КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року

м. Київ

справа №752/8101/17

провадження №22-ц/824/14666/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участі секретаря судового засідання - Ратушного А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

третя особа - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідачаОСОБА_2 - ОСОБА_5

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року у складі судді Плахотнюк К.Г.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення

та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення.

Умотивування вимог посилався на те, що він з 01.10.1998 року зареєстрований та проживав у будинку АДРЕСА_1 зі згоди колишнього власника, не маючи права власності щодо цього ж будинку. Стверджував, що він фактично є членом сім`ї власників будинку, а також є наймачем частини цього ж будинку з усіма правами. Однак відповідачі неправомірно обмежують його законні права на проживання та користування частиною будинку разом із дружиною та малолітньою дочкою.

Просив усунути перешкоди у користуванні житлом, а саме частиною житлового будинку за адресою - АДРЕСА_2 йому разом із дружиною та малолітньою дочкою, які здійснюються відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шляхом зобов`язання забезпечити безперешкодний доступ до житла та заборонити створювати ці перешкоди у майбутньому. Також просив вселити його, ОСОБА_1 , разом із дружиною та малолітньою дочкою до частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

5.05.2017 року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_1 права користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи зустрічні вимоги до ОСОБА_1 , позивачі посилалися на те, що вони є співласниками 1/2 частини житлового будинку за адресою - АДРЕСА_1 . Право спільної часткової власності на житловий будинок набуте ними в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_7 , який їм приходився батьком та чоловіком відповідно. За життя ОСОБА_7 зареєстрував у будинку місце проживання свого племінника ОСОБА_1 , якому дозволив користуватися частиною будинку. В свою чергу ОСОБА_1 має інше фактичне місце проживання, де проживає разом зі своєю дружиною, а частина житлового будинку, яким йому було дозволено користуватись, була доведена до занедбаного стану та наразі є непридатною для проживання. Посилаючись на те, що в будинку на даний час проживає сім`я ОСОБА_3 , до складу якої входить і його мати ОСОБА_2 , а також дружина і малолітня дитина, відповідачу було запропоновано забрати його речі та заборонено відвідувати будинок за їх відсутності та запропоновано знятися з реєстрації місця проживання у житловому будинку. Посилаючись на ст.ст. 319,321,328 ЦК України, вважають , що вони,як власники житлового будинку, мають всі необхідні права і просили позбавити ОСОБА_1 , права користування цим же житловим будинком, що належить їм, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на праві спільної часткової власності.

Ухвалою суду від 17.07.2017 року об`єднано в одне провадження справу №752/8101/17 за позовом ОСОБА_6 , від імені та в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення зі справою №752/10557/17 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуваанні частиною житлового будинку за адресою - АДРЕСА_2 .

Постановлено вселити ОСОБА_1 до житлового будинку за адресою - АДРЕСА_2 .

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, 27 вересня 2019 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позов у повному обсязі та про відмову у задоволенні первісного позову, а також вирішити питання судових витрат, оскільки вважає, що рішення є незаконним та необґрунтованим.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції передчасного висновку дійшов про наявність підстав до задоволення первісного позову та зобов`язав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні частиною житлового будинку за адресою - АДРЕСА_2 .Мотиви апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у позивача не виникло право користування спірними приміщеннями, оскільки він є лише зареєстрованим у будинку, а не є його власником. Нові власники - відповідачі за первісним позовом заперечують щодо користування позивачем спірним житлом.

Окрім того, вказують, що позивач не є членом сім`ї відповідачів, та не веде з ними спільного господарства. Оспорюваним рішенням, на думку апелянта, не встановлено, що повивач є членом сім`ї відповідачів за первісним позовом.

Апелянт зазначає, що доказів того, що ОСОБА_1 проживав постійно в оспорюваному будинку не міститься в матеріалах справи, натомість, відповідачами надано докази, які доводять факт непроживання позивача зі своєю сім`єю тривалий час у спірному будинку, оскільки вони мешкають у іншому місці.

Отже, на думку апелянта, до правовідносин сторін норми ЖК УРСР не підлягають застосуванню, у ОСОБА_1 , який не є членом сім`ї власників спірного будинку, не має права проживання в цьому будинку. Зважаючи на те, що власники заперечують проти проживання у їх будинку ОСОБА_1 , підлягає задоволенню позов власників про позбавлення позивача права користування житловим приміщенням.

04.11.2019 року представник ОСОБА_1 , відповідача за первісним позовом, ОСОБА_6 надіслав до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити без зміни рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08.08.2019 року та залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2

06 листопада 2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , в якому останній просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених в ній.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись відповідно до норм чинного законодавства, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того , що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 створюють перешкоди та заперечують щодо проживання позивача ОСОБА_1 у спірному житловому приміщенні, проте останній був зареєстрований та проживав у цьому ж житловому приміщенні зі згоди попереднього власника, а тому суд дійшов до висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_1 права користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 та задоволення його вимог про зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не чинити йому, ОСОБА_1 , перешкод у користуванні цим же житловим приміщенням та вселення до нього.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 01.10.1998 року зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 , за згодою попереднього власника.

Станом на 17.10.2008 року власником був ОСОБА_7 , спадкоємцями якого на спірний будинок є ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_3 - син, а племінник ОСОБА_1 залишився бути зареєстрованим, що підтверджено довідкою №1358 від 17.10.2008 року, виданою КП «Голосіївприватсервіс». (а.с.16).

Житловий будинок загальною площею 188,2 кв.м., житловою площею 93,1 кв.м за адресою - АДРЕСА_1 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 - ј частка, ОСОБА_3 - ј частка (а.с.17).

Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 156 ЖК України встановлено, права і обов`язки членів сім`ї власника жилого будинку (квартири), відповідно до яких: члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх повнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Правилами ч. 2 ст. 64 ЖК України встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

В апеляційній скарзі, поданій через представника, ОСОБА_2 визнає, що вона, як новий власник спірного будинку, заперечує щодо проживання у ньому позивача зі своєю родиною, оскільки він не є членом їх сім`ї, фактично, вона з сином пропонували останньому забрати свої речі, оскільки бажають використовувати належну їм частину будинку виключно для своєї сім`ї.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ними або законом.

Наразі, задовольняючи частково первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд вірного висновку дійшов, що позивач зареєстрований, а також проживав у спірному будинку зі згоди його власника, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 створювали перешкоди у проживанні ОСОБА_1 у частині будинку, що перейшов у їх власність після смерті ОСОБА_7 який дав згоду на проживання позивача у цьому ж будинку , тому дії останніх є такими, що порушують права позивача на користування житлом.

Несприйняття ОСОБА_1 членом своєї сім`ї не позбавляє права останнього проживати у спірному будинку та використовувати ту частину будинку, що була в його користуванні за життя попереднього власника цього ж будинку ОСОБА_7 , спадкоємцями якого є відповідачі.

Судом вірно встановлено,що відповідачі створюють перешкоди ОСОБА_1 у проживанні у будинку АДРЕСА_1 , вимоги про позбавлення ОСОБА_1 права користування житловим приміщенням та виселення є необгрунтованими , оскільки докази доведення останнім частини будинку до занедбаного стану, яка є непридатною для проживання відсутні, тому відсутні підстави до застосування правил статті 157 ЖК України, якою передбачено, що членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК цього Кодексу.

Окрім того, посилаючись на ст.ст. 321,383,391 ЦК України , ОСОБА_2 щодо позбавлення ОСОБА_1 права користування належним їй на праві спільної часткової власності житловим будинком ОСОБА_2 жодного доказу не надала на підтвердження того, що саме її частка у праві спільної часткової власності перебуває у незаконному, на її думку, користуванні ОСОБА_1 , оскільки суду не надано доказів виділення часток у натурі, які би надавали суду змогу встановити фактичну площу та приміщення , що виділені співвласниці будинку у натурі.

Наразі, вирішуючи питання про захист права користування будинком, суд вірного висновку дійшов про наявність права ОСОБА_1 користування приміщенням, як вселеного та зареєстрованого за згодою попереднього власника, ухвалив рішення про захист його права шляхом вселення у квартиру АДРЕСА_3 , оскільки заперечень щодо права ОСОБА_1 користування саме цією квартирою №1 відповідачами не надано.

Тому, неспроможними є доводи апеляційної скарги , що у позивача не виникло право користування спірними приміщеннями, оскільки він є лише зареєстрованим у будинку, а не є його власником.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження своїх позовних вимог сторона позивача посилається і доводить наступне.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Інші доводи апеляційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф.Мазурик

Л.Д. Махлай