ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/929/19 Головуючий суддя І інстанції Товстолужський О. В.
Провадження № 22-ц/818/5930/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори у справах, що виникають з житлових правовідносин про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Брулевича В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на заочне рішення Валківського районного суду Харківської області від 09 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Товстолужського О.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Валківська міська рада Харківської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому після його уточнення просив визнати ОСОБА_3 таким, втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позову було зазначено, що 19.01.2010 виконавчим комітетом Валківської міської ради Харківської області на підставі відповідного рішення було видано матері позивача - ОСОБА_6 ордер на зазначене житлове приміщення, яке належить Державній іпотечній установі. Після її вселення разом з сім`єю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла у віці 65 років. У вказаній квартирі зареєстровані позивач, відповідач, а також треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Вказав, що у 2013 році ОСОБА_3 виїхав до Автономної республіки Крим, його адреса позивачу не відома. Відповідач не приймає участі у сплаті комунальних платежів, які нараховуються на усіх зареєстрованих за цією адресою осіб, внаслідок чого позивач змушений нести додаткові витрати.

Крім того, дана реєстрація відповідача в квартирі звужує права позивача на приватизацію квартири та можливість набуття права власності, передбачені ст. ст. 317, 383, 391 ЦК України, що ускладнює оформлення субсидії та створює інші негативні обставини. Зв`язку з відповідачем у сім`ї позивача немає.

Зазначив, що порушене право позивача може бути відновлено шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням (квартирою).

Заочним рішенням Валківського районного суду Харківської області від 09 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначив, що оскаржуване рішення прийняте з порушення вимог чинного законодавства України, оскільки суд невірно застосував норми процесуального та матеріального права, що призвело до ухвалення неправильного та необґрунтованого рішення у справі.

Вказав, що при поданні позовної заяви до суду по вказаній справі були надані усі належні та допустимі докази, які вказують на відсутність відповідача за адресою: АДРЕСА_1 без поважних причин, що дає підстави відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Вважає, що у разі повернення відповідача ОСОБА_3 до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , його право власності на його частку вказаної квартири не буде порушено, так як останній зможе подати заяву про перегляд заочного рішення суду.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за участі представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_4 , за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце її розгляду, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Валківської міської ради Харківської області № 8 від 18.01.2010, з метою покращення житлових умов вирішено надати житлові приміщення в квартирах придбаних Державною іпотечною установою та переданих в комунальну власність територіальної громади міста Валки, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , таким особам: ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 та ОСОБА_1 . Даним рішення доручено міському голові видати даним громадянам ордери на вселення в житлові приміщення (а. с. 12).

На підставі зазначеного рішення, 19.01.2010 ОСОБА_6 видано ордер № 001098 на право вселення до квартири АДРЕСА_2 , разом із членами сім`ї, в тому числі із сином - ОСОБА_3 (а. с. 11).

Відповідач, згідно із зазначеним документом є членом сім`ї померлого квартиронаймача та інших мешканців квартири.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 02.09.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Валківського районного управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 13).

Як вбачається з довідки виданої КП «Благоустрій» Валківської міської ради №696 від 30.07.2015, за адресою: АДРЕСА_1 , окрім інших зареєстрований ОСОБА_3 (а. с. 14).

Крім того, та обставина що відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою станом на час звернення до суду, підтверджується листом Валківської міської ради Харківської області №07-09/184 від 27.06.2019. Згідно зі змістом листа, найменування вулиці «Борща» змінено на «Різдвяну» (а. с. 23).

Позивач зазначив, що відповідач, будучи членом його сім`ї, з 2013 року відсутній за місцем їх мешкання і будь-який зв`язок з ним втрачений.

На підтвердження тієї обставини, що відповідач не мешкає за місцем реєстрації стороною позивача надано акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства від 12.06.2019, складений техніком абонвідділу КП «Благоустрій» та при свідках ОСОБА_10 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , та ОСОБА_11 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_4 . (а. с. 15)

Згідно із вказаним актом, ОСОБА_3 фактично не мешкає з 2013 року за адресою: АДРЕСА_1 , з 2013 року, власних речей в квартирі не має, поштову кореспонденцію на його ім`я на дану адресу не отримує.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що вказаний Акт не є належним доказом, оскільки, особи які підписали його не можуть володіти повною інформацією, оскільки мешкають в сусідніх квартирах, отже акт не може об`єктивно підтвердити обставини, які в ньому викладені, а тому підстав вважати, що відповідач не мешкає за вищевказаною адресою - немає.

ОСОБА_3 може мати право на приватизацію своєї частини житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_2 , а визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення може позбавити його на участь в приватизації на відміну від інших членів його сім`ї.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

За правилом ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Нормою ст. 72 ЖК УРСР передбачено визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судам у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Тому, позивач відповідно до вказаних норм ст.ст. 12, 81 ЦПК України та у контексті передбачених у ст.ст. 71, 72 ЖК України підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зобов`язаний у цій справі довести відсутність відповідача без поважних причин у житловому приміщенні за адресою мешкання безперервно протягом шести місяців до дня звернення до суду з цим позовом.

Єдиним доказом на підтвердження відсутності відповідача за адресою реєстрації позивачем було надано Акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства від 12.06.2019, складений техніком абонвідділу КП «Благоустрій» та при свідках ОСОБА_10 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , та ОСОБА_11 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Однак, як вірно було встановлено судом першої інстанції вказаний доказ не є допустимим та достатнім для встановлення вищевказаних обставин, оскільки в ньому не вказано джерело, з якого особи, що його підписали, дізналися про відсутність відповідача за місцем реєстрації з 2013 року.

Позивач всупереч передбаченому у ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуальному обов`язку не надав до суду належних, допустимих та достатніх доказів про відсутність за місцем реєстрації відповідача ОСОБА_3 протягом шести місяців до дня звернення до суду без поважних причин.

Відомостей про те, що позивач вживав заходи щодо розшуку місця перебування ОСОБА_3 у зв`язку з його зникненням та тривалою відсутністю - до суду не було надано.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Підстави для перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Валківського районного суду Харківської області від 09 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 11 грудня 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.