11.12.2019 227/4694/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Здоровиці О.В.,

за участю

секретаря с/з Сисенко Ю.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши в підготовчому засіданні в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини. Свій позов аргументує тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09.09.2010 року. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07.08.2009 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від його доходів. З червня 2019 року та по теперішній час дитина мешкає з батьком та повністю знаходиться на його утриманні, оскільки відповідач відбуває покарання у місцях позбавлення волі. Оскільки дитина на теперішній час мешкає з ним та не проживає зі своєю матір`ю, позивач вважає, що він не повинен сплачувати аліменти на утримання сина на користь ОСОБА_2 . У зв`язку з викладеним позивач просить суд звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та відкликати виконавчий лист, а також просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частину доходу відповідачки. Також позивач просить вирішити питання щодо сплаченого ним судового збору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 , брала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення державної установи «Чернігівська виправна колонія (№44)». Проти позовних вимог не заперечувала, не оспорювала факту проживання їх спільного сина ОСОБА_3 , на теперішній час, з батьком. На питання суду пояснила, що виконавчий лист щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання сина Данила, вона на примусове виконання до відділу ДВС не здавала. Вказаний лист знаходиться у неї вдома.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши зібрані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з такого.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09.09.2010 року, що набрало законної сили 21.09.2010 року (а.с.11).

Під час шлюбу у сторін народилась спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 18.03.2005 року Костянтинівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецької області, актовий запис №125 (а.с.12).

За рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07.08.2009 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від його доходів (а.с.13).

В судовому засіданні достовірно встановлено, що на даний час відповідачка перебуває в місцях позбавлення волі, а саме в ДУ «Чернігівська виправна колонія (№44)», де відбуває покарання, призначене їй за вироком Костянтинівського міськраойнного суду Донецької області від 23.05.2019 року.

З пояснень позивача встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на даний час мешкає разом з ним за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідачка в судовому засіданні, вищевказані пояснення позивача не оспорювала.

Висновком служби у справах дітей Костянтинівської міської ради №13-307/03 від 14.06.2019 року (а.с.14) підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 19.12.2018 року перебував на первинному обліку служби у справах дітей Костянтинівської міської ради, має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з тим, що його мати ОСОБА_2 тримається під вартою через здійснення кримінального провадження. У зв`язку зі зверненням до служби у справах дітей батька дитини - ОСОБА_1 з бажанням забрати дитину до себе, службою було вирішено питання щодо доцільності повернення неповнолітнього ОСОБА_3 батькові.

Акт ТОВ «Добропільське експлуатаційне підприємство №2» №271 від 24.10.2019 року свідчить про те, що ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3 , 2005 року народження, з липня 2019 року мешкають разом за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Відповідно до довідки Добропільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №19, що видана 24.10.2019 року за номером 190 (а.с.16), ОСОБА_3 , 2005 року народження навчається на денній формі навчання в Добропільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №19 з 16.01.2019 року та по теперішній час, клас 9-Б.

На момент розгляду справи в суді, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконалося чотирнадцять років.

Частиною 3 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Судом встановлено, що судових рішень щодо визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 не приймалось.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 з липня 2019 року мешкає разом зі своїм батьком за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

З аналізу діючого законодавства вбачається, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. Право одного з батьків отримувати з другого аліменти на утримання дитини виникає в разі, якщо з ним проживає дитина на користь якої він просить стягнути аліменти.

При визначенні місця проживання дитини право на отримання аліментів на її утримання має той із батьків з ким вона проживає. В разі, якщо місце проживання дитини не визначено в установленому законом порядку право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків з ким вона фактично проживає.

Таким чином, в разі якщо дитина спочатку проживала з одним із батьків, на користь якого були стягнуті аліменти, а згодом в разі певних об`єктивних причин стала проживати з іншим із батьків, право на утримання аліментів першого із батьків фактично припиняється, оскільки підстави стягнення аліментів на утримання дитини відпадають, що дає підстави іншому батьку ставити питання про припинення стягнення з нього аліментів на користь іншого батька (матері).

Частиною першою ст.191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, те що за рішенням суду з позивача у справі на користь відповідача по справі стягуються аліменти на утримання їх неповнолітнього сина, в той час, як дитина з липня 2019 року фактично проживає разом з батьком (позивачем у справі) та знаходиться на його утриманні, суд вважає, що вказані обставини даються підстави суду для задоволення позовних вимог позивача, а саме суд вважає можливим:

звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , які стягнуті за рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 серпня 2009 року, на період проживання з ним неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , оскільки вказане рішення буде відповідає інтересам самої дитини.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За вказаних вище обставин, суд вважає, що визнання відповідачкою позовних вимог не суперечить закону та не порушує права інших осіб і є підставою для задоволення позову.

Що стосується вимог позивача щодо відкликання виконавчого листа, то в цій частини вимоги не підлягають задоволенню, оскільки доказів того, що виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частки взагалі видавався і знаходиться на дійсному виконанні, суду надано не було.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись ст.141 та ч.1 ст.142 ЦПК України та враховуючи, що відповідач визнала позов в повному обсязі до початку розгляду справи по суті, а позивач просив стягнути на його користь судові витрати, суд вважає розподілити їх наступним чином:

повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову в розмірі 768,40 грн, згідно квитанції №0.0..1 від 04.11.2019 року, що складає 384,20 грн;

50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем, що складає 384,20 грн, стягнути на його користь з відповідача.

Крім того, оскільки позивачем було заявлено дві позовні вимоги, а саме звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини, суд також враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 768,40 грн., оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат за позовною вимогою щодо стягнення аліментів на утримання дитини.

Керуючись ст.ст.141, 180-183, 191, 197, Сімейного Кодексу України, ст.ст. 77-81, 141, 142, 206, 263, 280-284, 288, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів - задовольнити.

Звільнити, з 07 листопада 2019 року, ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які він зобов`язаний сплачувати за рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 серпня 2009 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 07.11.2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 384,20 грн (триста вісімдесят чотири гривні 20 коп).

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, відповідно до квитанції 0.0..1 від 04.11.2019 року, що складає 384,20 грн (триста вісімдесят чотири гривні 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право, відповідно до ч.2 ст.354 ЦПК України, на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області 23.07.2004 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , пас копр серія НОМЕР_4 , виданого Костянтинівським МВ УМВС України в Донецькій області 30,003.2005 року, яка мешкає АДРЕСА_3 та на час розгляду справи відбуває покарання в ДУ «Чернігівська виправна колонія (№ 44)» за адресою Чернігівська область, м.Чернігів. Новозаводський район, вул..Промислова,38.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 04 грудня 2019 року. Повний текст рішення буде складено 11 грудня 2019 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В. Здоровиця

04.12.2019