ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 629/1498/18

Провадження № 22-ц/818/127/19

22 січня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретарів Бойко А.О., Литвин О.Б.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач Перемозька сільська рада Лозівського району Харківської області

третя особа: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Лозівської місцевої прокуратури Харківської області на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 квітня 2018 року ( суддя - Каращук Т.О.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Перемозької сільської ради Лозівського району Харківської області, третя особа: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, про визнання права власності на самочинне будівництво з подальшою здачею об'єкта в експлуатацію, -

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Перемозької сільської ради, в якому просив визнати за ним право власності на нежитлову будівлю літ. «В-1» з самочинно прибудованим складським приміщеннямліт «в», загальною площею 1395,7 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В обгрунтування вимог посилався на те, що 03.11.2017 року головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу №1 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області Бачек І.А, було проведено позапланову перевірку нерухомого майна, розташованого за вищевказаною адресою щодо дотримання вимог законодавства в сфері містобудування, складнено «Акт №354-А» та видано Припис №354 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, в якому зазначено, що будівництво складського приміщення літ «в» здійснено без відповідного документа, що надає право на виконання будівельних робіт та експлуатуються без введення в експлуатацію. 03.10.2017 року інспектором було складено Протокол про адміністративне провопорушення, на підставі якого було винесено постанову №354-П від 14.11.2017 року відносно ОСОБА_1 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десять тисяч двісті гривень. Позивачем було сплачено штраф, на виконання припису припинено експлуатацію самочинно збудованої будівлі та було подано заяву до відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Лозівської районної державної адмінітсрації для отримання містобудівних умов та обмежень, на яку у відповідь отримав лист про те, що містобудівні умови та обмеження на обєкт самочинного будівництва не видаються.

Справу було розгляднуто за відсутності сторін по справі.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю літ «В-1» з самочинно прибудованим складським приміщенням літ. «В», загальною площею 1395, 7 м.кв., яка розташована за адресою:АДРЕСА_1, з подальшою сдачею об'єкта в експлуатацію.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції Лозівська місцева прокуратура Харківської області подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не з'ясовано, чи звертався позивач до компетентних органів з питанням щодо визнання права власності на самочинне будівництво, крім того, позивач взагалі не мав жодних документів, які б дозволяли йому здійснювати будівництво.

Позивач направив відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що факт звернення до уповноважених органів щодо введення об'єкта самочинного будівництва в експлуатацію підтверджується матеріалами справи. Спірна будівля не порушує прав третіх осіб.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що спірні будівлі не порушують права інших осіб, крім того заперечень відповідачем подано не було.

Судова колегія не може погодитися з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 24.06.2015 року за ОСОБА_1 визнано право власності на нежитлову будівлю літ «В-1», загальною площею 664, 2кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

До вказаної будівлі було самочинно прибудовано складське приміщення літ «В», що підтверджується технічним паспортом, схематичним планом та експлікацією (а.с.9-11).

03.11.2017 року головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу №1 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області Бачек І.А. було проведено позапланову перевірку за вищевказаною адресою щодо дотримання вимог законодавства в сфері містобудування, складено Акт №354-А, та видано Припис №354 Про усунення порушень у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, в якому зазначено, що будівельні роботи з будівництва складського приміщення на об'єкті з класом наслідків (відповідальності) ССІ (незначні наслідки) за адресою: АДРЕСА_1 проведено без відповідного документа, що надає право на виконання будівельних робіт.

03.10.2017 року за вищевказане порушення складено Протокол про адміністративне правопорушення, на підставі якого винесено постанову №354-П та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 000 гривень, який було сплачено позивачем.

Згідно відповіді Лозівської районної державної адміністрації, наданої на звернення ОСОБА_1 щодо отримання будівельного паспорта, зазначено, що містобудівні умови та обмеження на об'єкт самочинного будівництва не видаються.

За змістом статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК).

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Проте в силу ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.п. 9, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам при розгляді справ зазначеної категорії слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

Крім того, відповідно до частини 1 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль визначено як сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм державних стандартів і правил.

Державний архітектурно - будівельний контроль здійснюється Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами.

Законом України від 09.04.2015 p. № 320 - У111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень у сфері архітектурно - будівельного контролю та удосконалення містобудівного законодавства» передано на місцевий рівень повноваження, пов'язані з наданням дозвільних документів на початок будівельних робіт та прийняття об'єктів в експлуатацію.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлення або декларації про початок виконання будівельних робіт чи видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст. 31 цього закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Таким чином, під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний проект.

Згідно частини 2 статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Оскільки на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції у справі була відсутня інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об'єкта та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то визнання права власності на такий об'єкт нерухомого майна, суперечить вимогам чинного законодавства.

Щодо висновку суду про встановлення факту готовності об'єкта до прийняття в експлуатацію, судова колегія звертає увагу на те, що хоча позивач звертався до відповідних органів з питань оформлення права власності на об'єкт самочинного будівництва, матеріали справи не містять доказів того, що його питання по суті не розглядалось. Відмови у прийнятті в експлуатацію об'єктів будівництва він не отримував. Проектна документація на самочинне будівництво відсутня, споруди в експлуатацію не введені.

Виходячи з того, що суд першої інстанції не дослідив і не надав належної оцінки доказам, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про залишення позову ОСОБА_1 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, -,

постановив:

Апеляційну скаргу Лозівської місцевої прокуратури Харківської області - задовольнити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 квітня 2018 року - скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Перемозької сільської ради Лозівського району Харківської області, третя особа: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, про визнання права власності на самочинне будівництво з подальшою здачею об'єкта в експлуатацію - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 січня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко