Доповідач: Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Санікової О.С.,

суддів: Космачевської Т.В.., Соломахи Л.І.

за участю секретаря Самойленко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу № 0523/11454/13-ц

за поданням Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції м. Донецька про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу Київського районного суду міста Донецька від 01 жовтня 2013 року,

(суддя Коваленко В.В., ухвала постановлена в місті Донецьку Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

Як зазначено в ухвалі Київського районного суду м. Донецька від 01 жовтня 2013 року на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Донецьку знаходиться зведене виконавче провадження №39674443 про стягнення з ПП «ТОВ «Авангард», керівником якого є ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 606 332,66 грн. До суду надійшло подання ВДВС Київського РУЮ у м. Донецьку про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 В поданні державний виконавець просить розглянути подання без участі представника ВДВС та встановити тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2, оскільки у строк, наданий боржнику для самостійного виконання, рішення суду не виконано.

Ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 01 жовтня 2013 року встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Донецьку про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність вимог законодавства, порушення вимог ст.. 3771 ЦПК України (в редакції на 01.10.2013 року) та порушення ст.. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.. 313 ЦК України, п.18 ч.3 ст. 11 Закону «Про виконавче провадження (в редакції на 01.10.2013 року), п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»; ухвала суду суперечить правовій позиції Верховного Суду України з вказаного питання, викладеній в «Судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01.02.2013 року; при постановленні ухвали суд не взяв до уваги, що ОСОБА_2 ніколи не був боржником по виконавчому провадженню, в межах якого державним виконавцем до суду подане подання, що підтверджується доданими до заяви про відновлення втраченого судового провадження документами; боржником по виконавчому провадженню, в межах якого ОСОБА_2 заборонено виїзд, є ПП «ТВП «Авангард», ОСОБА_2 перебував на посаді директора вказаного підприємства, але з 10.01.2014 року і до цього часу керівником є громадянин ОСОБА_5; оскільки ОСОБА_2 не є боржником по виконавчому провадженню, суд не мав права застосовувати до нього обмеження його конституційних прав; законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування; всупереч положень ст.. 377-1 ЦПК України та п. 18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження (в редакції на 01.10.2013 року) в тексті ухвали відсутні будь-які посилання на надані суду докази ухилення боржника ПП «ТВП «Авангард» від виконання судових рішень, а сам факт відкриття виконавчого провадження не надає права суду обмежувати пересування фізичної особи, яка до того ж не є боржником по виконавчому провадженню; з огляду на узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.02.2013 року тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 встановлено незаконно; як вбачається з постановленого судом рішення в резолютивній частині ухвали суд не обмежував ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, а відповідно до ст.. 377-1 ЦПК України передбачено винесення судом ухвали про обмеження виїзду боржника за межі України.

У запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ «ВІНКХАУС УКРАЇНА» вважає законним винесення ухвали про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2, посилаючись на те, що сума боргу залишається непогашеною по даний час; ОСОБА_2 був директором та єдиним власником ПП «Торгівельно-виробниче підприємство «АВАНГАРД», згідно даних реєстру юридичних осіб він залишається директором і до наступного часу; обмеження виїзду ОСОБА_2 було винесено в 2013 році, в той час коли він безпосередньо обіймав посаду керівника боржника.

У судове засідання апеляційного суду учасники судового процесу не з'явились; про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та відсутності ОСОБА_2.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_2 суд, керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» та ст. 3771 ЦПК України, вважав подання відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Донецьку таким що підлягає задоволенню.

Проте повністю з висновком суду першої інстанції погодитися неможливо виходячи з наступного.

За змістом п. 18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (яка діяла на час постановлення ухвали суду першої інстанції) державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ч.1 ст. 3771 ЦПК України, яка діяла на час розгляду судом першої інстанції подання відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішувався судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Доводами апеляційної скарги не заперечується, що на час розгляду подання відділу державної виконавчої служби про обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 був керівником боржника - юридичної особи, а саме ПП «Торгівельно-виробниче підприємство «АВАНГАРД». Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 3771 ЦПК України суд мав негайно розглянути подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що подання відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції було розглянуто без участі державного виконавця. В справі також відсутні матеріали виконавчого провадження, що позбавляє апеляційний суд можливості перевірити доводи державного виконавця щодо ухилення боржника від виконання судових рішень.

Отже судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що відповідно до ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, яким відповідно до розпорядження голови ВССУ від 02 вересня 2014 року № 2710/38-14 є Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду міста Донецька від 01 жовтня 2013 року скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції - Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

Повний текст постанови складений 25 січня 2019 року.

Суддя-доповідач О.С.Санікова