Справа № 155/1200/17 Головуючий у 1 інстанції: Адамчук Г. М.
Провадження № 22-ц/802/522/19 Категорія: 47 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Матвійчук Л. В., Киці С.І.

секретар Галицька І. П.

з участю: представника відповідача Олейника І . Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Горохів-насіння» про визнання недійсним договору оренди землі за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 01 березня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 2.3316 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована на території Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області. 02 вересня 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди землі №22. Укладаючи договір, позивач надала свою згоду на те, що строк його дії буде складати 5 років. Однак, відповідно до витягу з Державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, виданого реєстраційною службою Горохівського районного управління юстиції Волинської області, 19 вересня 2013 року державним реєстратором було зареєстровано договір оренди землі №22 від 02 вересня 2013 року, в якому зазначено, що договір укладено не на п`ять, а на десять років, до 02 вересня 2023 року.

Позивач вважає, що відповідач ввів її в оману щодо істотної умови договору оренди землі, фактично підмінив перший аркуш спірного договору та подав на державну реєстрацію права оренди ту редакцію договору, яка відповідала його інтересам та майновій зацікавленості. Враховуючи вищенаведене, просила визнати недійсним договір оренди землі №22 від 02 вересня 2013 року.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 01 березня 2019 року відмовлено у задоволені позову.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач указує, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 введено в оману стосовно строку укладення договору оренди землі. Їй надано копію договору, вона з ним ознайомлювалась, після чого його підписала.

Такі висновки суду зроблені з додержанням норм матеріального та процесуального права виходячи з наступного.

На підставі досліджених доказів судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2.3316 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована на території Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 .

02.09.2013 між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Горохів-насіння» укладено договір оренди землі №22, на підставі якого товариству було передано в оренду вищевказану земельну ділянку (а.с. 12-13).

Згідно з п.8 договору оренди договір укладено на 10 років.

Зі змісту акту прийому-передачі земельної ділянки за договором оренди вбачається, що позивач ОСОБА_2 передала ТзОВ «Горохів-насіння» земельну ділянку площею 2,3316 га (а.с. 14).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, виданого реєстраційною службою Горохівського районного управління юстиції Волинської області, 27 вересня 2013 року державним реєстратором було зареєстровано договір оренди землі №22 від 02 вересня 2013 року, договір укладено до 02 вересня 2023 року на 10 років (а.с. 16).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частини 1 статті 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частинами першою-третьою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правові наслідки вчинення правочину під впливом помилки й обману передбачені статтями 229, 230 ЦК України.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Як роз`яснено у пунктах 19, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року відповідно до статей 229 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Позивач ОСОБА_2 звернулася з вимогами про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між нею та ТзОВ "Горохів-насіння", посилаючись на те, що відповідач ввів її в оману щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема вона вважала, що укладає договір строком на 5 років.

На обґрунтування свого позову, позивач подала до суду копію договору оренди землі №22 від 02.09.2013, в якому в пункті 8 передбачено, що він укладений на 10 років. Доказів, які б підтверджували доводи, що сторони погодили інший строк ніж той, що визначений у договорі, позивач не подала.

Оскільки ОСОБА_2 не доведено, що при укладенні оспорюваного договору її було введено в оману, натомість зі змісту позовної заяви можна зробити висновок, що при підписанні договору оренди вона внаслідок власного недбальства (через неуважність, не читаючи змісту документу, який підписувала, або з інших причин, які вона не називає) погодилась з положенням, що земельна ділянка передається в оренду строком на 10 років, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання цієї угоди недійсною із передбачених статтями 229, 230 ЦК України підстав.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права безпідставні, носять суб`єктивний характер, зводяться лише до переоцінки доказів по справі, та непогодженням з їх оцінкою, тоді як колегія суддів дійшла висновку, що суд розглядаючи справу оцінив докази по справі у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та норми діючого законодавства, які регулюють спірні відносини, що склалися між сторонами по справі, колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що позивачем не доведено в судовому засіданні належними та допустимими доказами обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, в тому числі і обставин введення її в оману під час підписання договору, як і не доведено в чому виразилось порушення прав позивача оспорюваним договором оренди землі, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є законним і обгрунтованим підстав для його зміни чи скасування судова колегія не вбачає.

У відзиві на апеляційну скаргу представником відповідача заявлено клопотання про стягнення з позивача понесених судових витрат, а саме витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. З ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоктата визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, такі витрати підлягають відшкодуванню особі, на користь якої постановлене рішення, у разі їх доведеності.

В обгрунтування підстав для відшкодування понесених відповідачем витрат, представник Олейник І.Ю. додав договір про правову допомогу ТзОВ "Горохів-насіння". З цього договору вбачається, що адвокат Олейник І.Ю. надає постійну правову допомогу відповідачу. Цей договір не містить переліку повноважень, наданих адвокату для представництва у даній справі, у ньому не зазначено, які саме роботи зобов"язувався виконати адвокат і в якому обсязі, які послуги він зобов"язався надати в даній справі і яка вартість цих послуг. Доданий представником акт виконаних робіт складений 28 травня 2019 року , у той час як судове засідання у Волинському апеляційному суді було призначене і відбулось 30 травня 2019 року, також в акті відсутні відомості про вартість однієї години роботи. Крім того, згідно з платіжним дорученням, ТзОВ "Горохів-насіння" перерахувало адвокату 6 000 грн. ще 23 травня 2019 року, тобто, до видачі ордера на представництво адвоката в апеляційному суді та до складання акта виконаних робіт. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу з позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 01 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: