Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 585/3273/17

провадження № 61-38090св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В. (суддя-доповідач),
суддів:Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Сумської області від 08 травня 2018 року у складі колегії суддів: Левченко Т. А., Хвостика С. Г., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя без реального виділення.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 16 жовтня 2004 року відповідач набула право власності на житловий будинок, загальною площею 49,9 кв. м, житловою площею 23,0 кв. м, з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу. 11 червня 2005 року між сторонами зареєстрований шлюб. У шлюбі мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час шлюбу протягом 2009-2014 років сторони внаслідок спільних трудових та грошових затрат здійснили будівництво житлового будинку з прибудовами, загальною площею 99,6 кв. м, житловою площею 57,4 кв. м, зазначені будівельні роботи зі знесенням старого будинку здійснювалось особисто ним та його батьком. Кошти на придбання будівельних матеріалів йшли з їхнього спільного бюджету, зокрема частково використана державна допомога при народженні дітей, а частково кошти, надані його батьками. Отже, житловий будинок, загальною площею 99,6 кв. м, житловою площею 57,4 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у розумінні статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) є спільною сумісною власністю подружжя. 11 серпня 2014 року замість договору купівлі-продажу видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2. на житловий будинок, загальною площею 99,6 кв. м, житловою площею 57,4 кв. м, з належними до нього складовими частинами: сарай очеретяний літ. «Б», сарай цегляний літ. «Б2», сарай дощаний літ. «В1», погріб літ. п/г під «В1», вбиральня дощата літ. «У», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок із належними до нього складовими частинами розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:071:0207, яка належить ОСОБА_2. на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 09 липня 2009 року серії ЯЗ № 379178. Тобто під час шлюбу, внаслідок спільних трудових та грошових затрат, вони збудовали новий житловий будинок з прибудовами, внаслідок чого вартість домоволодіння істотно збільшилася.

Із урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив визнати за ним та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на житловий будинок, загальною площею 99,6 кв. м, житловою площею 57,4 кв. м, з належними до нього складовими частинами: сарай очеретяний літ. «Б», сарай цегляний літ. «Б2», сарай дощаний літ. «В1», погріб літ. п/г під «В1», вбиральня дощата літ. «У», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; поділити спільне сумісне майно подружжя без реального виділення; визнати за ним право власності на 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 99,6 кв. м, житловою площею 57,4 кв. м, з належними до нього складовими частинами: сарай очеретяний літ. «Б», сарай цегляний літ. «Б2», сарай дощаний літ. «В1», погріб літ. п/г під «В1», вбиральня дощата літ. «У», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за відповідачем право власності на 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 99,6 кв. м, житловою площею 57,4 кв. м, з належними до нього складовими частинами: сарай очеретяний літ. «Б», сарай цегляний літ. «Б2», сарай дощаний літ. «В1», погріб літ. п/г під «В1», вбиральня дощата літ. «У», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:071:0207, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за відповідачем право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:071:0207, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Свої вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що до шлюбу із ОСОБА_1 вона мала у приватній власності житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . У 2004 році вона продала вказаний будинок та 16 жовтня 2004 року придбала у власність житловий будинок, жилою площею 23,0 кв. м, з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 11 червня 2005 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_1 . У шлюбі мають чотирьох неповнолітніх дітей. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2017 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу діти живуть разом із нею. 04 грудня 2017 року суд видав судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання дітей. Під час проживання у шлюбі протягом 2009-2014 років вона та ОСОБА_1 спільно збудували житловий будинок з прибудовами, загальною площею 99,6 кв. м, жилою площею 57,4 кв. м. Крім того, їй передано у приватну власність земельну ділянку із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, по третьому АДРЕСА_1 . Враховуючи те, що малолітні діти проживають із нею, то суд має відступити від засад рівності часток подружжя з врахуванням інтересів малолітніх дітей.

Із урахуванням наведених обставин, ОСОБА_2 просила суд поділити спільне майно подружжя без реального виділення часток таким чином: визнати за нею право власності на 5/6 частини житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та на 5/6 частини земельної ділянки площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнати за нею право власності на господарські будівлі та споруди; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частини спірного житлового будинку та земельної ділянки.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на житловий будинок, загальною площею 99,6 кв. м, житловою площею 57,4 кв. м, з належними до нього складовими частинами: сарай очеретяний літ. «Б», сарай цегляний літ. «Б2», сарай дощаний літ. «В1», погріб літ. п/г під «В1», вбиральня дощата літ. «У», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Поділити спільне сумісне майно подружжя без реального виділення таким чином.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 99,6 кв. м, житловою площею 57,4 кв. м, з належними до нього складовими частинами: сарай очеретяний літ. «Б», сарай цегляний літ. «Б2», сарай дощаний літ. «В1», погріб літ. п/г під «В1», вбиральня дощата літ. «У», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:071:0207, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини житлового будинку загальною площею 99,6 кв. м., житловою площею 57,4 кв. м. з належними до нього складовими частинами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:071:0207, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 08 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2018 року залишено без змін.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що спірне домоволодіння побудовано під час перебування сторін у шлюбі, а тому є їхньою спільною сумісною власністю. Господарські споруди є приналежністю до головної речі - житлового будинку та не є окремою річчю. ОСОБА_2 не доведено наявності підстав, передбачених частиною другою статті 70 Сімейного кодексу України (далі - СК України), для відступленні від принципу рівності часток подружжя.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У червні 2018 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Сумської області від 08 травня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову та задоволення зустрічного позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неповно з`ясував усі обставини справи, не врахував інтереси дітей сторін, які після розірвання шлюбу проживають із ОСОБА_2 , не оцінив належним чином надані відповідачем докази, якими підтверджується скрутне матеріальне становище останньої. Станом на момент звернення відповідача до апеляційного суду, а саме 02 квітня 2018 року, позивач взагалі не сплачував аліменти на утримання дітей.

У жовтні 2018 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , уяких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. Заявник зазначає, що під час розгляду справи судами ОСОБА_2 не надала доказів на підтвердження несплати ним аліментів та наявності заборгованості зі сплати аліментів, судами не встановлено, що розмір аліментів є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що 11 червня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народились діти: сини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На момент розгляду справи у судах шлюб між сторонами розірваний у судовому порядку, діти залишились проживати разом з матір`ю.

16 жовтня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 набула право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складалося із житлового будинку, загальною площею 49,9 кв. м, житловою площею 23 кв. м, та надвірних будівель: сараїв під літерами «Б1», «Б-1» та «Б-2», погрібника «В1», погреба «В» та вбиральні «У».

Рішенням Виконавчого комітету Роменської міської ради «Про розгляд питання будівництва та архітектури» від 19 серпня 2009 року за № 209 ОСОБА_2. надано дозвіл на реконструкцію житлового будинку, будівництво двох прибудов до житлового будинку за адресою: 3-й АДРЕСА_1 . 21 серпня 2009 року головним архітектором м. Ромни погоджено будівельний паспорт на будівництво двох прибудов до житлового будинку, реконструкцію житлового будинку.

11 серпня 2014 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок за вказаною адресою, загальною площею 99,6 кв. м, житловою площею 57,4 кв. м, із такими складовими частинами об`єкта нерухомого майна: під літ «Б» сарай очеретяний, під літ. «Б2» сарай цегляний, під літ. «В1» сарай дощатий, п/г під літ. «В1» погріб та під літ. «У» вбиральня.

Сторонами не оскаржується те, що під час спільного проживання та за спільні кошти знесений старий будинок та на його місці збудований новий. Право власності на спірне домоволодіння зареєстровано одноособово за ОСОБА_2 .

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 379176 ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд , кадастровий номер :01:071:0207.

Нормативно-правове обґрунтування

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частин першої, п'ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій, встановивши, що спірне майно збудоване у період шлюбу сторін, а тому є їхньою спільною сумісною власністю, виходили із того, що частки сторін є рівними, підстави для відступу від засади рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні.

Верховний Суд не може у повній мірі погодитися із таким висновком судів.

Судовим наказом Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 грудня 2017 року наказано стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення із 23 листопада 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Частина третя статті 70 СК України передбачає, що частка майна одного із подружжя може бути збільшена, якщо розмір аліментів є недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей.

При цьому «достатність» розміру аліментів є оціночним поняттям і у кожному випадку визначається із урахуванням усіх істотних обставин справи.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що судами не встановлено розміру заробітку (доходу) позивача, а як наслідок - і конкретного розміру аліментів, який позивач зобов`язаний щомісячно сплачувати відповідачу на утримання чотирьох неповнолітніх дітей, а тому висновок судів попередніх інстанцій про те, що розмір аліментів є достатній для фізичного, духовного розвитку та лікування дітей, є передчасним.

Без з`ясування вказаних обставин, виходячи зі змісту заявлених відповідачем у зустрічному позові вимог та підстав, на які посилалася на їх обґрунтування, висновки судів не можна вважати обґрунтованими та такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням закону.

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Виходячи з викладеного, враховуючи, що суди не встановили усіх істотних обставин справи, касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалене у справі судове рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Сумської області від 08 травня 2018 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак

Судді:І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко