Єдиний унікальний номер 264/5469/19
Номер провадження 22-ц/804/3251/19
Головуючий у 1-й інстанції Іванченко А.М.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Биліни Т.І.

суддів Лопатіної М.Ю., Принцевської В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2019 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором займу, -

в с т а н о в и в :

20.08.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором займу.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу внаслідок не усунення недоліків.

Не погодившись з даною ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просив її скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження судового розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він не вивчав українську мову, а тому нею не володіє в повній мірі. На теперішній час він не має можливості вивчати українську мову, щоб захистити свої права, так як є інвалідом другої групи довічно у зв`язку з тяжким захворюванням. Посилаючись на Конвенцію про права осіб з інвалідністю, зокрема ч.1 ст. 13, яка зазначає, що постановивши рішення про повернення позовної заяви позивачу, суд тим самим позбавив його права на судовий захист з причин його неспроможності за станом здоров`я викласти свої вимоги на державній мові.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вище зазначене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позовна заява відповідно положень ч.1 ст.185 ЦПК України може бути визнана неподаною і повернута, у разі, якщо вона подана без додержання вимог, передбачених у статях 175 і 177 ЦПК України та не оплачена судовим збором, а позивач на вимогу суду і у встановлений законом строк, не усунув недоліків позовної заяви, або не сплатив необхідних судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області 20 серпня 2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором займу. (а.с.1)

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2019 року вказану позовну заяву залишено без руху, оскільки вона викладена російською мовою. (а.с.16)

10 жовтня 2019 року від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду від 16 вересня 2019 року, яка викладена російською мовою, в якій позивач зазначив, що він є особою з інвалідністю та не володіє українською мовою, оскільки народився в БРСР ( Білорусії ) та не вивчав українську мову. Наразі не має можливості вивчати українську мову, оскільки є особою з інвалідністю другої групи (безстроково), у зв`язку зі невиліковною хворобою, тому не має змоги виконати вимоги суду і тим самим захистити свої права.

Постановляючи ухвалу про визнання позову не поданим та його повернення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач недоліки не усунув, та на виконання ухвали про залишення позову без руху внаслідок того, що позовна заява була подана російською мовою, позивач надав лише заяву, що він особа з інвалідністю та не вивчав українську мову, а тому просив прийняти позов до розгляду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повертаючи позовну заяву дійшов передчасного висновку про невиконання вимог ухвали суду від 16 вересня 2019 року. Вказаний висновок витікає з того, що позивач у зазначений судом термін відреагував на ухвалу, надіслав заяву про її виконання, як він це зрозумів. Отримавши заяву позивача на виконання ухвали суду від 16 вересня 2019 року, суд першої інстанції не був позбавлений права повторно залишити позовну заяву без руху та роз`яснити позивачу, які саме дії він повинен вчинити та в чому саме суд вбачає порушення ст.ст. 175,177 ЦПК України.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема, ст. 175 ЦПК України.

Відповідно до частини 1, 2,4 стаття 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 10 Конституції України визначено, що державною мовою України є українська мова. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України. Держава сприяє вивченню мов міжнародного спілкування. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 13 Конвенції про права осіб з інвалідністю, що ратифікована Законом України № 1767-VI від 16.12.2009( далі Конвенція) держави-учасниці забезпечують особам з інвалідністю нарівні з іншими ефективний доступ до правосуддя, зокрема передбачаючи процесуальні та відповідні вікові корективи, які полегшують виконання ними своєї ефективної ролі прямих і опосередкованих учасників, у тому числі свідків, на всіх стадіях юридичного процесу, зокрема на стадії розслідування та інших стадіях попереднього провадження.

Відповідно до частини 4 статті 12 Конвенції Держави-учасниці забезпечують, щоб усі заходи, пов`язані з реалізацією правоздатності особам з інвалідністю передбачали належні та ефективні гарантії недопущення зловживань відповідно до міжнародного права з прав людини. Такі гарантії повинні забезпечувати, щоб заходи, пов`язані з реалізацією правоздатності, орієнтувалися на повагу до прав, волі та переваг особи, були вільні від конфлікту інтересів і недоречного впливу, були співрозмірними обставинам цієї особи й пристосовані до них, застосовувалися протягом якомога меншого строку й регулярно перевірялися компетентним, незалежним та безстороннім органом чи судовою інстанцією. Ці гарантії повинні бути пропорційними мірі, якою такі заходи зачіпають права та інтереси цієї особи.

Відповідно до ч.1 ст.6 ЗУ «Про забезпечення функціонування української мови як державної», кожний громадянин України зобов`язаний володіти державною мовою.

Згідно положень ст.14 ЗУ «Про забезпечення функціонування української мови як державної» у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно з ч.1 ст.9 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.

Як вбачається з ч.3 ст.12 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

З аналізу наведеного вбачається, що, висновок суду про невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху не відповідає вимогам закону та спростовується матеріалами справи, оскільки позивачем було надано заяву на виконання ухвали від 16 вересня 2019 року з поясненнями, які вважав достатніми для усунення зазначених в ній недоліків.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням вимог процесуального закону, суддею порушено порядок встановлений для його вирішення, тому ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Повний текст постанови виготовлено 11 грудня 2019 року.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2019 року -скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: М.Ю. Лопатіна

В.П. Принцевська