Справа № 540/971/18
Номер провадження 2/540/66/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2019 Машівський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого - судді Косик С.М.

за участю: секретарів Ткач Н.М., Мотріченко О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «АНАСКО», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, про визнання договору оренди землі недійсним, -

відповідно до ч. 1 ст. 268 ЦПК України в судовому засіданні 05.12.2019 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення, -

в с т а н о в и в:

у листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Машівського районного суду зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому належить земельна ділянка ОСОБА_5 , яка перебуває в оренді у відповідача. Позивач вважає договір оренди землі недійсним, оскільки у ньому відсутні істотні умови, зокрема, орендної плати із зазначенням її розміру, та ОСОБА_5 його не укладала, хоча він і містить нібито її підпис, оскільки за умовами договору, він міг бути підписаний сторонами при наявності його невід`ємних частин, а саме: плану або схеми земельної ділянки, акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акту приймання-передачі об`єкта оренди, який повинен бути підписаний сторонами у триденний строк після державної реєстрації договору, а ОСОБА_5 на цю дату померла. Лише 11.05.2011 року між ПРФ ДП «Центр ДЗК» та ФГ «Анаско» було укладено договір на виконання робіт щодо розроблення технічної документації із землеустрою. Стверджує, що документ підроблений. У зв`язку з викладеним позивач просить визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_5 та ФГ «Анаско», який зареєстрований у відділі Держкомзему в Машівському районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08 липня 2011 року за № 00211, та скасувати його державну реєстрацію.

Ухвалою суду від 22.11.2018 у справі відкрито провадження, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду по суті (а.с. 28).

07.12.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому ФГ «Анаско» просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, застосувати позовну давність до позовних вимог про визнання договору оренди землі недійсним, обґрунтовуючи свою позицію тим, що викладені в позовній заяві доводи не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства. Так, позивачем не заперечується та обставина, що 15.11.2010 його мати - ОСОБА_5 , підписала з ФГ «Анаско» договір оренди землі, відповідно до якого передала в платне користування фермерському господарству ділянку площею 6,17 га на території Павлівської сільської ради строком на 49 років. Відповідно до п. 9 цього договору орендна плата вноситься орендарем в натуральній та грошовій формі. Договір був зареєстрований у відділі Держкомзему у Машівському районі 08 липня 2011 року, тобто протягом дії цього договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, в спадщину вступив її син - ОСОБА_1 , відповідно до умов договору відбувся перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої сторони, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Вважає, що строк звернення до суду щодо оскарження договору оренди землі у позивача виник з моменту прийняття спадщини, а не з моменту отримання ним свідоцтва про права на спадщину за заповітом, позивач був достовірно обізнаний про правомірне, договірне використання ФГ «Анаско» успадкованої ним земельної ділянки. Позивач не навів жодних обставин і не довів факту того, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Також звертає увагу на те, що позивач неодноразово особисто отримував орендну плату та загалом отримав 8000,00 грн, про що свідчать написані ним власноручно заяви 22.05.2015 року та 02.02.2017 року (а.с. 37-39).

21.12.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначає, що відзив не містить пояснень і доказів щодо спростування підстав, зазначених у позовній заяві. У відзиві неправдиво зазначено, що позивачем не заперечується та обставина, що його мати 15.11.2010 підписала з ФГ «Анаско» договір оренди землі. Те, що ОСОБА_5 могла підписати договір 15.11.10 підтверджує неправомірність дій і незаконність заяв з боку відповідача. Відповідач не повідомив суд, що позивачем пропонувалось укласти договір оренди з ним, за умови відшкодування збитків за використання земельної ділянки з 2011 року(а.с.48).

26.12.2018 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, у яких не погоджується з наведеними позивачем у відповіді на відзив міркуваннями, вважаючи її необґрунтованою, а викладені у дій доводи такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства, та просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, застосувати позовну давність до позовних вимог про визнання договору оренди землі недійним (а.с. 56).

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у змісті заяв по суті. Позивач повідомив, що в 2011 року він подав заяву до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 та в сільській раді йому повідомили, що належною матері землею користується ОСОБА_3 він дійсно отримав від останнього в рахунок орендної плати вказаної земельної ділянки 80000,00 грн, а саме у 2014 році 10000,00 грн та в 2015 році 70000,00 грн, довіреностей ОСОБА_3 не видавав.

Представник позивача покликався на наявність двох підстав для визнання спірного договору оренди землі недійсним, а саме відсутність в договорі розміру орендної плати, оскільки уважає що 3% річних в договорі дописано та не вказано від якої величини слід рахувати відсотки та укладення договору після смерті ОСОБА_5 , що стверджується тим, що договір про виконання робіт щодо розроблення технічної документації із землеустрою було укладено відповідачем з Центром ДЗК вже після смерті ОСОБА_5 , тобто остання не могла підписати акт визначення меж земельної ділянки на місцевості та акт приймання-передачі землі, зазначені документи можуть бути виготовлені тільки за життя власника земельної ділянки, натомість були виготовлені після смерті ОСОБА_5 . Пояснив, що позивачем не пропущено строк позовної давності з огляду на отримання останнім свідоцтва про право власності на земельну ділянку тільки у 2018 році та позивач зазначених відповідачем коштів в рахунок орендної плати не отримував, це були кошти за користування землею, оскільки за даними фіскальної служби зазначено ніші суми, яких позивач не отримував.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечували та пояснили, що з оглянутих в судовому засіданні оригіналів договору оренди землі видно, що розмір орендної плати вказано в договорі і визначено 3%, договір укладено в типовій формі і додатки також вказано згідно з договором, правочин підписаний сторонами, як і акт приймання-передачі земельної ділянки, та підпис ОСОБА_5 позивачем не спростовано. Після укладення договору він був переданий відповідачем на реєстрацію.

Представник відповідача ОСОБА_3 також повідомив, що обробляє земельну ділянку з 2002 року та в послідуючому з ОСОБА_5 укладено договір оренди земельної ділянки, який остання особисто підписала, визначено розмір орендної плати 3% від нормативної грошової оцінки землі, договір він передав та реєстрацію та не його вина що державну реєстрацію проведено після смерті ОСОБА_5 , позивач доручив йому переоформити документи після смерті матері та попросив орендну плату наперед, йому було виплачено 80000,00 грн, а на даний час позивач має намір розірвати договір, оскільки отримані кошти його не задовольняють.

Представник відповідача ОСОБА_4 також пояснила, що договір та акт приймання-передачі земельної ділянки ОСОБА_5 підписала за життя особисто, акт приймання-передачі в технічній документації відсутній, акт визначення меж земельної ділянки, що міститься у вказаній документації, ОСОБА_3 не виготовляв.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються, обґрунтовуючи свою позицію, дослідивши надані ними докази на підтвердження заявлених вимог, встановив таке.

15.11.2010 укладено договір оренди землі між ОСОБА_5 та Фермерським господарством «АНАСКО», за умовами якого (п.1, 2) орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Павлівської сільської ради, загальною площею 6,17 га, належну ОСОБА_5 , зі сплатою орендної плати в натуральній та грошовій формі 3% у строк з 1.09 по 31.12 (п.9,11), договір був зареєстрований у Машівському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08.07.2011 р. за номером 00211(а.с. 6,8-11, 206-213).

За актом прийому-передачі об`єкта оренди за договором оренди ОСОБА_5 передала, а ФГ «Анаско» прийняло в платне користування земельну ділянку площею 6,17 га, яка розташована в с.Павлівка (а.с.11).

Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування ФГ "Анаско" земельними ділянками громадян, в т.ч. ОСОБА_5 , в адміністративних межах Павлівської сільської ради Машівського району Полтавської області, виготовлена в 2011 році та містить акт визначення меж земельної ділянки ОСОБА_5 в натурі (а.с.100-114).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 12).

Спадкоємцем за заповітом після померлої ОСОБА_5 є її син - ОСОБА_1 , що вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 13.06.2018 року (а.с. 15).

ОСОБА_1 отримав від ФГ "Анаско", за його заявами, за оренду земельної ділянки 10000,00 грн за видатковим касовим ордером 22.02.2015 року та 02.02.2017 року 70000,00 грн, про що свідчать копіїі заяв ОСОБА_1 та видаткових касових ордерів (а.с.42-44).

Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За вимогами ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статей 1, 13, 14 Закону України «Про оренду землі» за договором оренди орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і підлягає державній реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом установлено, що ОСОБА_5 померла після укладення оспорюваного договору оренди землі, у зв`язку з чим могла його підписати та належність підпису від імені ОСОБА_5 в договорі та акті приймання-передачі земельної ділянки позивачем не спростовано, технічна документація із землеустрою виготовлена не відповідачем, а лише на його замовлення, та містить лише акт визначення меж земельної ділянки в натурі, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання такого договору недійсним.

Суд також зауважує, що Законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV передбачено обов`язкову державну реєстрацію речових прав, тобто офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а відтак суд не вбачає в діях відповідача невідповідностей вимогам закону щодо проведення державної реєстрації спірної угоди за його заявою.

Доказів того, що відповідач утримував тривалий час примірники договору та не передавав на державну реєстрацію, суду не надано, позивач же не був позбавлений можливості самостійно звернутися до відповідача для отримання примірника договору в будь-який час, а відтак суд визнає доводи позивача в цій частині безпідставними.

Розглядаючи доводи позивача щодо відсутності у спірному договорі оренди землі істотної умови, а саме розміру орендної плати, суд зазначає, що дійсно, згідно із частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотною умовою договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частиною другою вказаної статті визначено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов`язань сторін, порядок страхування об`єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об`єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо (частина третя статті 15 зазначеного Закону).

Разом з тим частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Натомість договір оренди, укладений між ОСОБА_5 та ФГ «Анаско» містить розмір орендної плати - 3%, як пояснили представники відповідача, 3% від нормативної грошової оцінки землі та позивач не оспорює отримання в рахунок орендної плати від відповідача 80000,00 грн, а тому і вказані доводи позивача не знайшли підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим суд не уважає за можливе визнати договір недійсним із зазначених підстав.

Посилання представника позивача на експертний висновок №1006 від 21.08.2019 року (а.с.148-161) є неспроможними, оскільки експертом не надано відповідь на поставлені в ухвалі суду запитання та не вирішено питання у зв`язку з відсутністю фахівця в експертній установі, клопотання про направлення справи на експертизу до іншої установи позивачем не заявлено, як і клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для визначення належності підпису ОСОБА_5 в оспорюваному договорі.

Отже, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Суд не розглядає доводи представників відповідача щодо застосування строку позовної давності до заявлених позивачем вимог з огляду на відмову в позові по суті.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-18, 81, 141, 209-245, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Фермерського господарства «АНАСКО», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, про визнання договору оренди землі недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 , виданий 26.05.2015 року Машівським РС УДМС України в Полтавській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Відповідач - Фермерське господарство «АНАСКО», місцезнаходження: вул. Степова, 8, с. Павлівка Машівського району Полтавської області, .

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, місцезнаходження: вул. Уютна, 23, м. Полтава Полтавської області.

Повний текст Рішення сладено 11.12.2019 року.

Суддя С. М. Косик