Справа №345/1443/19
Провадження № 2/345/769/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.07.2019 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Мостової Ю.З.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації за частку у відчуженому майні, яке є спільною сумісною власністю, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом і, після збільшення розміру позовних вимог (а.с. 93), просить стягнути з відповідача на його користь 123 470,00 грн. компенсації за частку у відчуженому майні, яке є спільною сумісною власністю, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Позов мотивує тим, що з 14.08.2013 року перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі сторонами придбано автомобіль марки RENAULT MEGANE, номер кузова НОМЕР_1 . Автомобіль зареєстровано на ім`я відповідачки, що підтверджується посвідченням про реєстрацію транспортного засобу. З урахуванням положень ст. 60 СК України, даний автомобіль належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Позивач зазначає, що наприкінці березня 2019 року він побачив даний автомобіль, державні номери якого були змінені, що вказує на відчуження його іншому власнику. В свою чергу відповідач відмовилася надати будь-які пояснення з цього приводу. Проте згоди на відчуження транспортного засобу позивач не надавав. Тому позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Відповідач подала відзив на позов (а.с. 24-26). Зазначає, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 03.04.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач наголошує, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. А тому час набуття автомобіля (RENAULT MEGANE, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 р.в.) у шлюбі не дає право позивачу визначати його статус як спільне майно і зазначити його, як об`єкт спільної сумісної власності. Відповідач вказує, що кошти в придбання автомобіля вкладені нею особисто і джерелом набуття майна були гроші, що частково отримані як заробітна плата за період з 2011 року по 2016 рік в розмірі 154 684,72 грн. та кошти, отримані від підприємницької діяльності за період 2014-2016 р.р. в розмірі 706 305,00 грн. Також вкладені гроші позичені відповідачкою у батька ОСОБА_5 в розмірі 1500 доларів. Позивач же не вклав жодної копійки у купівлю даного автомобіля, а намагається збагатитися за рахунок відповідачки та її дітей.

Також відповідач вказує, що спірний автомобіль відчужене нею в інтересах сім`ї. Так, на сьогодні в неї та її сім`ї є гостра проблема з нестачею належних коштів для забезпечення гідного навчання дочки ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка планує навчатись в Республіці Польща та великими плановими затратами на таке навчання. Крім того, у батька відповідача ОСОБА_5 було проведено оперативне втручання 22.03.2019 року, що також додатково потребувало нагальних фінансових затрат в розмірі 17000,00 грн., а також коштів на його реабілітацію.

Щодо справедливої сатисфакції відповідач вказує, що в даному випадку позивачем оцінена вартість автомобіля в розмірі 203567,20 грн., що викликає сумнів не тільки через те, що не враховано амортизацію та відсоток нормального зносу, пошкодження та потребу в капітальному ремонті, але і те, що позивач не наводить підстави для компенсації йому саме 1/2 частини автомобіля та на надаючи до позовної заяви будь-яких доказів того факту, що саме дану суму позивач вклав із особистих коштів. Таким чином, відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В судовому засідання позивач та його представник позов підтримали з наведених у ньому підстав. Зазначили, що оскільки автомобіль марки RENAULT MEGANE, номер кузова НОМЕР_1 , який належить сторонам на праві спільної сумісної власності, було продано відповідачем без згоди позивача, він має право на справедливу сатисфакцію у зв`язку із припиненням його права на спільне майно. Представник позивача наголосив, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку із цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. А тому просить стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за частку спірного автомобіля в розмірі 123 470,00 грн., виходячи із середньо-ринкової ціни аналогічного автомобіля (246 940,00 грн.)., яка встановлена за результатами проведення судової експертизи

Також представник позивача зазначив, що ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 не є дочкою позивача, а тому використання коштів від продажу даного автомобіля на її навчання не може вважатися таким, що здійснено в інтересах сім`ї. За таких обставин представник позивача просить позов задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, наведених у відзиві. Згодом, шляхом подання клопотання про визначення обсягу майна подружжя та його поділ (а.с. 62), представник відповідача позов визнав частково, а саме вказав, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю сторін та просить поділити спільне майно - грошові кошти в розмірі 68 000,00 грн. (отримані від продажу автомобіля RENAULT MEGANE, номер кузова НОМЕР_1 ), що належать ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в рівних частинах по 34 000,00 грн. кожному.

Щодо середньо-ринкової ціни автомобіля, яка визначена згідно висновку №69 судової експертизи від 06.06.2019 року (а.с. 75-76), представник відповідача вказав, що у висновку експертизи не враховано знос автомобіля, а тому такий висновок не відображає реальної вартості саме автомобіля RENAULT MEGANE, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 р.н. на момент продажу. Так, вказаний автомобіль було продано відповідачем за значно нижчою ціною, а саме за 68000,00 грн., про що свідчить договір купівлі-продажу. Крім того у митній декларації вартість даного автомобіля була визначена у розмірі 150 227,00 грн. А тому вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за частку спірного автомобіля в розмірі 123 470,00 грн., виходячи із середньо-ринкової ціни аналогічного автомобіля (246 940,00 грн.) є значно завищеними.

Також представник відповідача наголосив, що кошти від продажу спірного автомобіля були спрямовані на лікування батька відповідача ОСОБА_5 та навчання дочки ОСОБА_6 , тобто на потреби сім`ї, а тому немає підстав для присудження відповідачу компенсації за продаж вказаного автомобіля. За таких обставин представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 14.08.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 3), рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.04.2019року шлюб між ними було розірвано (а.с. 61).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до митної декларації 25.09.2016 року на ОСОБА_4 було оформлено право власності на автомобіль марки RENAULT MEGANE, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 р.в. (а.с. 5, 6).

За правилами ст.ст. 57, 60, 65, 70 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на їх кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що спірний автомобіль було придбано під час перебування сторін у шлюбі.

Суд не бере до уваги твердження відповідача, що автомобіль було придбано нею за її особисті кошти, зокрема за рахунок заробітної плати та доходів від здійснення підприємницької діяльності (а.с. 36-42). Адже згідно зі ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

За таких обставин, виходячи із презумпції належності подружжю на праві спільної сумісної власності будь-якого майна, набутого під час шлюбу та недоведеності відповідачем, що спірний автомобіль був придбаний нею за її особисті кошти, суд приходить до висновку, що автомобіль марки RENAULT MEGANE, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 р.в. належать сторонам на праві спільної сумісної власності.

Крім того, шляхом подання клопотання про визначення обсягу майна подружжя та його поділ (а.с. 62), представник відповідача фактично визнав, що спірний автомобіль марки RENAULT MEGANE, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 р.в. є спільною сумісною власністю сторін.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.

У відповідності до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном.

Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Відповідно до договору комісії № 5/412 від 23.03.2019 року (а.с. 49) та договору купівлі-продажу №5/412 від 23.03.2019 року (а.с. 47) ОСОБА_4 здійснила відчуження автомобіля марки RENAULT MEGANE, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 р.в. Відчуження вказаного автомобіля було здійснено за відсутності письмової згоди позивача, що не заперечується стороною відповідача.

Покликання представника відповідача, що продаж автомобіля здійснено в інтересах сім`ї не заслуговують на увагу. Так, як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що відповідачем, в порушення вимог ст.ст. 12,13,81 ЦПК України, не надано суду жодних доказів на підтвердження використання коштів, отриманих від продажу спірного автомобіля, саме на потреби сім`ї.

Твердження відповідача, що кошти від продажу спірного автомобіля були спрямовані на лікування батька відповідача ОСОБА_5 та навчання дочки ОСОБА_6 не можуть вважатися такими, що використані на потреби сім`ї. Так, ОСОБА_5 є батьком лише відповідачки, а згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6 (а.с. 28) позивач ОСОБА_1 не є її батьком, а тому, відповідно до норм сімейного законодавства, у позивача не виникло обов`язку щодо її утримання.

Отже, відповідач розпорядилася транспортним засобом, що є спільною сумісною власністю подружжя на власний розсуд, за відсутності письмової згоди позивача, кошти від продажу не були використані в інтересах сім`ї, а тому позивач має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу.

Щодо визначення розміру грошової компенсації. За змістом частин першої, другої, статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Наведене дає підстави для висновку, що вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018 св 18.

Відповідно до висновку № 69 судової експертизи по визначенню середньо-ринкової вартості продажу автомобіля, складеного 06.06.2019 року судовим експертом Романюком В.К. (а.с. 75-76) середньо-ринкова ціна автомобіля, аналогічного автомобілю RENAULT MEGANE, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 року виготовлення, станом на 23.03.2019 року, складає 246 940,00 грн.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України). Водночас, не погоджуючись з визначеним судовим експертом розміром ринкової вартості автомобіля марки, представник відповідача не надав доказів на спростування невідповідності технічних характеристик автомобіля RENAULT MEGANE, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 р.в., тим, що були надані у розпорядження судовому експерту, та правильності висновку експерта у цілому.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення грошової компенсації, виходячи із середньо-ринкової ціни автомобіля, аналогічного автомобілю RENAULT MEGANE, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 року виготовлення, яка встановлена висновком експерта, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки RENAULT MEGANE, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 р.в. у розмірі 123 470,00 грн. (246 940,00 грн. : 2).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно правил пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Дослідивши надані стороною позивача документи на підтвердження оплати позивачем професійних послуг адвоката, суд дійшов висновку, що такі витрати підтверджені належними та допустимими доказами. Окрім того, такий розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для позивача.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, а саме 1402,04 грн. судового збору (а.с. 1, 94), 4000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги (а.с. 96-102) та 600,00 грн. витрат за проведення експертизи (а.с. 103).

На підставі викладеного, ст.ст. 60, 61, 63, 70, 71 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-84, 259, 263-265 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки RENAULT MEGANE, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 р.в. у розмірі 123 470,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1402,04 грн. судового збору, 4000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги та 600,00 грн. витрат за проведення експертизи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 30.07.2019 року.

Суддя