Дата документу 12.12.2019 Справа № 330/882/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 330/882/19
Провадження №22-ц/807/3449/19
Головуючий в 1-й інстанції Куценко О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Нємни Тетяни Ігорівни на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 30 серпня 2019 року, ухвалене в смт Якимівка у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та жінки, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивачка звернулася в суд з позовом в якому вказала, що з відповідачем ОСОБА_2 вона зареєструвала шлюб 15 квітня 2017 року. Від шлюбу у сторін позову народилась дитина - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З жовтня 2018 року позивач та відповідач проживають окремо один від одного. Позивач в теперішній час не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини та на утримання позивача не надає, будь-яких утримань по виконавчим документам з відповідача не провадиться. В зв`язку з наведеним позивачка просила суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на місяць, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 травня 2019 року та до повноліття дитини. Стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1061 грн. щомісячно, як з особи, яка повинна утримувати жінку, з якою проживає дитина, яка не досягла трирічного віку, починаючи з 03 травня 2019 року та до досягнення дочкою трирічного віку.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 30 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та жінки, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на місяць, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 травня 2019 року та до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_1 судовий збір на користь держави у розмірі 768,40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, щодо стягнення на користь позивачки аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки таке право позивачки закріплено законодавчо і відповідач у справі не довів неможливості надання такого утримання.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційних скарг є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог виходив з того, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо будь яких обтяжень у відповідача у матеріальному та сімейному становищі, що дає можливість стягнення аліментів на утримання дитини у заявленому розмірі, між тим враховуючи, що під час судового розгляду не доведено, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачці до досягнення дитини трирічного віку в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується частково, виходячи з наступного.

Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

За положенням ст.ст.141, 180-182 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Сторони у справі є батьками малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю і знаходиться на її утриманні (а.с.6,8).

Позивачка ОСОБА_1 не працює, оскільки доглядає за донькою до досягнення нею трирічного віку.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою працездатного віку, офіційно не працевлаштований, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліментних зобов`язань не має.

Визначаючи розміру аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції врахував її вік, потребу в утриманні від батьків, стан здоров`я дитини, зростання її потреб з досягненням відповідного віку тощо та обґрунтовано визначив розмір стягнення у частці від заробітку відповідача.

З розміром аліментів на утримання доньки позивачка погодилась і в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржує.

Вирішуючи вимоги щодо стягнення коштів на утримання матері малолітньої дитини, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ч.ч. 2,6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася спільна дитина, батьком якої є відповідач.

Обов`язки з утримання дитини виконує позивачка, так як саме з нею проживає дитина, що не спростовано відповідачем.

В силу того, що дитині на час розгляду справи виповнився один рік, відповідачка не має можливості працювати та забезпечувати себе та дитину.

Відповідач, в совою чергу, є особою працездатною, має можливість надавати допомогу доньці та її матері, які на теперішній час в силу обставин не можуть забезпечити себе всім необхідним.

Зважаючи на те, що належних і допустимих доказів неможливості надання утримання позичці до досягнення дитиною трирічного віку відповідач не надав, оскільки його посилання на утримання матері та бабусі не підтвердженні, а наявність у нього другої дитини, яка з ним не проживає, не впливає на право позивачки на отримання відповідного утримання, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що вимоги позивачки в цій частині є законними та обґрунтованими, між тим підлягають задоволенню частково у розмірі 800 грн.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог з приводу стягнення коштів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку і ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити наступне.

За положеннями ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України: для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем у справі на підтвердження витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн. надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_7 , копію договору про надання правничої допомоги укладеного з адвокатським об`єднанням «Олешко і Скрипка», копію ордеру, виданого вказаним адвокатським об`єднанням, копію квитанції про сплату послуг за підготовку апеляційної скарги у розмірі 2000 грн. сплаченого на користь адвокатського об`єднання «Олешко і Скрипка».

Будь-яких доказів на підтвердження не співмірності витрат відповідача на правничу допомогу відповідач суду не надавав, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявляв.

При визначенні суми компенсації витрат на правовому допомогу, судом враховується складність справи, обсяг наданих юридичних послуг, а також пропорційність задоволення вимог апеляційної скарги, в зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити вказані вимоги апелянта.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Нємни Тетяни Ігорівни задовольнити частково.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 30 серпня 2019 року у цій справі скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення коштів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку та прийняти в цій частині нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання до досягнення дитиною трьох років задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 кошти на її утримання у розмірі 800,00 грн., щомісяця до досягнення дитиною ОСОБА_5 трирічного віку, починаючи з 03 травня 2019 року і до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 12 грудня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков