Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.2019 Справа №607/28092/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Грицай К.М., присяжних Зелінського В.М., Карпи О.В., за участю секретаря судового засідання Стус К.І., прокурора Галаса Н.В., захисника Гавдяк І.Б., представника психіатричного закладу, лікаря-психіатра Било О.М., законного представника ОСОБА_1 , особи, щодо якої розглядається питання про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за заявою генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробота В.В. про госпіталізацію ОСОБА_2 у примусовому порядку,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради (далі КНП ТОКПЛ ТОР) Шкробот В.В. звернувся до суду з заявою про проведення в примусовому порядку госпіталізації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовуючи вимоги достатніми підставами для госпіталізації, передбаченими законом.

В судовому засіданні представник КНП ТОКПЛ ТОР Било О.М. заяву підтримала і пояснила, що ОСОБА_2 , страждає на важкий психічний розлад, що обумовлює його небезпеку для себе. Вперше знаходився на обстеженні та лікуванні в 9 відділенні з 27.05.2005 року по 25.06.2005 року, декілька разів перебував на стаціонарному лікуванні, за час перебування у лікарні відмовляється приймати лікарняну їжу.

Прокурор заяву про госпіталізацію ОСОБА_2 у примусовому порядку в КНП ТОКПЛ ТОР підтримав, висловивши думку про доцільність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

ОСОБА_1 як законний представник пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , який хворіє на психічну хворобу, останні три місяці не їсть (лише чіпси, шоколад, воду, хліб), сильно схуд, три тижні ходить в одному і тому ж одязі, не переодягається. 30.11.2019 року викинув їжу з холодильника, хотів викинути сушку через вікно і побив флакон, виганяв її з хати, виштовхував в коридор, порвав на ній футболку. З 30.11.2019 року не миється, стверджує, що йому «пороблено», а тому вважає, що на даний час необхідне стаціонарне лікування, а тому просить помістити його для обстеження і лікування у психіатричний заклад без його згоди.

Захисник ОСОБА_3 заперечила з приводу примусової госпіталізації ОСОБА_2 та вважає що стаціонарне лікування може призвести до погіршення його стану.

ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечив щодо його госпіталізації у психіатричний заклад, вказавши, що він здоровий, поводить себе нормально, бажає лікуватись в домашніх умовах.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне.

Громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.12.2019 року о 11 год. 40 хв. поступив повторно, по направленні амбулаторно поліклінічного відділення, у супроводі матері, доставлений бригадою швидкої допомоги у супроводі поліції з діагнозом параноїдна шизофренія, параноїдний синдром.

ОСОБА_2 був оглянутий комісією лікарів та за наслідками огляду Комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_2 внутрішньо напружений, недовірливий, худорлявий, волосся довге заплутане. На звернену мову реагує не одразу. На запитання не відповідає, не назвав свого імені. Негативістичний, тримається відокремлено, про свої внутрішні переживання не розповідає. Наявна відмова від їжі (маячні ідеї отруєння), що загрожує стану здоров`я і пацієнт становить небезпеку для себе. До свого стану не критичний. Комісія прийшла до висновку, що згідно ст.14 «Закону України про психіатричну допомогу», ОСОБА_2 потребує стаціонарного обстеження та лікування без його усвідомленої згоди у зв`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу параноїдна шизофренія, параноїчний синдром.

Стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлює, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров`я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями.

Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Даною статтею встановлено, що при затриманні особи, як душевнохворої повинні бути дотримані вимоги, а саме: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку.

Аналізуючи в сукупності вищенаведені пояснення лікаря-психіатра, законного представника - матері, письмові докази, суд вважає підтвердженими обставини, які свідчать про те, що ОСОБА_2 хворіє важким психічним розладом, який обумовлює його небезпеку для себе, лікування можливе лише в умовах стаціонару, особа вже проходила таке лікування в умовах стаціонару, а тому суд вважає, що заяву слід задовольнити та госпіталізувати ОСОБА_2 без його згоди у примусовому порядку на стаціонарне лікування до Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні.

Поряд з тим, заперечення захисника ОСОБА_3 суд не бере до уваги як необґрунтовані.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.259, 263, 268, 272, 273, 342, 352, 354, 430 ЦПК України, ст. ст.14, 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву генерального директора КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТОР Шкробота В.В. про госпіталізацію ОСОБА_2 у примусовому порядку - задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 ), у примусовому порядку в КНП «Тернопільську обласну клінічну психоневрологічну лікарню» ТОР (вул. Тролейбусна,14, м. Тернопіль, ) для надання відповідної психіатричної допомоги в умовах стаціонарного лікування.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Копію рішення суду вручити або надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено та підписано складом суду 05 грудня 2019 року

Головуючий суддя /підпис/ К.М. Грицай

Присяжні: /підпис/ В.М. Зелінський /підпис/ О.В. Карпа