22.01.2019 Справа № 2/337/232/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

при секретарі Чередниченко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_2) до Правобережного обєднаного ОСОБА_2 пенсійного фонду України м. Запоріжжя (3, місце знаходження: м. Запоріжжя, вул. Запорізького козацтва, буд.25-а), третя особа: ОСОБА_2 Державної казначейської служби України у Хортицькому районі у м. Запоріжжя Запорізької області , місце знаходження: м. Запоріжжя, вул. Василя Сергієнка, буд. 48-а), про встановлення факту, що має юридичне значення та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В

25.09.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Правобережного обєднаного ОСОБА_2 пенсійного фонду України м. Запоріжжя про встановлення факту, що має юридичне значення та зобовязання вчинити певні дії, в якому просить встановити, що придбання ним нерухомого майна у вигляді квартири № 113 за адресою: пр. Леніна (нині- пр. Соборний)/вул. Новицького Якова, буд. 143/7 у м. Запоріжжі, є таким, що відбулося вперше та зобовязати Правобережне обєднане ОСОБА_2 Пенсійного фонду України м. Запоріжжя оформити та надати йому подання для ОСОБА_2 Державної казначейської служби України у Хортицькому районі у м. Запоріжжя для повернення йому помилково сплачених ним коштів в розмірі 6900,00 грн., як збір на обовязкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна та стягнути на його користь понесені ним судові витрати.

Ухвалою суду від 01.10.2018 року відкрито провадження у справі. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачу визначений 15- денний строк з дня отримання ухвали суду на подання відзиву на позовну заяву.

25.10.2018 року представник відповідача надав відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на ті обставини, що на теперішній час в Україні не існує єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та, відповідно, органу, компетентного видавати довідки на підтвердження обставин первинного придбання житла, Державний реєстр прав власності на нерухоме майно не містить вичерпаний перелік власників нерухомого майна, а тому Пенсійний Фонд не володіє інформацією щодо прав власності громадян на нерухоме майно і тому не може надати без надання зацікавленими особами доказів відсутності факту придбання ними нерухомості.

У судове засідання сторони та треті особи не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заяви щодо розгляду справи у їх відсутність.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, 07 .10 2015 року позивачем по справі ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 ( пр.Соборний) у м. Запоріжжі.

При укладанні договору купівлі-продажу та посвідченні зазначеного договору нотаріусом позивачем ОСОБА_1 було сплачено збір на обовязкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості обєкта купівлі-продажу, в розмірі 6900 грн.

Відповідно до п.2 укладеного договору купівлі-продажу, сторони здійснили продаж квартири за 690000 грн.

07.10.2015 року позивач зареєстрував право власності на зазначену квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

19 травня 2017 року позивач з заявою щодо повернення сплаченого збору на обовязкове державне пенсійне страхування звернувся до ОСОБА_2 Державної казначейської служби та 01.06.2017 року отримав відповідь щодо необхідності надання подання з боку відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя.

14 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з заявою щодо повернення безпідставно сплаченого збору до начальника правобережного обєднаного ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя та 14.09.2018 року отримав на свою заяву відмову з розясненням оскарження дій до суду або органу Пенсійного фонду України вищого рівня.

23.06.2018 аналогічну заяву позивач надіслав до головного ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Запорізькій області та 03.07.2018 року отримав відповідь про відмову у задоволенні з заяви, оскільки головне управління пенсійного фонду України в Запорізькій області в повній мірі не володіє інформацією щодо осіб, які придбають житло уперше.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначений Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 №400/97-ВР (далі - Закон №400/97-ВР).

Відповідно до п.9 ст.1 Закону №400/97-ВР, платниками збору на обов'язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Питання сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» врегульовані у Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740(далі - Порядок).

Згідно з пунктом 151 Порядку, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пунктом 153 Порядку визначено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Таким чином, відповідно до вказаних приписів, громадяни, які придбавають нерухоме майно, зокрема квартиру, вперше не є платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, тобто звільнені від його сплати в розмірі 1% від вартості нерухомого майна (квартири), зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № НОМЕР_2, сформованої 11.06.2018 року відносно фізичної особи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на дату укладання договору купівлі-продажу -07.10.2015 року- є лише відомості про реєстрацію права власності за позивачем квартири АДРЕСА_2 (пр.Соборний) у м. Запоріжжі .

Враховуючи наведене, суд зазначає, станом на час сплати обовязкового платежу , інших житлових приміщень за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності не зареєстровано, крім права власності на вищевказане нерухоме майно, при придбанні якого сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним житла вперше, чи підтвердження реєстрації на праві приватної власності за позивачем будь-якого іншого нерухомого майна (квартири або житлового будинку) та свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач дійсно вперше придбали житло та при укладенні договору купівлі-продажу помилково сплатив збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1 відсотка від його вартості.

Згідно з ч.2 ст.45 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Відповідно до п.5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Мінфіну від 03.09.2013 №787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Згідно з п.7.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 27.09.2010 №21-2, яким установлено механізм здійснення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.

Отже, законодавством визначено порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджетів, який передбачає наявність подання відповідного органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з метою внесення його платником до органу Державної казначейської служби України, оскільки саме органи Пенсійного фонду України, які контролюють справляння надходжень бюджету по даному збору, мають у разі ініціативи платника сформувати та подати відповідне подання до органів державної казначейської служби.

Таким чином, виходячи із встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1 відсотка від вартості придбаного нерухомого майна, позивачем сплачено помилково, за відсутності обов'язку здійснювати такий платіж, у зв'язку з чим кошти в сумі 6 900,00грн., сплачені при нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу вперше придбаного житла, підлягають поверненню.

Твердження відповідача у своєму відзиві про те, що в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, що є наслідком відмови в поверненні таких коштів суд розцінює критично та зазначає, що за відсутності правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше, саме держава в особі Пенсійного фонду України, як уповноваженого суб'єкта владних повноважень зобов'язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов'язана сплачувати збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Так, держава запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги законні та обґрунтовані, жодним доказом з боку відповідача не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір та витрати, повязанні з отриманням інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 293, 315 ЦПК України, Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів до бюджетів, затвердженого наказом Міністрерства фінансів України, п. 9 ст. 1 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування», ч.2 п.1 ст.141, 11,13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити, що придбання фізичної особою ОСОБА_3, 1981року народження, ІН НОМЕР_1, нерухомого майна у вигляді квартири № 113 за адресою: пр. Леніна (нині- пр. Соборний)/вул. Новицького Якова, буд. 143/7 у м. Запоріжжя, є таким, що відбулося вперше.

Зобовязати Правобережне обєднане ОСОБА_2 Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, 3, розташоване за адресою: 69076 м. Запоріжжя, вул. Запорозького козацтва, 25-а, оформити та надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКППО НОМЕР_1, подання для ОСОБА_2 Державної казначейської служби України у Хортицькому районі у м. Запоріжжя Запорізької області, , розташоване за адресою: 69076 м. Запоріжжя, вул. Задніпровська, 48-а, для повернення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, помилково сплачених ним коштів в розмірі 6900,00 грн., як збір на обовязкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна

Стягнути за рахунок бюджетних асигнуваньПравобережного обєднаного ОСОБА_2 Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, ІН НОМЕР_1, судові витрати у розмірі 744,80 грн.

Повний текст рішення виготовлено 25.01.2019 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Л.Г. Салтан