справа № 156/1172/18
Провадження № 2/156/84/19
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 січня 2019 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Мушкета О. О.,

за участю секретаря судового засідання Фітя А.А.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в смт. Іваничі цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (розписки),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 4000 дол. США, що по курсу НБУ станом на 28 грудня 2018 року становить 109820 грн. за договором позики, оформленим розпискою від 10 жовтня 2018 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він надав відповідачу позику у сумі 8000 дол. США, що підтверджується оригіналом розписки від 17 червня 2014 року, яку відповідач написав власноручно. Вказану суму коштів відповідач зобов'язувася повернути через шість місяців. Позику відповідач фактично отримав разом із своєю дружиною ОСОБА_3 у зв'язку з чим, її реквізити були вказані у договорі позики та власноручно підписано. Кошти позивачу повернуті не були, а тому ОСОБА_2 10 жовтня 2018 року написав розписку, згідно якої зобов'язувався повернути половину від зазначеної суми, а саме, 4000 дол. США до 01 грудня 2018 року. Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_2 в обумовлений розпискою строк, а саме - до 01 грудня 2018 року, грошові кошти у сумі 4000 дол. США, що станом на 28 грудня 2018 року згідно курсу НБУ становить 109820 грн. не повернув, просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також сплачений ним судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Ухвалою судді від 04 січня 2019 року було відкрите провадження у справі та ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених у позовній заяві та просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та не заперечує щодо стягнення із нього на користь позивача суми заборгованості та судового збору.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали цивільної справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини, суд дійшов висновку, що позов є підставним та підлягає до повного задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 червня 2014 року відповідачем ОСОБА_2 одержано від позивача ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 8000 дол. США готівкою, які останній зобов'язавався повернути через шість місяців з моменту підписання договору позики. (а.с.6). Фактично зазначену позику отримувало подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Анкетні та паспортні дані ОСОБА_3 були вказані у договорі позики та поставлено її власноручний підпис. Суму позики повернуто не було, однак відповідачем власноручно написано розписку про повернення половини суми вище зазначеного боргу 4000 дол. США, які зобов'язувався повернути до 01 грудня 2018 року. Наведена обставина підтверджується наявною в матеріалах справи оригіналом розписки. Іншу частину боргу зобов'язувалась повернути ОСОБА_3 про що також власноручно написала розписку про отримання коштів та строк їх повернення.

Проте, станом на час розгляду справи відповідач свого обов'язку щодо повернення вказаної суми грошових коштів не виконав.

Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- або багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлені розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець за цим договором набуває тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як слідує із розписки, борг відповідачем мав бути повернутий в строк до 01 грудня 2018 року. Строк повернення коштів за договором позики минув, однак, відповідачем грошове зобов'язання в строк, передбачений розпискою, не виконано.

Відповідач позов визнав, суд приймає визнання відповідачем позовних вимог, оскільки таке не суперечить закону та не порушує права чи свободи сторін.

Згідно з частиною першою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, у частині другій статті 533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається у гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Враховуючи ту обставину, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику в установлений розпискою строк не повернув, то таку суму боргу за невиконання грошового зобов'язання слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку.

Судом встановлено, що сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 4000 дол. США, що за курсом НБУ станом на день звернення до суду, а саме 28 грудня 2018 року (100 дол. США -2745,50 грн.), становить 109820 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 109820 грн. богу згідно з розпискою від 10.10.2018 року.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача слід стягнути 704,80 грн. судового збору, сплаченого позивачем згідно з квитанцією від 28 грудня 2018 року № 0.0..1.

Керуючись ч. 3 ст. 12, ст.ст. 81, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, на підставі статей 526, 625, 1047, 1049 ЦК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 4000 дол. США, що за курсом НБУ станом на 28 грудня 2018 року становить 109820 грн. (сто дев'ять тисяч вісімсот двадцять гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Згідно підп. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29 січня 2019 року.

Суддя О. О. Мушкет