Справа № 211/822/18
Провадження № 2/211/155/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 січня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,

позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_4, відповідача - ОСОБА_5, представника відповідача - адвоката ОСОБА_6, третьої особи - ОСОБА_7, представника третьої особи Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради в особі Служби у справах дітей - Березуцької Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_7, Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради в особі Служби у справах дітей, Третя Криворізька державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання свідоцтва про право власності на спадщину недійсним, -

встановив:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_5, та просять суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_5 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 щодо спадкування домоволодіння по АДРЕСА_1, посвідчене державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори 15 квітня 2003 р. В обґрунтування позову зазначили, що є дітьми ОСОБА_10, доньки відповідачки. ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 з 26 квітня 1961 року, який 30 серпня 1973 року між ними розірвано, та від шлюбу має доньку ОСОБА_10, яка постійно проживала в АДРЕСА_1. Вказаний будинок був побудований протягом 19561-1962 р.р. ОСОБА_12, який помер в 2001 р. Після його смерті його донька ОСОБА_10 вступила в спадщину, однак не встигла зареєструвати своє право власності в КП «Криворізьке БТІ», оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла. Після її смерті ОСОБА_5, не попередивши їх, позивачів, звернулась до нотаріальної контори з заявою про відкриття спадкової справи та 16 квітня 2003 року шляхом обману отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 В момент отримання ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за законом, вона запросила ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до нотаріуса для підпису якихось документів, нотаріус при цьому нічого не пояснивши, надала їм якісь папери та не роз'яснила, що вони мають право також вступити в спадщину після смерті ОСОБА_9, оскільки є спадкоємцями першої черги. Крім того, відповідачка навмисне не розповіла нотаріусу про наявність у померлої ОСОБА_9 ще однієї дитини, на той час неповнолітньої ОСОБА_2, яка проживала зі своїм батьком за іншою адресою. Вони втрьох вважали себе спадкоємцями після смерті матері, поки в грудні 2017 року відповідачка не показала їм свідоцтво про право на спадщину. Вважають, що їм як спадкоємцям першої черги повинно належати право власності в порядку спадкування в рівних частках на домоволодіння № АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_5 не мала права одержувати спадщину, а могла отримати спірне свідоцтво тільки шляхом оману або в зговорі з нотаріусом, який зобов'язаний перевірити всі фактичні дані та витребувати всі документи, які необхідні для проведення нотаріального правочину.

Ухвалою суду від 23 березня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08 червня 2018 року за клопотанням представника позивача витребувано з Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області копію спадкової справи № 701/202 заведеної 18 жовтня 2002 року та закінченої 16 квітня 2003 року, після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Протокольною ухвалою суду від 15 листопада 2018 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено порядок з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 вимоги позову підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, наполягали на його задоволенні.

Відповідач та її представник ОСОБА_6 заявлені вимоги не визнали з підстав, викладених у поясненнях (запереченнях) проти позову (а.с. 230-234), в обґрунтування яких зазначено, що згідно матеріалів спадкової справи, дочки померлої ОСОБА_9 - ОСОБА_13 та ОСОБА_3 своєю колективною заявою відмовилися від належних їм часток у спадщині на корись матері померлої, ОСОБА_5, а відповідно до ст. 553 ЦК УРСР (який діяв в момент виникнення спірних відносин), наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Інших заяв до нотаріальної контори з приводу спадщини після смерті ОСОБА_9 не надходило. Крім того, на дату смерті останньої її донька ОСОБА_14 була неповнолітньою (9 років), однак відповідно до змісту ст.. 535 ЦК УРСР вона повинна була успадкувати обов'язкову частку у спадщині за умови, що її батько здійснить хоч одну із дій, що свідчать про прийняття спадщини, перелічені в ст.. 549 ЦК УРСР. Однак такі дії вчинені не були, що свідчить в силу ч. 2 ст. 533 ЦК УРСР про її відмову від спадщини. Тому просять відмовити в задоволенні позову за недоведеністю та застосувати наслідки спливу строків позовної давності, оскільки ще з 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стало відмово про порушення їх прав, однак звернулися вони за їх захистом лише в 2018 році. ОСОБА_2 досягла повноліття в 2011 році, що свідчить в силу ст. 1297 ЦК України про її обов'язок звернутися до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що нею вчинено не було.

Третя особа ОСОБА_7 вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради в особі Служби у справах дітей Березуцька Н.І. при винесенні рішення покладалась на розсуд суду.

Державний нотаріус Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ситнік О.О. звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності та письмовими поясненнями на позов. В обґрунтування письмових пояснень (а.с. 130-132) зазначено, що спадкова справа № 701/2002 заведена 18 жовтня 2002 року та закінчена 16 квітня 2003 року після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, була заведена за заявою матері померлої - ОСОБА_5, яка прийняла все спадкове майно дочки ОСОБА_9 Доньки померлої, ОСОБА_13 та ОСОБА_3 звернулися до нотаріальної контори з заявами про відмову від належних їм часток на користь ОСОБА_5 При цьому ніхто з них не заявляли нотаріусу про наявність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_9, навпаки, в своїй заяві від 16 квітня 2003 р. ОСОБА_5 заявила про відсутність інших спадкоємців за законом. Крім заяв ОСОБА_5 про прийняття спадщини та заяв ОСОБА_13 та ОСОБА_3 про відмову від спадщини, інших заяв не надходило, тому вважає, що нею законодавство, яке регламентує оформлення спадщини в Україні, порушено не було, та проти позову заперечує.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представник позивача ОСОБА_4 у відповіді на пояснення третьої особи (а.с. 148-153) зазначили аналогічні обставини, викладені в позовній заяві, про те, що в момент підписання ними в нотаріальній конторі заяв про відмову від спадщини на користь ОСОБА_5, державний нотаріус нічого їм не пояснила, не роз'яснила їх права та настання наслідків відмови від спадщини, не запитала їх щодо наявності інших спадкоємців після смерті їх матері, тільки надала папери, щоб вони поставили на них свої підписи та не надала роз'яснення щодо того, що вони мають право вступити в спадкові права після смерті матері.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом, позивачі є дітьми ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 33-46 - копії свідоцтв).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 квітня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О., ОСОБА_5 є спадкоємцем майна ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, яке складається з домоволодіння № АДРЕСА_1 Дніпропетровської області (а.с. 47,48 - копії свідоцтва, витягу).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Станом на 2002 рік (момент відкриття спадщини) та 2003 рік - (отримання ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину) чинним був Цивільний кодекс УРСР 1963 року, який підлягає застосуванню до виниклих правовідносин.

Відповідно до статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно із статтями 548, 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до частини другої статті 548 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 553 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 560 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, є правом, а не обов'язком спадкоємця.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 701, заведеної 18 жовтня 2002 року та закінченої 16 квітня 2003 року після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 172-208), копія якої надану суду на виконання ухвали суду від 08.06.2018 р., 18 жовтня 2002 року до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини після смерті доньки ОСОБА_9 (а.с. 174).

18 жовтня 2002 року ОСОБА_13 та ОСОБА_3 звернулись до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про відмову від належних їм частин спадкового майна, яке залишилось після смерті їх матері ОСОБА_9 на користь їх бабусі, матері померлої - ОСОБА_5 При цьому їм письмово повідомлено, що заяви про відмову від спадщини не можуть бути повернуті спадкоємцями або скасовані ними (а.с. 173 зворот).

Зазначене свідчить про волевиявлення сторін, а тому трактується судом саме так.

Доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (яким на час написання вказаної заяви було 24 роки та 25 років відповідно) не усвідомлювали значення своїх дій, не ознайомилися з текстом написаного, були під впливом, тиском, тощо, чи сприймали написане по-іншому, суду не надано.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_5 при оформленні спадщини було приховано від нотаріуса факт наявності ще одного спадкоємця першої черги, неповнолітньої на той час ОСОБА_2, що підтверджується заявою ОСОБА_5 від 16 квітня 2003 року (а.с. 173) про відсутність, крім неї, інших спадкоємців за законом.

Так, із системного аналізу положень статей 548, 549, 554 ЦК УРСР слід дійти висновку, що для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Таке ж правило поширюється і на прийняття спадщини, яка відкривається за заповітом, при спадкуванні обов'язкової частки.

Нормами ЦК Української РСР не передбачено автоматичного прийняття спадщини неповнолітньою особою.

На день смерті ОСОБА_9 позивачу ОСОБА_2 виповнилося 9 років. Відповідно до положень статті 14 ЦК УРСР угоди від її імені міг укладати батько, у тому числі, в інтересах доньки мав право звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її матері.

Однак жодних із визначених законом дій в інтересах своєї малолітньої на той час дитини ОСОБА_2 її батько не вчинив а саме: не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а також, не вступив в управління або володіння спадковим майном.

Із позовною заявою про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним ОСОБА_2 звернулась лише 01 березня 2018 року (у віці 24 роки), тобто як з пропуском шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця, так і зі спливом шести місяців після набуття нею повноліття.

З заявою до нотаріуса вона не зверталась взагалі.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги, мала право на спадкування за законом, але стосовно неї як малолітньої, а в наступному і нею самою у повнолітньому віці, не було здійснено дій щодо виконання вимог статті 549 ЦК УРСР, відтак остання не прийняла спадщину.

Відповідно до статті 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений законом, може бути продовжено судом якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Аналогічна норма міститься у статті 1272 ЦК України.

Отже, передбачений статтею 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску.

Перевіряючи доводи позовної заяви суд бере до уваги, що після досягнення повноліття та набуття повної цивільної дієздатності ОСОБА_2 не звернулася до суду із відповідною заявою.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позивачами не було дотримано вимог закону для отримання свідоцтва про право на спадщину (постанова Верховного Суду від 05 вересня 2018 року № 667/8257/13-ц (провадження № 61-9324св18).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

Судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 14, 529, 548-550, 553, 554, 560 ЦК УРСР, ст.ст.203, 224, 225, 229-233, 717 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 158, 263, 265 ЦПК України,суд, -

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29 січня 2019 р.

Суддя Д.М.Ніколенко