Провадження № 2/317/46/2019
Справа № 317/1055/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Громової І.Б.

при секретарі Коваль В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Відрадненське» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Відрадненське» в якій вона просить визнати недійсним договір оренди від 03.01.2008 р., укладений між нею та ПАТ "Відрадненське", який зареєстровано у Державному реєстрі земель, про що вчинено запис від 10.03.2011 за № А037.

Свої вимоги позивач ОСОБА_2 мотивує тим, що вона є власником земельної ділянки площею 2,4600 га, яка розташована на території Августинівської сільської ради Запорізького району на підставі державного акту про право власності на землю від 04.04.2003 р. IV - ЗП № 008906. 03.01.2008 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі, який зареєстровано у Державному реєстрі земель, про що вчинено запис від 10.03.2011 р. за № А037.

Згідно з п. 1 вказаного договору, орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться: на території Августинівської сільської ради, що на час розгляду справи входить до Широківської обєднаної територіальної громади.

Згідно з п.2 вказаного договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,4600 га у тому числі 2,4600 га рілля.

Згідно з п. 5 вказаного договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 14421,25 грн.

Згідно з п. 8 вказаного договору, зазначений договір укладено строком на 10 років.

Згідно з п. 9 вказаного договору, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: - орендар щорічно сплачує орендодавцеві орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової вартості землі, що становить 432,63 грн.

Зі змісту акту приймання передачі земельної ділянки по договору оренди від 03.01.2008 р. вбачається, що акт складено на підтвердження передачі у користування від Позивача до Відповідача земельної ділянки загальною площею 2,4600 га, розташованої за адресою Августинівська сільська рада, кадастровий номер :03:002:0023.

Зі змісту акту визначення меж земельної ділянки в натурі (додаток до спірного договору оренди) від 03.01.2008 р. вбачається, що предметом акту є узгодження між Позивачем та Відповідачем в натурі зовнішніх меж земельної ділянки: площею 2,4600 га (рілля), кадастровий номер земельної ділянки :03:002:0023

Згідно з витягом № 1547 з технічної документації про визначення грошової оцінки земельної ділянки, виданого Відділом земельних ресурсів у Запорізькому районі 01 квітня 2008 року, земельній ділянці загальною площею 2,4600 га, що належить Позивачу на праві власності на підставі державного акту про право власності на землю від 04.04.2003 IV - ЗП № 008906, яка розташована на території Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області визначено нормативну грошову оцінку в розмірі 14421,25 грн.

Згідно з довідкою про правовий статус земельної ділянки № 3068, виданої Відділом земельних ресурсів у Запорізькому районі 06.06.2008 р., земельній ділянці загальною площею 2,4600 га, що належить Позивачу на праві власності на підставі державного акту про право власності на землю від 04.04.2003 IV - ЗП № 008906, яка розташована на території Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області присвоєно кадастровий номер :03:002:0023.

Позивач вважає, що в момент укладення спірного договору між ним та Відповідачем не досягнуто згоди щодо істотних умов вказаного правочину, що обумовлює невідповідність цього правочину внутрішній волі Позивача.

Спірний договір оренди на думку позивача не відповідає умовам ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції закону N 107-VI від 28.12.2007 р., чинному на час виникнення спірних правовідносин), змісту правової позиції Верховного суду України за наслідками розгляду справи № 6-77цс12 (постанова від 18.07.2012 р.) та не містить усіх істотних умов, а фактичні обставини справи свідчать, що сторони відповідного правочину не мали і реальної можливості зазначити в договорі всі відповідні умови на момент його укладення.

Зазначає що, в спірному договорі оренди земельної ділянки не зазначено наступні умови: не зазначено кадастровий номер; не досягнуто згоди щодо розміру орендної плати, порядку її перегляду; не досягнуто згоди щодо умов збереження стану об'єкта оренди; не визначено сторону, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; не досягнуто згоди щодо інших умов (п. 19 спірного договору оренди); не досягнуто згоди щодо умов страхування земельної ділянки (п. 33 спірного договору оренди).

Вказані обставини свідчать про невідповідність спірного правочину вимогам законодавства (чинного на час виникнення спірних правовідносин), а також про невідповідність цього правочину внутрішній волі Позивача.

На переконання позивача, вказаний правочин підлягає визнанню недійсним.

Від представника відповідача ПАТ «Відрадненське» до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У відзиві зазначив наступне:

Між сторонами по справі 03.01.2008 року було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,4600 га, яка розташована на території Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Пунктом 5 спірного договору визначено нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка на час укладання договору становила 14 421,25 гривень.

Пунктом 8 договору визначено строк його дії -10 років.

Пунктом 9 спірного договору сторонами погоджено розмір орендної плати за землю, яка становить 3% від нормативної грошової вартості землі і сплачується орендарем (відповідачем) щорічно в строк до 20 числа першого за звітним роком місяця.

Пунктом 13 Договору визначено умови перегляду сторонами розміру орендної плати, серед яких зазначено (у разі настання однієї з цих умов) - зміни умов господарювання, зміни розміру земельного податку, підвищення цін; тарифів, в тому числі інфляції, погіршення стану орендовано земельної ділянки не з вини орендаря, що повинно бути підтверджено документами.

Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та п. 43 спірного договору невідємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі обєкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим законом.

Тож, як вбачається з письмових додатків, наданих самим позивачем до матеріалів справи, спірний договір містить акт приймання передачі земельної ділянки, копію державного акту на право власності на землю з планом зовнішніх меж земельної ділянки, довідку про правовий статус земельної ділянки із вказаним кадастровим номером орендованої ділянки, копію витягу з технічної документації про визначення грошової оцінки земельної ділянки, копію експлікації земельних угідь, наданих в оренду з описом меж земельної ділянки, схема земельної ділянки на місцевості із визначенням її місця розташування та оригінал Акту визначення меж земельної ділянки в натурі, який також містить кадастровий номер орендованої земельної ділянки. Враховуючи те, що всі зазначені додатки до договору є його невідємними частинами, посилання Позивача на відсутність кадастрового номеру в договорі є такими, що не відповідають дійсності.

До того ж, відповідач вважає за доцільне зауважити, що спірний договір оренди землі, який укладався між сторонами, має типову форму, затверджену постановою КМУ № 220 від 03 березня 2004 року, і будь- яких інших додаткових умов, не передбачених цією типовою формою, сторони не погоджували.

Щодо умов збереження орендованої землі, погоджених сторонами відповідач зазначив:

- п.17 спірного договору сторони погодили такі умови, а саме: орендарю (відповідачу по справі) надано право проводити поліпшення стану земельної ділянки з метою ефективного її використання та підвищення родючості: обовязком орендаря (відповідача) визначено здійснення ним всіх технологічним операцій при використанні землі з урахуванням норм і правил, встановлених нормативно-правовими актами України. Щодо тверджень позивачки про недосягнення згоди між сторонами щодо ризиків випадкового знищення обєкта оренди та умов страхування обєкту оренди;

- п.32 спірного договору оренди чітко визначає сторону, яка несе ризик випадкового знищення орендованої земельної ділянки, а також пунктом 33 цього ж договору визначено, що обєкт оренди не підлягає страхуванню на весь період дії договору. Зважаючи на те, що типовий договір оренди землі містить два можливих варіанти погодження вищевказаних умов, непотрібний має бути викресленим в самому тексті договору, приписання літерами відповідної сторони не вимагається.

Спірний договір містить всі необхідні додатки до нього, належним чином є зареєстрованим в ЗРФ «Центр ДЗК» (державна реєстрація договору оренди була обовязковою на час укладення договору), підписаний сторонами та скріплений печаткою ПАТ «Відрадненське» (орендаря). Також, починаючи з моменту укладання та до теперішнього часу між сторонами фактично відбувались орендні відносини, зі свого боку ПАТ «Відрадненське» (відповідач) виконував всі обовязки, передбачені умовами договору, позивачем жодних претензій або пропозицій про внесення змін до умов договору не вносилось.

Крім цього позивач посилається в пункті 2.1 позовної заяви на ЗУ «Про оренду землі» від 28.12.2007 року, проте на час укладення договору діяв ЗУ «Про оренду землі» від 01.01.2008 року. Підставою для внесення змін є ЗУ «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року.

Законом України «Про оренду землі» в редакції від 01.01.2008 р. (чинного на момент укладення спірного договору), а саме ст. 15 було визначено вичерпний перелік умов, які на той час вважались істотними для договорів оренди землі, серед цих умов визначені: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки): в Строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру індексації, форм платежу, строків, порядку їх внесення і перегляду та відповідальності за несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкту оренди; існуючі обмеження (обтяження), щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкту оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Всі інші умови можуть бути внесені до договору сторонами, але це є правом, яким сторони не скористувались при укладенні спірного договору.

У судове засідання позивачка не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 в судове засідання зявився, позов підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні змісту позову.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивачки, суд вважає, що позов не є обґрунтованим та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів цивільної справи вбачається і судом встановлено, що позивачці на підставі державного акту серії IV - ЗП № 008906, виданого Запорізькою районною державною адміністрацією від 04.04.2003 р., належить земельна ділянка площею 2,4600 га, що розташована на території Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, кадастровий номер земельної ділянки :03:002:0023.

03.01.2008 р. між сторонами було укладено договір оренди землі, строком на десять років, який зареєстрований 10.03.2011 року у Відділі Держкомзему у Запорізькому районі Запорізької області за номером А037.

Факт передачі у оренду земельної ділянки від позивача до відповідача підтверджується актом прийому - передачі обєкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди від 03.01.2008 року, актом визначення меж земельної ділянки в натурі, кадастровим планом земельної ділянки.

Відповідно до п.8 договір укладено на 10 років, строк закінчення (місяць, день, рік) договору у зазначеному пункті не визначено.

Згідно з п.43 договору, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Із розяснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «По судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Істотні умови договору оренди землі визначені у частині 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі».

Згідно із частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) на час реєстрації спірного договору до істотних умов договору оренди землі були віднесені: обєкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану обєкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

В силу частини 1 статті 210 ЦК України та частини 1 статті 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації і, з огляду на зміст статей 210, 640 ЦК України та статті 18 Закону України «Про оренду землі», є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 р. № 2073, для державної реєстрації договорів оренди юридична або фізична особа (заявник) подає особисто або надсилає поштою до відповідного державного органу земельних ресурсів: заяву про державну реєстрацію договору оренди; договір оренди (у трьох примірниках); план (схему) земельної ділянки, яка надається в оренду (у трьох примірниках); рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання в оренду земельної ділянки, що перебуває у державній або комунальній власності; результати конкурсу чи аукціону - у разі набуття права на оренду земельної ділянки на конкурентних засадах; копію державного акта на право власності на землю, що перебуває у власності фізичних або юридичних осіб.

Пунктом 8 вищевказаної Постанови Кабінету Міністрів України передбачено, що у договорі оренди відповідно до статті 14 Закону України «Про оренду землі» мають бути зазначені такі істотні умови: 1) обєкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); 2) термін договору оренди; 3) орендна плата (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду); 4) цільове призначення, умови використання і збереження якості землі; 5) умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; 6) існуючі обмеження та обтяження щодо використання земельної ділянки; 7) сторона (орендодавець чи орендар), яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкта оренди чи його частини; 8) відповідальність сторін. За згодою сторін у договорі оренди земельної ділянки можуть бути зазначені й інші умови (якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобовязань сторін, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення договору оренди тощо).

З положень п. 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 р. вбачається, що відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених пунктом 8, порушення вимог статей 4, 5, 6, 7, 9, 13, 15 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до законів України.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів, їх недодержання є підставою для визнання правочинів недійсними. Відсутність істотних умов договору, визначених статтею 15 Закону України «Про оренду землі» є окремою підставою для визнання договору недійсним.

Згідно частини 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Статтями 21, 22 Закону в зазначеній редакції визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати.

В період з 2008 до 2010 років реєстрація правовстановлюючих документів на земельні ділянки здійснювалася Центром державного земельного кадастру згідно з Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 № 174, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.07.2003 за № 641/7962.

Земельна ділянка згідно пункту 20 договору передана у користування на умовах оренди згідно акта приймання-передачі земельної ділянки від 03.01.2008 року.

У пунктах 2, 5 договору визначено, що в оренду передається земельна ділянка площею 2,4600 га, нормативно грошова оцінка якої становить 14421,25 грн.

За умовами пунктів 9 - 14 укладеного сторонами договору орендна плата виплачується орендарем у грошовій, натуральній на суму 432,63 грн., що становить не менше 3% від нормативної вартості орендованої земельної ділянки.

Звертаючись до суду, позивачка заявлені вимоги обґрунтувала тими обставинами, що спірний договір оренди не містить усіх, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», істотних умов.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обовязковою умовою для визнання договору оренди землі недійсним є не тільки відсутність певних істотних умов в договорі, а і встановлене судом порушення прав позивача такою відсутністю (Постанова ВСУ у справі № 6-233цс14).

Верховний суд України в ухвалі від 04.02.2015 р. у справі № 6-233цс14 вказав, що під час розгляду позову про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки не достатньо встановити лише факт відсутності в оспорюваному договорі істотних умов, обовязковість визначення яких встановлена частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі».

Крім встановлення факту відсутності істотних умов в договорі оренди земельної ділянки, суд також має вказати в мотивувальній частині свого рішення, яким саме чином це порушило субєктивні права позивача. Тільки в цьому випадку рішення суду можна буде вважати законним та обґрунтованим.

Отже відсутність у договорі оренди землі певної істотної умови саме по собі є лише формальним приводом звернення до суду та не може вважатися підставою для визнання такого договору недійсним. Ця правова позиція викладена також у постановах від 21.09.2016 у справі № 6-1512цс16 та від 02.07.2014 р. у справі № 6-88цс14, від 25.12.2013 р. у справі № 6-78цс13.

Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту порушення її прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Представник позивача в судовому засіданні вказав, що йому не відомо чи отримувала позивачка орендну плату. Н цьому питанні вона не наголошувала.

Згідно частини 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто вказаними законодавчими нормами визначено свободу договору і свободу у виборі розміру, форми та строків внесення орендної плати за землю (окрім землі державної та комунальної власності).

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар сплачує орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Орендна плата може сплачувати у таких формах: грошовій, натуральній, відробітковій (надання послуг орендодавцю).

Розмір орендної плати за оренду як земельної ділянки, так і за оренду земельної частки (паю), про що свідчать типові форми договорів оренди земельної ділянки (Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 р. № 161-XIV та постанова КМУ від 03.03.2004 № 220) та оренди земельної частки (паю) (наказ Держкомзему від 17.01.2000 № 5), визначаються за домовленістю між орендодавцем та орендарем.

Нормами чинного законодавства України передбачено запровадження рекомендованого мінімального розміру орендної плати за користування земельною часткою (паєм).

Відповідно до п. 1 Указу Президента від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» (зі змінами та доповненнями) було визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Базою для розрахунку мінімального розміру орендної плати за користування землею є нормативна грошова оцінка землі.

Нормативно-правовими актами України не передбачено спеціального механізму визначення плати за оренду приватних земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Керуючись принципом свободи договору, сторони можуть встановити розмір плати за оренду приватної земельної ділянки у фіксованій сумі, відсотковому відношенні до грошової оцінки земельної ділянки (як нормативної, так і експертної) або погодити інший механізм визначення розміру такої орендної плати. Головне, щоб цей механізм був життєздатним, не допускав неоднозначного тлумачення та відповідав внутрішній волі сторін.

Пунктами 9, 10, 11 спірного договору сторони визначили, що орендна плата виплачується у грошовій, натуральній формі на суму 432,63 гривень, що становить не менше 3 відсотки від вартості орендованої земельної ділянки (згідно додатку), обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Пунктом 5 договору зазначено нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка на дату укладення договору становила 14421,25 грн.

Протягом дії договору у сторін не виникало спору щодо різного тлумачення терміну «вартість земельної ділянки», орендна плата розраховувалась відповідно до нормативної грошової оцінки.

Судом встановлено, що відповідач щорічно сплачував орендну плату на користь позивача. Позивач приймала від відповідача виконання договору без жодних заперечень, не висловлювала інших побажань або пропозицій щодо суми орендної плати, форми та термінів/строків її виплати, а також не ініціювала укладення додаткових угод до договору, не зверталася до відповідача із пропозицією провести у визначеному чинним законодавством порядку визначення вартості переданої ним в оренду земельної ділянки і відповідно не ставила питання про таке визначення в невірному розмірі.

Як вбачається з письмових додатків, які є невідємними частинами договору, спірний договір містить акт приймання передачі земельної ділянки, копію державного акту на право власності на землю з планом зовнішніх меж земельної ділянки, довідку про правовий статус земельної ділянки із вказаним кадастровим номером орендованої ділянки, копію витягу з технічної документації про визначення грошової оцінки земельної ділянки, копію експлікації земельних угідь, наданих в оренду з описом меж земельної ділянки, схема земельної ділянки на місцевості із визначенням її місця розташування та оригінал Акту визначення меж земельної ділянки в натурі, який також містить кадастровий номер орендованої земельної ділянки. Враховуючи вищевикладене, посилання позивача на відсутність кадастрового номеру в договорі є такими, що не відповідають дійсності.

Крім того, укладений сторонами договір оренди містить: площу земельної ділянки та територію, на якій розташована земельна ділянка, що в достатній мірі ідентифікує земельну ділянку. Підтвердженням ідентифікації земельної ділянки свідчать умови договору.

З урахуванням фактичних обставин справи та дотриманням інтересів усіх учасників договору суд вважає, що сторони врегулювали в договорі свої відносини на власний розсуд, як це передбачено статтею 6 ЦК України, чітко розуміли обсяг прав та обовязків за договором, добросовісно їх виконували погодженим способом, не порушуючи законних прав один одного, зокрема, позивач з часу укладення договору отримував орендну плату у встановлені договором строки.

В разі наявності припущень щодо порушення її прав чи інтересів позивач мала і має право звернутись до відповідача із вимогою про тлумачення змісту укладеного договору оренди землі або ж внесення змін до нього.

Встановлено, що позивач не висловлювала жодних претензій та пропозицій щодо умов договору, його уточнення, зміни, тлумачення, тощо, не заявляла про невідповідність умов спірного договору оренди земельної ділянки нормам чинного законодавства, у т.ч. щодо строків, форми та порядку виплати їй орендної плати.

Матеріали справи не містять доказів про те, що права позивача порушуються у звязку з відсутністю в договорі оренди. умов про визначення у договорі сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкта оренди чи його частини умов збереження стану обєкта, умов щодо страхування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, не є доведеними.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовувала свої вимоги, не доведено порушення її прав орендодавця. Фактичне виконання договору свідчить про погодження сторонами усіх істотних умов та не порушує жодних прав чи інтересів позивача.

Суд дійшов висновку, що права позивача як орендодавця не порушені, а умови договору, на які вона посилається, підлягають уточненню в позасудовому порядку.

За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позову про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, оскільки не вбачається факту порушення прав позивача укладенням цього договору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 12, 13, 80, 81, 89, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ЗУ «Про оренду землі», ст. ст. 203, 210, 627, 640, 638, 792 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Відрадненське» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст буде виготовлено 27.01.2019 року.

Суддя І.Б. Громова