Справа № 344/6262/19
Провадження № 22-ц/4808/1355/19
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Горейко М.Д., Девляшевського В.А.

секретаря Капущак С.В.

з участю ОСОБА_1

ОСОБА_2 її представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 вересня 2019 року, постановлене у складі судді Татарінової О.А. у м. Івано-Франківську,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позовна заява мотивовано тим, що сторони з 21 лютого 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірвано, доньку ОСОБА_6 залишено проживати з матір`ю та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходу щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06.04.2016 року стягнуто з неї на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частки усіх видів доходу щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20.11.2017 року затверджено мирову угоду про поділ майна подружжя, одним із пунктів якої було погоджено про відмову від стягнення аліментів на утримання дітей, які проживають з кожним із батьків. З 04.02.2019 року після конфлікту між сторонами дочка ОСОБА_7 проживає з нею та перебуває на її утриманні. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 є батьком дітей, працевлаштований, добровільно не надає допомогу на утримання дітей та на їх потреби, хоча працює і має хороший заробіток, так як працює в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? від усіх видів його заробітку щомісячно, але менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 09 квітня 2019 року до досягнення дітьми повноліття. В решті вимог позову відмовлено.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допущено до негайного виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду із закриття провадження у справі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20 листопада 2017 року укладено мирову угоду між сторонами. ОСОБА_2 з 01 грудня 2017 року відмовилася від вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які призначенні на її користь рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2015 року та зобов`язалась не вимагати їх сплати до досягнення дітьми повноліття. Таким чином, повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет не допустиме. Також вважав, що є чинною ухвала Івано-Франківського міського суду від 20 листопада 2017 року та рішення Івано-Франківського міського суду від 06 квітня 2016 року з приводу сплати аліментів.

31 жовтня 2019 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи апеляційної скарги. Вказує, що предметом мирової угоди є ? частини квартири по АДРЕСА_1 і не може порушувати прав неповнолітніх дітей.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольлнити подану ним скаргу.

ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу не визнали, вважають оскаржуване рішення суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які на даний час перебувають на утриманні позивачки. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку та навчанні, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 09 квітня 2019 року до досягнення дітьми повноліття.

Проте з таким висновком не можна погодитись, так як суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, та неправильно застосував норми матеріального права.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 21 лютого 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірвано, доньку ОСОБА_6 залишено проживати з матір`ю. Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходу щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06.04.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частки усіх видів доходу щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, копіями рішень суду (а.с.3-8).

Зазначені рішення суду набрали законної сили, на їх виконання було видано виконавчі листи, які до 20 листопада 2017 року перебували на примусовому виконанні Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.

Вказані обставини визнані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, тому відповідно ч.1ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував і не звернув уваги, що рішеннями Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2015 року та від 06 квітня 2016 року вирішений спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили.

Згідно ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про закриття провадження по цій справі, оскільки є рішення суду, що набрало законної сили, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Керуючись ст.ст. 255, 374, 377, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 вересня 2019 року скасувати, а провадження у справі за позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця - закрити.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складений 05 грудня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк

М.Д.Горейко

В.А.Девляшевський