ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

29 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі судді Ткаченко І.Ю., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

13 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційної скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2019 року, яка ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року залишена без руху (а.с. 80-81).

28 листопада 2019 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 . Зокрема, до винесення рішення по справі № 201/3504/19 заявник просить заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які дії, відчужувати в будь-який спосіб (продаж, застава, міна, дарування) житловий будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 .

В обгрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину (свідоцтво про право на спадщину земельної ділянки № НОМЕР_1 та свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_2 ). Враховуючи викладене, ОСОБА_1 вважає, що вказана обставина може істотно ускладнити або унеможливити подальший розгляд апеляційної скарги, оскільки існує досить висока ймовірність того факту, що відповідач може в будь-який час здійснити відчуження спірного житлового будинку на користь інших осіб.

Заявник вказує на те, що 11.10.2019 року відповідач зняв його з місця реєстрації за адресою АДРЕСА_1 у невстановленому законом порядку, без його згоди та повідомлення його про вчинення таких дій.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що невжиття відповідного заходу суттєво ускладнює розгляд апеляційної скарги та виконання рішення у разі відчуження спірного житлового будинку.

Частиною першою ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1. ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинні міститися: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціна позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

В клопотанні про забезпечення позову ОСОБА_1 не навів доказів чому не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також заявник не зазначив доказів, що існує реальна загроза невиконання рішення суду, між тим заявник не надає доказів того, яким саме чином невжиття заходів забезпечення позову ускладнюють розгляд апеляційної скарги.

Крім зазначеного, ОСОБА_1 просить застосувати такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно відповідача.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб.

Відповідно до п.5.6.1Інструкції про проведення виконавчих дій арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам, однак про застосування саме такого засобу забезпечення позову як арешт - позивачем належним чином не вмотивовано, а тому може призвести до безпідставної заборони користуватись майном та передачу його іншим особам, що є обмеженням права власності.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4» роз`яснив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, у відповідності із вищевикладеним, враховуючи зміст заяви, предмет позову, конкретні обставини по справі, та з урахуванням змісту зазначених норм процесуального права, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-152 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: І.Ю.Ткаченко