Єдиний унікальний номер 741/1231/18
Провадження № 2/741/169/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 21 січня 2019 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Герасимчук Н.Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Носівської об'єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько - ОСОБА_2, після смерті якого відкрилася спадщина на належні йому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 земельні ділянки. Він (позивач) прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 З метою отримання витягу з державного земельного кадастру про земельні ділянки та витягів про нормативну грошову оцінку земельних ділянок він (позивач) звертався до відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, але державний кадастровий реєстратор прийняв рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв'язку з тим, що конфігурація земельних ділянок не відповідає відомостям, зазначеним у державному акті. 2 серпня 2018 року приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із тим, що ним (позивачем) не були подані документи, які підтверджують наявність на момент відкриття спадщини у ОСОБА_2 права власності на земельні ділянки площами 2,70 та 1,12 га, які розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області. Взамін земельних ділянок, які зазначені в державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виділені нові земельні ділянки і готується технічна документація для їх оформлення. У зв'язку із наявністю державного акта, в якому є помилка і який не визнано недійсним, він (позивач) не має можливості зареєструвати право власності на земельні ділянки.

ОСОБА_1 просив суд:

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2;

- визнати за ним право власності на земельні ділянки площами 1,1176 га та 2,9512 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області.

У судове засідання позивач та його представник - адвокат ОСОБА_3 не з'явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі та участі позивача.

У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника.

Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 за життя набув право власності на земельні ділянки площами 2,70 га та 1,12 га, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У судовому засіданні встановлено, що 29 березня 2011 року ОСОБА_2 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право, заповів ОСОБА_1, що підтверджується копією відповідного заповіту (зворот а.с. 35).

Таким чином, спадкування після смерті ОСОБА_2 здійснюється за заповітом від 29 березня 2011 року.

З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв його син - ОСОБА_1, який 26 січня 2016 року отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на інші земельні ділянки, які належали ОСОБА_2, що підтверджується копією спадкової справи № 62/2013 до майна померлого ОСОБА_2 (а.с. 33-119).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площами 2,70 га та 1,12 га, які належали ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, у зв'язку з тим, що позивачем не були подані документи, які б підтверджували наявність на момент відкриття спадщини (день смерті) права власності у ОСОБА_2 на зазначені земельні ділянки, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 244/02-31 від 2 серпня 2018 року (а.с. 17).

З матеріалів справи (а.с. 7-14) вбачається, що земельні ділянки, які зазначені в державному акті серії НОМЕР_2, не співпадають з ділянками, які виділені під час розпаювання колишнього КСП ім. Фрунзе у списку пайовиків, які належали ОСОБА_2, а тому була виготовлена документація згідно номерів по списку пайовиків. Спеціалістами ФОП «ОСОБА_4.» в присутності позивача та суміжних землевласників було проведено в натурі обмір та складено плани земельних ділянок ОСОБА_2 Згідно технічної документації загальна площа земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належать ОСОБА_2, становить 4,0688 (1,1176+2,9512) га.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Державний акт на право власності за земельну ділянку серії НОМЕР_2 порушує права позивача, так як позбавляє його можливості належним чином зареєструвати за собою право власності на виділені йому, як спадкоємцю ОСОБА_2, земельні ділянки площами 1,1176 га, 2,9512 га та в подальшому розпоряджатися ними на власний розсуд, а тому підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З метою захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за можливе визнати за ним, як за спадкоємцем ОСОБА_2 за заповітом, право власності на земельні ділянки площами 1,1176 га, 2,9512 га, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області.

Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований на законі, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за його рахунок.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1223, 1225, 1268, ст.ст. 81, 125, 131, 155 ЗК України, ст.ст. 200, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий 16 липня 2004 року ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15 лютого 2001 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 457.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1, право власності на земельні ділянки площами 1,1176 га та 2,9512, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області, як спадкоємцем за заповітом ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти за рахунок позивача.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв