкода в ДТП виникає саме внаслідок взаємодії транспортних засобів. У такій ситуації особа яка в порушення правил дорожнього руху пошкодила автомобіль іншої особи зобовязана відновити автомобіль або відшкодувати вартість відновлювального ремонту.

Однак, окрім учасників ДТП, існує ще один субєкт, в якого можуть виникнути зобовязання щодо відшкодування шкоди заподіяної в ДТП, і таким субєктом є страхова компанія, в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди.

04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц ОСОБА_6 Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в якій містяться висновки, щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність.

ОСОБА_6 Палатою Верховного Суду було надано такі розяснення.

«Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За такого, ОСОБА_6 Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Відповідно до норм процесуального законодавства висновки ОСОБА_6 Верховного Суду України повинні враховуватися судами при розгляд подібних справ та застосуванні норм права.

За такого, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди в сумі 15000,12 грн. задоволенню не підлягають, оскільки вартість відновлюваного ремонту не перевищує суми ліміту за страховим полісом.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу була заподіяна моральна шкода, яка проявилася у моральних страждань внаслідок пошкодження транспортного засобу. Пошкодження автомобілю завдало йому душевних страждань, хвилювань, що безпосередньо витікає лише з самого факту вчинення ДТП, він змушений витрачати час та змінити певним чином свій звичайний розпорядок дня. Додатковим психотравмуючим фактором для позивача є судовий розгляд даної справи, де позивач змушений у судовому процесі доводити факт порушення своїх прав, що порушує звичайний життєвий розклад позивача, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням обставин справи суд вважає необхідним визначити розмір відшкодування моральної шкоди у 3 000 грн.

За такого, позовні вимоги в частині стягнення моральних збитків підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За такого, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення моральних збитків ( 3000 грн.), а в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 15000,12грн.- слід відмовити з підстав, виписаних судом вище.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, з урахуванням визначених підпунктами пункту 1ч.2,ч.3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу пропорційно задоволених вимог.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, відповідач не надав. Суд дослідив додані до заяви про розподіл судових витрат докази (звіти по договору про надання правових послуг, акти здачі-приймання робіт, рахунки, платіжні доручення) і не встановив недотримання позивачем (його представником) вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України.

Водночас аналіз норм ч. 4 ст. 137 ЦПК України, а також ст. 141 цього Кодексу дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: повязаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

За такого, встановивши обставини здійснення адвокатом фактичного представництва інтересів позивача в суді на підставі відповідного договору, суд дійшов висновку про доведеність вказаних витрат, здійснених позивачем на суму 5600 грн.

Вирішуючи питання про співмірність заявлених останнім до стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить із вимог ст. 11 ЦПК України та, застосувавши критерії пропорційності і розумності, дійшов висновку, що вказаним критеріям відповідає сума, яка дорівнює 50 % від попередньо заявленої позивачем до стягнення вартості таких судових витрат, а тому підлягає стягненню витрати на правову допомогу в сумі 2800 грн.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду по справі №910/15357/17

Судовий збір, сплачений у сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки моральні збитки оплачуються судовим збором відповідно до постанови Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі №671/11472/15-ц (касаційне провадження №61-23674св18).

На підставі викладеного, ст.ст. 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3000,00 грн. моральної шкоди.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди у звязку із відновленням автомобіля в сумі 15000,12 грн., третя особа Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія « Кредо» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 704,80 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2800,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія "КРЕДО", місце розташування: 69068, м. Запоріжжя, пр-т Моторобудівників, 34.

Повний текст рішення виготовлено: 29.03.2019 року.

Суддя Н.П. Черенкова