ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7789/19 Справа № 199/2085/18 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які є законними представниками ОСОБА_6 , третя особа Амур-Нижньодніпровська районна у м. Дніпро рада, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які є законними представниками ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Євгенії Вячеславівни, треті особи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Амур-Нижньодніпровська районна у м. Дніпро рада, про визнання протиправними та скасування рішення, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

03 квітня 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які є законними представниками ОСОБА_6 , третя особа Амур-Нижньодніпровської районна у м. Дніпро рада, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення.

22 травня 2018 року до суду звернулася ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які є законними представниками ОСОБА_6 , з зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В., де треті особи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Амур-Нижньодніпровська районна у м. Дніпро рада, про визнання протиправними та скасування рішення, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, про визнання права власності.

09 липня 2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з клопотанням про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно - кв. № 2 (житлова прибудова літ. А'-1 ) у житловому будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 51,0 кв.м., що складається з 1-коридор - 6,9 кв.м., 2 - кухня-їдальня -16,1 кв.м.; 3 - санвузол - 6,0 кв.м., 4 - житлова - 14,5 кв.м., 5 - житлова - 7,5 кв.м. та такі господарчі будівлі та споруди: літ. З - сарай (тим), № 6 споруди. Заборонити будь-яким особам проводити будівельні роботи, руйнувати та вчиняти будь-які дії з нерухомим майном кв. № 2 (житлова прибудова літ. А'-1 ) у житловому АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 , загальною площею 51,0 кв.м., що складається з 1-коридор - 6,9 кв.м., 2 - кухня-їдальня -16,1 кв.м.; 3 - санвузол - 6,0 кв.м., 4 - житлова - 14,5 кв.м., 5 - житлова - 7,5 кв.м., та такі господарчі будівлі та споруди: літ. З - сарай (тим), № 6 споруди.

В обґрунтування заяви, посилалися на те, що 06.07.2019 приблизно об 11 годині з боку ОСОБА_3 його адвоката Кожевніка Д.В. та групи невідомих осіб були вчинені незаконні та протиправні дії, які полягали у незаконному руйнуванні їх майна, а саме: невідомі особи, виконуючи незаконні вказівки адвоката ОСОБА_9 почали зрізати паркан, хвіртку, руйнувати сараї та інше майно, що знаходиться на території їх будинку. З цього приводу, заявники звернулися до правоохороних органів і саме вони припинили незаконні дії адвоката Кожевніка Д.В. та підконтрольних йому невідомих осіб.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2019 року заяву ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щодо забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які є законними представниками ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В., де треті особи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Амур-Нижньодніпровська районна у м. Дніпро рада, про визнання протиправними та скасування рішення, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, про визнання права власності. Накладено арешт на майно - кв. № 2 (житлова прибудова літ. А'-1 ) у житловому будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 51,0 кв.м., що складається з 1-коридор - 6,9 кв.м., 2 - кухня-їдальня -16,1 кв.м.; 3 - санвузол - 6,0 кв.м., 4 - житлова - 14,5 кв.м., 5 - житлова - 7,5 кв.м., та такі господарчі будівлі та споруди: літ. З - сарай (тим), № 6 споруди. Заборонено будь-яким особам проводити будівельні роботи, руйнувати та вчиняти будь-які дії з нерухомим майном кв. № 2 (житлова прибудова літ. А'-1 ) у житловому АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 , загальною площею 51,0 кв.м., що складається з 1-коридор - 6,9 кв.м., 2 - кухня-їдальня -16,1 кв.м.; 3 - санвузол - 6,0 кв.м., 4 - житлова - 14,5 кв.м., 5 - житлова - 7,5 кв.м., та такі господарчі будівлі та споруди: літ. З - сарай (тим), № 6 споруди (а.с.24-25).

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила її скасувати і відмовити в задоволені заяви.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З аналізу ст. 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами дійсно існує спір щодо нерухомого майна.

Враховуючи реальність спору та наявність обставин, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вірно вирішив питання забезпечення позов в частині заборони будь-яким особам проводити будівельні роботи, руйнувати та вчиняти будь-які дії з нерухомим майном кв. № 2 (житлова прибудова літ. А'-1 ) у житловому АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 , загальною площею 51,0 кв.м., що складається з 1-коридор - 6,9 кв.м., 2 - кухня-їдальня -16,1 кв.м.; 3 - санвузол - 6,0 кв.м., 4 - житлова - 14,5 кв.м., 5 - житлова - 7,5 кв.м., та такі господарчі будівлі та споруди: літ. З - сарай (тим), № 6 споруди.

Доводи апеляційної скарги щодо не співмірності обраного судом заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги, що заяву про забезпечення позову підписано лише одним позивачем не може бути підставою для скасування ухвали.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції в частині накладення арешту на житлове приміщення.

Статтею 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, де окрім арешту, п. 2 ч. 1 вказаної статті є заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що між сторонами дійсно існує спір, предметом якого є нерухоме майно та, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, забезпечуючи позов шляхом накладення арешту на житлову прибудову літ. А-1 квартири АДРЕСА_3 , суд першої інстанції не перевірив дотримання положень ст. 150 ЦПК України щодо співмірності виду забезпечення позову та заявлених позовних вимог, не обґрунтував доцільність застосування у даному випадку саме зазначеного виду забезпечення позову арешту, зважаючи на те, що об`єкт нерухомого майна є житловим приміщенням, в якому проживають самі позивачі.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном, а тому неможливо накласти арешт на приміщення, яке надається з метою його постійного використання (проживання).

Виходячи з вимог ст. 150 ЦПК України, яка, окрім арешту передбачає і такий вид забезпечення позову, як заборона вчиняти певні дії, а також враховуючи інтереси сторін, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду в частині накладення арешту скасувати, а в частині заборони вчиняти певні дії залишити без змін, що не позбавляє користуватися майном, а лише тимчасово обмежує право щодо відчуження.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2019 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4 - скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: