Справа № 462/5740/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09 грудня 2019 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

судді Постигач О.Б.

за участю секретаря судового засідання Ящук К.В.

позивачки ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

представника позивачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 06.09.2019 року звернулася в суд з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, шо втратив право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона зареєстрована та проживає разом із своїм чоловіком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ними за даною адресою зареєстрований її син від попереднього шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка є співвласником 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 . Іншим співвласником вищевказаної квартири є її син від попереднього шюбу ОСОБА_5 , однак за даною адресою він не зареєстрований і не проживає. Відповідач понад 5 останніх років у вказаній квартирі не проживає, його фактичного місце проживання позивачці не відоме. ЛКП «Граніт» надало акти обстеження матеріально-побутових умов від 20.08.2018 р., 07.11.2018 р., 11.02.2019 р., 25.07.2019 р. про те, що ОСОБА_4 веде окреме від неї господарство. Однією із підстав звернення до суду про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 є те, що у зв`язку із його реєстрацією за вищевказаною адресою, позивачка не може отримати повну житлову субсидію. Також зазначає, що ОСОБА_4 по утриманню будинку не допомагає, не сплачує комунальні послуги, не тримає свої речі у квартирі, не навідує матір, не надає жодної фінансової підтримки. 19.06.2019 р. Залізничним районним судом м.Львова винесено рішення про стягнення із ОСОБА_4 аліменти на її утримання в розмірі 1 000 грн., щомісячно починаючи з 19.04.2019 р. і довічно. Однак, ОСОБА_4 рішення суду не виконує. На даний час державний виконавець здійснює розшук боржника, оскільки не відомо його точне місце праці та фактичне місце проживання. Враховуючи вищенаведене, вважає ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення аналогічно наведеним у позовній заяві, просять такий задоволити.

Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином, відтак, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи та ухвалення заочного рішення на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що дійсно відповідач протягом останніх п`яти років у квартирі АДРЕСА_2 не проживає, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, повідомлялася про розгляд справи належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення позивачки та її представник, третьої особи ОСОБА_2 , оглянувши матеріали справи, дослідивши усі наявні докази у справі, суд виходив з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Зміст права власності, відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч.1 ст. 319 ЦК України.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу ОСОБА_1 , якій належить 1/2 частки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.07.2015 р. /а.с. 9/.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки виданої ЛКП «Граніт» №2352 від 25.07.2019 року співвласниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 В квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 /а.с. 8/.

Також встановлено, що відповідач понад 1 рік у даній квартирі не проживає, що підтверджується актами ЛКП «Граніт» від 20.08.2018 р., 07.11.2018 р., 11.02.2019 р., 25.07.2019 р. /а.с. 14-17/.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 і не проживає в цьому житлі понад один рік, в судовому засіданні не встановлено домовленості між ним і власником житла щодо порядку користування житловим приміщенням, добровільно виписатись із квартири позивачки відповідач не бажає, тим самим створює перешкоди позивачці у здійсненні свого конституційного права власності на спірне житло, яким вона вправі володіти, користуватися і розпоряджатися на власний розсуд, а тому відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В порядку ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача в користь позивача 768,40 грн. судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 89, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд-

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) таким, що втратив право на користування приміщенням квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) в дохід держави 768,40 грн судового збору.

Роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення подається до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний см. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.12.2019 р.

Суддя /підпис/ Постигач О.Б.

З оригіналом згідно

Суддя Постигач О.Б.