Житомирський апеляційний суд
Справа №289/2076/18 Головуючий у 1-й інст. Міхненко С. Д.
Категорія 19 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 29 січня 2019 року під головуванням судді Міхненка С.Д.

у цивільній справі №289/2076/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним пункту 4 Договору №8 від 05 квітня 2017 року "Про дострокове припинення зобовязань" та розірвання Договору від 01 лютого 2017 року №2 "Про надання правої допомоги" в частині відсутності матеріальних претензій та стягнення коштів в розмірі 15 000 грн., зайво сплачених за договором,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулась до Радомишльського районного суду Житомирської області із даним позовом. З урахуванням уточнень до позовної заяви просила визнати недійсним п.4 Договору №8 «Про дострокове припинення зобовязань» та розірвання Договору від 01.02.2017 року №2 «Про надання правової допомоги» в частині відсутності матеріальних претензій і стягнути з відповідача зайво сплачених 15 000 грн.В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 01 лютого 2017 року між нею та членом ради адвокатів Житомирської області адвокатом ОСОБА_4 укладено Договір №2 «Про надання правової допомоги». На виконання умов Договору 01 лютого 2017 року вона в присутності свого чоловіка ОСОБА_5 передала відповідачеві кошти в сумі 500 доларів США, що станом на день укладення договору становило 13540 грн., та 14500 грн., тобто всього 28040 грн.

На час укладення Договору №2 перед адвокатом стояло завдання підготувати апеляційну скаргу на рішення Васильківського міськрайоного суду Київської області від 29 серпня 2011 року, ухвалене у справі за позовом ОСОБА_6 до Васильківської міської ради, ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно.

Однак, з незрозумілих для позивача підстав, ОСОБА_4 через два місці після укладення Договору №2 відмовився від надання правової допомоги та надав позивачу для підпису Договір №8 від 05 квітня 2017 року «Про дострокове припинення зобовязань та розірвання Договору від 01 лютого 2017 року №2 «Про надання правої допомоги», який вона підписала не читаючи та не вникаючи у зміст цього Договору. Тому змушена була звернутись до суду за захистом своїх прав. Вважає, що такими діями адвокат ОСОБА_4 шахрайським способом заволодів її коштами в сумі 15 000 грн., оскільки обсяг роботи, яка була виконана адвокатом за укладеним між сторонами Договором №2, вона оцінює в 12 000 грн.

Розпорядженням голови Радомишльського районного суду від 02 листопада 2018 року справу передано на розгляд Малинському районному судові Житомирської області.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 29 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю вимог.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обємі та стягнути з відповідача судові витрати. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне, необґрунтоване та постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що 01.02.2017 року між сторонами був укладений договір №2 про надання правової допомоги, за яким апелянт надала адвокату ОСОБА_4 грошові кошти (гонорар) у сумі 500 доларів США і 14 500 грн., а останній зобовязувався надавати правову допомогу. Проте, відповідач навмисно приховав факт отримання саме такої суми грошей, у тому числі в іноземній валюті, з його ж слів, щоб менше платити податків. Крім того, укриваючи свої шахрайські, на думку апелянта, дії відповідач 05.04.2017 року у своєму автомобілі дав позивачці для підпису Договір №8 «Про дострокове припинення зобовязань та розірвання Договору від 01.02.2017 року» та Акти здавання-приймання послуг з надання правової допомоги» від 13.02.2017 року, 14.03.2017 року та 04.04.2017 року, які були датовані задніми числами, оскільки були підписані позивачкою одночасно з підписанням 05.04.2017 року Договору №8 «Про дострокове припинення зобовязань та розірвання Договору від 01.02.2017 року. За таких обставин вважає, що судом першої інстанції зроблені висновки, які не відповідають реальним обставинам справи.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається і сторони не заперечують, що 01 лютого 2017 року між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_4 укладено Договір №2, відповідно до умов якого ОСОБА_3 як клієнт доручила, а ОСОБА_4 як адвокат прийняв на себе зобов'язання на представництво її прав і законних інтересів та надання їй правової допомоги у цивільних, адміністративних справах, кримінальних провадженнях, у судах загальної юрисдикції. Адвокат наділяється правом підписувати всі процесуальні та інші документи та звернення, витребувати документи та звернення, надавати клієнту консультації в правових питаннях, а клієнт зобовязується виплатити адвокату гонорар за надання правової допомоги ( пункт 1 Договору).

Відповідно до п.п.3.1,3.2,3.4 п.3 Договору №2 за надання правової допомоги оплата гонорару здійснюється клієнтом за системою погодинної оплати, шляхом оплати згідно виставленого адвокатом рахунку, у якому вказується кількість годин, витрачених на справу, надання послуги та їх вартість, а також усі витрати адвоката протягом трьох банківських днів з дня отримання рахунку. Оплата гонорару може здійснюватися шляхом авансування.

Усі платежі по Договору проводяться в гривнях. Сторони за взаємною згодою можуть визначити гонорар у фіксованій сумі.

У пункті 6.1 договору визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання та діє, якщо він достроково не буде припинений з ініціативи клієнта до 30 квітня 2017 року включно(а.с.55-57).

На виконання умов Договору №2 ОСОБА_3 сплатила ОСОБА_4 обумовлену сторонами вартість послуг у фіксованій сумі в розмірі 17710 грн., з яких 500 грн. були сплачені ОСОБА_3 внесенням авансу в безготівковій формі на поточний рахунок позивача в АТ КБ «Приватбанк» згідно рахунку №1 від 01 лютого 2017 року та 17210 грн. внесенні готівкою згідно рахунку №2 від 01 лютого 2017 року( а.с.60,61,201).

Доходи, отримані ОСОБА_4, відображені у книзі обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність (а.с.62 -66).

Акти здавання приймання послуг з надання правової допомоги від 13 лютого 2017 року, 14 березня 2017 року та 04 квітня 2017 року щодо виконання умов Договору, ОСОБА_3 підписала без будь яких застережень(а.с.67-69).

Судом першої інстанції встановлено, що при укладенні Договору №2 «Про надання правової допомоги» від 01 лютого 2017 року, між сторонами досягнуто згоди із усіх істотних умов: предмет, умови та порядок його виконання, порядок оплати, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Угода укладена в письмовій формі, сторони угоди мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін біло вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Будь яких зауважень зі сторони ОСОБА_3 при укладенні договору не надходило.

05 квітня 2017 року сторонами підписано Договір №8 «Про дострокове припинення зобовязань та розірвання Договору № 2 від 01 лютого 2017 року «Про надання правої допомоги».

Відповідно до змісту п.2 Договору, адвокатом розяснено клієнту причини, що потягли ініціювання ним дострокового припинення зобовязання та розірвання Договору №2, а також вчасно повідомлено клієнта про всі можливі наслідки розірвання договору.

Пунктом 4 Договору (який позивач просить визнати недійсним) передбачено, що Договір № 2 є розірваним, а всі зобовязання сторін за Договором №2 є припиненим з моменту підписання сторонами Договору №8, будь яких претензій в тому числі майнового та немайнового характеру у сторін одна до іншої з приводу виконання умов Договору № 2 та Договору №8 відсутні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що достатніх підстав для задоволення позову не було.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із статтею 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 50676-VI (далі - Закон), договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги.

Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

За договором про надання послуг виконавець зобов'язаний надати послугу, а замовник - оплатити її. За змістом статей 632,903 ЦК України ціна договору (плата за договором) - форма грошового визначення вартості наданих послуг. Оплата виконавцю послуги здійснюється за виконання ним договірного обов'язку з її надання.

Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до статті 30 Закону визначаються в договорі про надання правової допомоги.

У відповідності до статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилалася на те, що оспорювані угоди були укладені внаслідок обману її відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

При цьому правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

В даному випадку позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження наявності в діях відповідача умисних дій щодо введення позивачки в оману.

Доводи позивача спростовуються наданими відповідачем доказами про внесення ОСОБА_3 авансу в безготівковій формі в розмірі 500 грн. на поточний рахунок позивача в АТ КБ « Приватбанк » згідно рахунку № 1 від 01 лютого 2017 року та внесенням авансу готівкою в розмірі 17210 грн. згідно рахунку № 2 від 01 лютого 2017 року.

Саме ця сума коштів (17710 грн.) зазначена і в п.5 Договору №8.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а зводяться до переоцінки доказів.

Разом з тим, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 29 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: судді:

Повний текст постанови складений 28.03.2019 року.