Справа № 146/1834/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2019 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сідак Н.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Щербатого А.І.,

представника третьої особи Щетніцького В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про скасування рішення виконавчого комітету селищної ради,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області про скасування рішення виконавчого комітету селищної ради, мотивуючи позовні вимоги тим, що 01 лютого 1995 року виконавчим комітетом Томашпільської селищної ради було прийнято рішення № 18 «Про виділення земельної ділянки під город ОСОБА_2 », відповідно до якого було вирішено вилучити земельну ділянку розміром 0,15 га в ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 та виділити дану земельну діянку під город ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що вказане рішення не відповідає вимогам чинного законодавства та визначеній законом компетенції сільської ради.

Крім того, вказаним рішенням Томашпільська селищна рада порушила права та охоронюванні законом інтереси позивача ОСОБА_1 , оскільки після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач успадкувала належний їй житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , а відповідно і право користування належною їй земельною ділянкою під спадковим будинком.

Також ОСОБА_1 зазначила, що 21 листопада 2012 року рішенням 31 сесії 6 скликання Томашпільської селищної ради їй було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку, однак скористатись даним правом вона позбавлена змоги у зв`язку із вилученням земельної ділянки та виділення її ОСОБА_2 .

В зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду, який просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області № 18 від 01 лютого 1995 року «Про виділення земельної ділянки під город ОСОБА_2 ».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовну заяву підтримала, посилаючись на обставини зазначені в ній. Крім того вказала, що про порушене право дізналася у 2016 -2017 роках, при цьому зазначивши, що спріною земельною ділянкою ОСОБА_2 користується біля десяти років.

Представник Томашпільської селищної ради Щербатий А.І. в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні із застосуванням строків позовної давності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 адвокат Щетніцький В.С. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Просив застосувати строки позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, приходить до наступного висновку з таких підстав.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області № 18 від 01 лютого 1995 року «Про виділення земельної ділянки під город ОСОБА_2 » вирішено: 1) вилучити земельну діянку розміром 0,15 га в ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 ; 2) виділити земельну ділянку під город ОСОБА_2 розміром 0,15 га по АДРЕСА_1 ; 3) зробити відповідні зміни в земельно-кадастрових документах (а.с. 6).

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2011 року задоволено позов ОСОБА_1 до Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно та визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку успадкування на житловий будинок з погосподарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Як вбачається з копії витягу про державну реєстрацію прав № 32919129 виданого 19 січня 2012 року КП «Могилів-Подільське МБТІ» житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адремою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с. 9).

Рішенням 31 чергової сесії 6 скликання Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області від 21 листопада 2012 року «Про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 », селищна рада вирішила: 1) надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, із земель присадибного фонду селищної ради по вул АДРЕСА_1 53, із них 0,15 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,10 га, для ведення особистого селянського господарства; 2) ОСОБА_1 замовити в землевпорядних органах технічну документацію із мелеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Згідно копії повідомлення архівного відділу Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області № 61 від 11 квітня 2014 року, відповідно до рішення виконавчого комітету Томашпільської селищної ради народних депутатів від 01 лютого 1995 року № 18 ОСОБА_2 виділено земельну ділянку під город розміром 0,15 га по АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами ЗК Української РСР в редакції 08 липня 1970 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно ч.1 ст. 8 ЗК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік державне управління в галузі використання та охорони земель здійснюється Радою Міністрів СРСР, Радою Міністрів Української РСР, виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів, а також спеціально уповноваженими на те державними органами відповідно до законодавства Союзу РСР і Української РСР.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 12 ЗК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин),встановлено, що Селищні Ради народни депутатів, їх виконавчі комітети в межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, на своїй території надають в користування, а також вилучають земельні ділянки для державних або громадських потреб відповідно до статей 16, 37, 38 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 ЗК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин),припинення права користування земельною ділянкою або зменшення її розмірів може мати місце лише у випадках, прямо передбачених законом.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 36 ЗК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин),передбачено, що право громадян на користування наданою земельною ділянкою підлягає припиненню відповідно повністю або частково у випадку виникнення необхідності вилучення земельної ділянки для державних або громадських потреб.

Вилучення земельної ділянки чи її частини для державних або громадських потреб провадиться на підставі постанови Ради Міністрів Української РСР або рішення виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів у порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і цим Кодексом (ст. 37 ЗК Української РСР, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Проте в порушення вищезазначених норм, в оскаржуваному рішенні взагалі не зазначено та невмотивовано з яких підстав було вилучено земельну ділянку в ОСОБА_3 та передано її під город ОСОБА_2 , що на думку суду є грубим порушенням прав особи.

Однак, ОСОБА_1 слід відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Так, згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права в межах строку позовної давності.

Згідно ст. 257 ЦК України, передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права про особу, яка його порушила.

Частинами 3 та 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2469 цс16 від 16.11.2016 року зазначено, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людиним і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція, якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції ( пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази які вже можливо втратили достовірність і повноту із плином часу ( пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач ОСОБА_1 повинна також довести той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України при розгляді справи №6-17цс17 від 22.02.2017 року.

Як зазначалося вище, рішенням 31 чергової сесії 6 скликання Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області від 21 листопада 2012 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, із земель присадибного фонду селищної ради по вул АДРЕСА_1 53, із них 0,15 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,10 га, для ведення особистого селянсього господарства, в зв`язку з чим позивач могла довідатися про наявність рішення сесії Томашпільської селищної ради № 18 від 01 лютого 1995 року.

Крім того, позивач у судовому засіданні вказала, що достеменно знає, що ОСОБА_2 спірною земельною ділянкою користується 10 років.

Позивачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що протягом шести років вона не знала та не могла дізнатися про порушення свого цивільного права, тоді як згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тому ОСОБА_1 слід відмовити в задоволенні позову у зв`язку із спливом загального трирічного строку позовної давності.

Судові витрати згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України віднести за рахунок позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 25, 36, 37 ЗК Української РСР, ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 247, 258, 263, 264, 265, 268, 279, 289, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про скасування рішення виконавчого комітету селищної ради відмовити у зв`язку з пропуском строків позовної давності.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. В. Скаковська