Провадження № 22-ц/801/1682/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 рокуСправа № 127/16608/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.

за участю секретаря Богацької О. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим її представником - адвокатом Мазуром Олександром Валентиновичем, до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка Володимира Борисовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Мазуром Олександром Валентиновичем, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області, постановлену у цій справі 18 червня 2019 року в м. Вінниці суддею цього суду Венгрин О. О.,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В. Б. про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 310/02-31 від 24 квітня 2018 року, винесеної відповідачем, якою відмовлено у посвідченні договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки.

Вказаний позов, мотивований тим, що у 2008 році між позивачем та ОСОБА_2 досягнуто домовленості укласти в майбутньому договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки площею 0,100 га, які розташовані по АДРЕСА_1 , та 24 жовтня 2008 року ОСОБА_1 склала розписку про отримання від ОСОБА_2 завдатку в сумі 47000 дол. США. за цей будинок та земельну ділянку. 24 квітня 2018 року вони звернулись до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка Володимира Борисовича виключно з метою уточнення переліку необхідних для укладення договору купівлі-продажу та розміру фінансових витрат, проте відповідачем було винесено оскаржувану постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 310/02-31.

Пославшись на викладене та на те, що нотаріусом при винесені оскаржуваної постанови не дотримано вимог Закону України «Про нотаріат», ОСОБА_1 , просила суд визнати її протиправною та скасувати.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 127/9949/18 від 26 грудня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми отриманого авансу в розмірі 1234715,62 грн, 9162,40 грн судового збору, 7000,00 грн витрат на правничу допомогу та 13215,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги, який перебуває на примусовому виконанні в Замостянському відділі державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (виконавче провадження №58926511).

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що оскаржувана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 310/02-31 від 24 квітня 2018 року стала підставою для винесення судового рішення про стягнення з позивача грошових коштів на загальну суму 1264093,02 грн за яким видано виконавчий лист № 127/9949/18 від 26 грудня 2018 року та відкрито виконавче провадження №58926511, тому, з метою запобігання негативних наслідків стягнення з ОСОБА_1 вказаних коштів за рахунок реалізації відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки площею 0,100 га, які розташовані по АДРЕСА_1 , що суттєво утруднить повернення їй у власність вказаних об`єктів у випадку задоволення позовних вимог, заявник просила суд заяву про забезпечення позову задовольнити.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із постановленою ухвалою, позивач, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати, а заяву про забезпечення позову задовольнити.

У поданих на апеляційну скаргу відзивах ОСОБА_2 та приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В. Б. зазначили, що оскаржувану позивачем ухвалу вважають законною, а тому просили апеляційний суд залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Види забезпечення позову визначені ст. 150 ЦПК України, зокрема, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Апеляційний суд звертає увагу, що аналіз зазначених норм у їх сукупності свідчить про те, що зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, застосовується судами, як захід забезпечення позову, при розгляді справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Таких вимог у цій справі не заявлено, оскільки, як вбачається з виділених матеріалів справи, позивач звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса, вказуючи на незаконність постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки.

За роз`ясненнями, що містяться в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано про недопустимість забезпечення позову шляхом зупинення виконання судового рішення, що набрали законної сили.

Розглядаючи позовну заяву про визнання незаконною та скасування постанови приватного нотаріуса, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим документом, оскільки зупинення стягнення можливе лише у випадках оскарження самого рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист, або при оскарженні виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно зазначив про те, що заява позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 127/9949/18 від 26 грудня 2018 року є необґрунтованою та не підлягає до задоволення.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення заяви про забезпечення позову, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказану ухвалу - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Мазуром Олександром Валентиновичем, залишити без задоволення, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко

Повний текст постанови виготовлено 30 липня 2019 року.