Дата документу 09.12.2019
Справа 937/9554/19
Провадження № 2-о/937/1098/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«09» грудня 2019 року суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Фомін В.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа: Мелітопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2019 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій заявники з урахуванням уточнень просять встановити факт, що їх мати, ОСОБА_4 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за національністю була «полька». Встановити факт неправильності запису в актовому записі про народження № 13 від 14.03.1964 року, складеного виконавчим комітетом Світлодолинської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області в частині відомостей про національність матері та внести зміни до актового запису про народження № 13 від 14.03.1964 року, складеного виконавчим комітетом Світлодолинської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, змінивши у графі «національність матері» з «українка» на «полька». Встановити факт неправильності запису в актовому записі про народження № 16 від 07.04.1955 року, складеного виконавчим комітетом Світлодолинської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області в частині відомостей про національність матері, та внести зміни до актового запису про народження № 16 від 07.04.1955 року, складеного виконавчим комітетом Світлодолинської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, змінивши у графі «національність матері» з «українка» на «полька». Встановити факт неправильності запису в актовому записі про народження № 70 від 15.12.1959 року, складеного виконавчим комітетом Світлодолинської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області в частині відомостей про національність матері, та внести зміни до актового запису про народження № 70 від 15.12.1959 року, складеного виконавчим комітетом Світлодолинської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, змінивши у графі «національність матері» з «українка» на «полька».

Ознайомившись зі змістом заяви та доданими до неї матеріалами, суд прийшов до висновку про те, що у відкритті провадження за вказаною заявою в порядку цивільного судочинства слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, за змістом ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині першій статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України 31 грудня 1991 року N 24 "Про порядок зміни громадянами України національності", відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року N 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи самої дитини. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України "Про національні меншини в Україні". Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року N 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону "Про національні меншини в Україні". Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Зі змісту заяви та матеріалів справи встановлено, що заявниками ставиться питання про встановлення юридичного факту належності їх померлої матері до певної національності - полька.

Отже, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності.

Відповідний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року по справі №398/4017/18 (провадження №14-215цс19).

Крім того, норми глави 6 розділу ІV ЦПК України не передбачають можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення фактів належності особи до певної національності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Водночас згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справ, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки вимоги, заявлені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства в окремому провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 186, 260, 315, 353-355 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа: Мелітопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду: В.А. Фомін