Справа № 185/6750/16-ц
Провадження № 2/185/218/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 січня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., з участю секретаря судового засідання Кривозуб А.А., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В

11 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості, яка виникла за кредитним договором № DNG0RO64252287 від 10 червня 2003 року у розмірі 12295,15 доларів США, що станом на 02.06.2016 еквівалентно 308571,38 грн., та судові витрати по справі у розмірі 4628,57 грн.

24 квітня 2017 року заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області вищезазначений позов задоволено у повному обсязі.

Ухвалою суду від 19 лютого 2018 року заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2017 року скасовано і справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Розпорядженням керівника апарату Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2018 року зазначену цивільну справу відповідно до пункту 2.3.50 «Положення про автоматизовану систему документообігу суду» призначено до повторного автоматичного розподілу судових справ у звязку із звільненням судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Палюх Т.Д. у відставку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 вересня 2018 року справа передана для розгляду судді Головіну В.О.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 10 червня 2003 року між банком та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № DNG0RO64252287, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитний ліміт у вигляді кредитної лінії у розмірі 9800 доларів США зі сплатою 1,25 % місячних за фактично витрачені в рахунок кредитного ліміту кошти, з кінцевим терміном повернення до 10 червня 2004 року. Позичальник повинен був щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитним договором шляхом внесення щомісячного платежу у розмірі 885,50 доларів США. Банк свої зобовязання по наданню кредиту виконав в повному обсязі. Однак, ОСОБА_2 не виконав належним чином умови договору і станом на 02.06.2016 у розмірі 12295,15 доларів США, що еквівалентно 308571,38 грн.

Тому, позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену суму заборгованості за договором та судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заву про розгляд справи за його відсутності та відповідь на відзив, у якій вказав, що згідно наданої ним банківської виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, частково їх погашав і знову користувався кредитними коштами, а тому йому були відомі умови кредитного договору. Строк позовної давності позивачем дотримано. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, заявив про застосування позовної давності. Письмовий відзив на позов не надавав.

Дослідивши письмові матеріали справи, відзив на позов, відповідь на відзив на позов, пояснення представника відповідача, та аналізуючи все у своїй сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю за наступних підстав.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», на даний час правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк") та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № DNG0RO64252287від 10 червня 2003 року, згідно якого відповідач отримав кредитний ліміт у вигляді кредитної лінії у розмірі 9800 доларів СШАзі сплатою 1,25 % місячних за фактично витрачені в рахунок кредитного ліміту кошти, з кінцевим терміном повернення кредитного ліміту до 10 червня 2004 року(арк.с. 7-8).

Згідно п. 6.5 кредитного договору№ DNG0RO64252287від 10 червня 2003 року погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з місяця, який йде за датою надання кредитного ліміту, щомісяця в період з 21 по 28 число кожного місяця позичальник повинен надати банку грошові кошти у сумі не менше 885,50 доларів США грн. на особовий транзитний рахунок для погашення заборгованості за цим договором, включаючи проценти за користування кредитним лімітом, або грошові кошти згідно Додатку № 1 до цього договору для погашення заборгованості за кредитним лімітом та грошові кошти достатні для погашення процентів, розрахованих згідно п. 6.6 на особовий транзитний рахунок. При несплаті процентів та/або частини кредитного ліміту в зазначений період вони вважаються простроченими. Підсумкове погашення заборгованості за кредитним лімітом виконується не пізніше 10 червня 2004 року.

Відповідно до п.п. «а» п. 5.1.5 у разі порушення Клієнтом зобовязань, передбачених умовами даного договору Банк має право відмовити Клієнту в перерахуванні коштів з позичкового рахунку та /або достроково стягнути заборгованість за кредитним лімітом, процентах за фактично витрачені в рахунок кредитного ліміту кошти, пеню, а також стягнути цю заборгованість шляхом реалізації прав на забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до розрахунку заборгованості (арк.с. 5) останній платіж в розмірі 81,06 доларів США був внесений відповідачем 01.06.2011 року на погашення заборгованості за процентами за кредитним договором. Отже перебіг строку позовної давності починається з 02.06.2011 року. Позивач міг звернутися до суду в межах строку позовної давності до 02.06.2014 року.

Позивач звернувся до суду лише 11.08.2016 року, що підтверджується штампом канцелярії суду на позовній заяві (арк.с. 2).

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, на час звернення позивача до суду сплив строк позовної давності.

Згідно із ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 266 встановлено, що зі спивом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суд вважає, що платежі, які згідно наданої відповідачем банківської виписки з 10.06.2003 року по 09.07.2018 року здійснені 14.09.2012 в розмірі 0,04 долари США, 03.10.2012 року в розмірі 0,05 доларів США, 09.11.2012 року в розмірі 0,08 доларів США на погашення процентів по кредитному договору (арк.с. 106), не є підставою для переривання строку позовної давності, та не враховує їх, оскільки позивач та його представник не надав належних доказів у розумінні ст. 81 ЦПК України, а саме таких що підтверджують, що ці платежі здійснені відповідачем, а тобто позивач не надав квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження щодо здійснення цих платежів саме відповідачем чи уповноваженою ним особою. При цьому рух коштів згідно банківської виписки не відповідає наданому позивачем розрахунку заборгованості, яку він просить суд стягнути.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності і у звязку з цим, відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що оскільки у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то судові витрати на сплату судового збору вважає за потрібне покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 263, 264, 265 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4628,57 грн. покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_3