Постанова

Іменем України

10 грудня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/14903/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва про розгляд скарги на дії державного виконавця

від 07 листопада 2017 року

в складі судді Макаренко І.О.

по справі №761/32851/15-ц Шевченківського районного суду м. Києва

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк"

на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стельмах Олесі Олександрівни,

боржник - ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Стельмах О.О. при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №48451527 від 21.09.2015 та просив постанову про закінчення виконавчого провадження скасувати і зобов`язати Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві) поновити виконавче провадження за виконанням виконавчого листа №761/1103/14ц по цивільній справі №761/1103/14-ц з накладенням арешту на все майно боржника.

Вимоги скарги обґрунтовано тим, що в порушення вимог ст. 192, 533 ЦК України державний виконавець дійшов незаконного висновку, що виконавчий документ виконано в повному обсязі. Державним виконавцем не враховано, що за виконавчим листом, виданим на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02.04.2015, з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Банку підлягала стягненню пеня в розмірі 13 000 доларів США, а боржником погашено лише 10 500 доларів США.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.11.2017 скаргу ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково. Визнано протиправними дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Стельмах О.О. при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №48451527 від 21.09.2015 та скасовано постанову про закінчення цього виконавчого провадження. В решті вимог скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції боржник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Як на незаконність оскаржуваної ували суду посилалася на те, що скаргу розглянуто за відсутності боржника. Суд не виконав свого обов`язку щодо належного повідомлення про час та місце розгляду справи. Таке порушення судом норм процессуального права призвело до порушення прав боржника подати до суду доказ на підтвердження виконання рішення суду у повному обсязі, а саме судове рішення у іншій справі стосовно солідарного боржника. Вважала, що це рішення є преюдиційним для розгляду цієї справи. Неврахування судом цих обставин свідчить про неповне зясування судом обставин, що мають істотне значення для вирішення цієї справи. Також, як на підставу скасування ухвали суду посилалася на те, що судом не вірішувалося питання про відкриття провадження за скаргою Банку; справу розглянуто з порушенням строку та не направлено справу до касаційної інстанції для вирішення заяви боржника про роз'ясненнярішення суду.

За вказаних обставин просила скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07.11.2017, а в задоволенні скарги відмовити повністю.

Учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 , належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Стягувач - ПАТ "Родовід Банк", належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стельмах О.С., належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та їхніх представників.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 02.04.2015 Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 пені у розмірі 13 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на час розгляду справи становило 147 940 грн (а.с. 71).

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалюючи рішення у справі суд визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов'язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.

17.08.2015 ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження №4845152 про стягнення боргу в розмірі 13 000 доларів США (а.с. 73).

З матеріалів справи вбачається, що в подальшому державним виконавцем було внесено зміни до виконавчого листа та зазначено про стягнення боргу в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення суду.

21.09.2015 старшим державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Стельмах О.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з виконанням виконавчого документа в повному обсязі.

Законодавцем передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 383 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи (ч. 2 ст. 387 ЦПК України).

Суд, вірно застосувавши п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», зазначив, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Кошти виконавчого збору, стягнуті при виконанні рішення про стягнення коштів в іноземній валюті, відповідно до цієї статті реалізуються, а одержані після цього кошти у гривнях зараховуються до Державного бюджету України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, застосувавши відповідні норми матеріального права, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Оскільки скаргу фактично обґрунтовано тим, що неповне виконання рішення суду пов`язане з тим, що в резолютивній частині рішення було зазначено про стягнення боргу в іноземній валюті із зазначенням еквіваленту в гривні, то у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Саме такий правовий висновок висловлено 04 липня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18 (ЄДРСРУ №75296546), в якій Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновком колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про необхідність відступити від правової позиції Верховного Суду України щодо застосування пункту 8 частини першої статті 49 Закону №606-XIV у подібних правовідносинах, викладеного в постанові від 13 вересня 2017 року у справі №6-1445цс17.

Як зазначав скаржник, відповідно до вищезазначених квитанцій про сплату заборгованості, боржником на протязі березня - травня 2015 року було сплачено на рахунок банку лише 10500,00 доларів США, а не 13000,00 доларів США, у зв`язку з чим не вважає, що рішення суду було виконано в повному обсязі.

Враховуючи, що державним виконавцем не спростовано доводів скаржника щодо неповного виконання судового рішення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають істотне значення для справи, що висновок суду про наявність непогашеної заборгованості не відповідає дійсним обставинам справи та спростовується ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.11.2016, яка має преюдиційне значення у справі, що переглядається.

Такі доводи скаржника є необґрунтованими, оскільки за приписами ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Доводи апеляційної скарги щодо несправедливого судового розгляду справи у зв'язку тим, що боржник не приймала участі у судовому засіданні є необґрунтованими.

Для вирішення питання чи було розглянуто справу справедливим судом визначальне значення має, чи була особа, яка подає скаргу, обізнаною про існування судової справи.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою суду від 28 жовтня 2016 року справу призначено до судового розгляду на 26.01.2017 (а.с. 2).

Ця ухвала суду була вручена боржнику, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, наявне в матеріалах справи (а.с. 87).

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 приймала участь у розгляді справи через представника ОСОБА_3 на підставі договору про надання правової допомоги.

26.01.2017 представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 приймав участь у судовому засіданні (а.с. 91).

Про судове засідання, призначене на 28.02.2017, ОСОБА_1 була повідомлена через представника під розписку (а.с. 92).

25.01.2017 ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) з заявою про виправлення описки в ухвалі від 21.09.2016, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про повернення Банку скарги на дії державного виконавця та ухвалу апеляційної інстанції за наслідками перегляду цієї ухвали, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 105-106).

26.01.2017 ОСОБА_3 звертався до суду із заявою про надання матеріалів справи для ознайомлення (а.с. 98).

28.02.2017 ОСОБА_3 приймав участь у розгляді справи та під розписку був повідомлений про відкладення розгляду справи на 23.03.2017 (а.с. 101).

У зв'язку з поданням ОСОБА_3 заяви, справу було направлено до ВССУ. За наслідками розгляду заяви ВССУ 14.06.2017 постановлено ухвалу та повернуто справу до суду першої інстанції 14.08.2017 (а.с.113-115).

13.10.2017 ОСОБА_3 звернувся до ВССУ з заявою про роз`яснення ухвали ВССУ від 14.06.2017 (129-132).

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2019 відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та звернуто увагу на недопустимість зловживання процесуальними правами (а.с.144-145).

Таким чином, в матеріалах справи достатньо доказів, що ОСОБА_1 була обізнана про розгляд в суді скарги Банку на дії державного виконавця.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 в розумні строки цікавилася рухом справи, однак приймаючи участь у розгляді справи через представника, який є фахівцем у галузі права і якому достовірно відомо, що вся інформація про рух справи друкується на офіційному сайті суду, мала можливість дізнатися про день та час судового розгляду.

За наведених обставин коли боржнику було відомо про розгляд скарги в суді, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про скасування оскаржуваної ухвали з підстав відсутності в матеріалах справи доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про останнє судове засідання, оскільки таке скасування свідчило б про формальний підхід, що є неприпустимим у демократичному суспільстві.

Норма цивільного права, яка закладена законодавцем, про скасування судового рішення за відсутності відомостей про належне повідомлення особи про розгляд справи, переслідує мету відновлення порушеного права на справедливий суд.

У справі, що переглядається, не доведено обставин порушення судом права боржника на справедливий суд. З дня отримання ухвали про призначення справи до судового розгляду, а саме з 27 грудня 2016 року по день постановлення оскаржуваної ухвали 7 листопада 2017 року ОСОБА_1 мала достатньо часу для надання суду належних доказів на спростування доводів Банку, викладених у скарзі на дії державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги про скасування ухвали з підстав не вирішення питання про відкриття провадження та розгляду скарги з порушенням процесуальних норм є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки не є обов`язковими підставами для скасування. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що тривалий розгляд справи також був пов`язаний з неодноразовим направленням справи до суду касаційної інстанції для розгляду заяв, поданих ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2019 відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та звернуто увагу на недопустимість зловживання процесуальними правами (а.с.144-145).

За обставин, коли в ухвалі Верховного Суду від 18.09.2019 за наслідками розгляду заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернуто увагу на недопустимість зловживання процесуальними правами, доводи апеляційної скарги, що справу розглянуто без врахування вимог щодо направлення справи до касаційної інстанції для розгляду заяви про роз`яснення ухвали ВССУ не свідчать про порушення судом норм процесуального права під час розгляду скарги на дії державного виконавця, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без змін.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай