Справа № 177/2958/15-ц
Провадження № 2/177/12/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2019

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Строгової Г. Г.

за участі: секретаря Маракуца І. В.,

представника відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у підготовчому засіданні в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Української державної будівельної корпорації «УКРБУД», ОСОБА_5, треті особи Дніпропетровська обласна державна адміністрація, Апостолівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Державне підприємство «Токівський гранітний кар'єр» про визнання недійсним рішень, скасування наказів та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

В проваджені суду перебуває зазначена цивільна справа.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду даним складом суду та призначене судове засідання на 04.12.2018. В судове засідання на вказану суду позивач та його представник (довіреність дійсна до 18.12.2018 Том№2 а.с.204), не з'явилися, причину неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (Том №3 а.с. 1, 4, 5, 6), після чого, розгляд підготовчого засідання було відкладено до 21.01.2019, 10.00 години.

В судове засідання призначене на 21.01.2019, позивач повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час там місце розгляду справи повідомлявся належним чином (Том№3 а.с. 12, 13, 15).

Як передбачено ч.ч. 2,3 ст. 131 ЦПК України якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно ч.13 ст. 128 ЦПК України за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Так, позивачем 14.12.2015 (Том №1 а.с.31), подано до суду заяву на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS - повідомлення на номери мобільного телефону: «НОМЕР_1» та «НОМЕР_2», за яким секретарем судового засідання здійснювалися виклики, позивача до суду, однак належним чином повідомлений про дату та час слухання справи позивач в судове засідання не з'являвся.

Крім того, позивачу направлялися судові повістки за адресою зазначеною ним в позовній заяві, які позивач отримував особисто, про що свідчить його підпис в поштових повідомленнях (Том №3 а.с. 1, 15), проте, на судові повістки позивач також жодним чином не відреагував.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Суд зазначає, що заява про розгляд справи за відсутності позивач до суду не надходила.

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

У пункті 41 рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У рішенні ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Згідно п.11 ч.3 ст.2 ЦПК України одним з основних засад (принципів) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

За змістом ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до вимог діючого законодавства суд зобов'язаний залишити заяву без розгляду у випадку, коли належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 2 ст. 257 ЦПК України передбачено, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про залишення зазначеної позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 13, 44, 223, 257 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до Української державної будівельної корпорації «УКРБУД», ОСОБА_5, треті особи Дніпропетровська обласна державна адміністрація, Апостолівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Державне підприємство «Токівський гранітний кар'єр» про визнання недійсним рішень, скасування наказів та поновлення на роботі - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 25 січня 2019 року

Суддя: