Справа № 509/4562/18
04 грудня 2019 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Кочко В.К.,
при секретарі - Савченко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт.Овідіополь цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СКФ» та ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення комунальних платежів
Позивачі 03.10.2018 р. звернулися до суду з позовом у якому просили стягнути з відповідачів витрати на утримання нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачам у рівних частинах.
Позивачі надали письмову заяву про підтримку позову, просили справу розглянути за їх відсутності, погодилися на заочний розгляд справи.
Відповідачі про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, однак в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали.
Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідачів в розгляді справи.
Відповідач ОСОБА_2 через канцелярію суду подав заяву про зупинення провадження до закінчення розгляду іншої справи № 509/3618/15-ц, вважаючи, що рішення по цій справі може мати значення для розгляду поточної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченихцим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини.
Нежитлова будівля АДРЕСА_1 є невід`ємною частиною єдиного майнового комплексу під АДРЕСА_1 , який раніше повністю належав позивачу ОСОБА_1 згідно свідоцтва від 14.04.2008 року про право власності № НОМЕР_5 на цю будівлю.
Відповідачі з 22 травня 2014 рокустали спільними власниками у рівних долях нежитлової будівлі АДРЕСА_1 , яка є невід`ємною 1/3 частиною нежитлової будівлі АДРЕСА_1 . До цього, зазначена частина належала на праві власності ОСОБА_4 , яка подарувала її своєму синові ОСОБА_2 , який, в свою чергу, половину отриманої частини подарував другому відповідачу у справі - ОСОБА_3
Вся будівля, у тому числі її невід`ємна частина, що належить відповідачам, має єдину систему електропостачання, опалення, водопостачання, водовідведення.У спільному користуванні первинного власника позивача ОСОБА_1 та наступних співвласників-відповідачів залишилися системи водопостачання, опалення та електроенергії, які існували первісно до ухвалення судом рішення про поділ будівлі між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Окремо земельна ділянка під будівлю за № 68-П, що зараз є власністю відповідачів, не виділялася.
Опалення будівлі під АДРЕСА_1 літера Г як в цілому, так і її невід`ємної частині під № АДРЕСА_1 здійснюється автономно за рахунок газового котла, розташованого у частині, що належить позивачу ОСОБА_1 .
Оплату за водопостачання, водовідведення, відведення зливових стоків та за газопостачання для опалення нежитлової будівлі АДРЕСА_1 здійснює позивач ОСОБА_1 , а оплату за поставлену електроенергії здійснює позивач ТОВ «СКФ», яке на підставі договору оренди цілісного майнового комплексу АДРЕСА_1 12.04.2012 року уклало з ВАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» договір № 4579 про постачання електричної енергії до цієї будівлі.
Договір оренди цілісного майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 позивач ТОВ «СКФ» уклало з позивачем ОСОБА_1 , як фізичною особою-підприємцем, у 2009 році. Цей договір за його умовами автоматично продовжувався на наступніперіоди.
Статтею 215 ЦК України встановлено підстави недійсності правочину - недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 ЦК України. Зазначений перелік підстав є вичерпним.
При укладанні зазначеного договору оренди нежитловою будівлі № АДРЕСА_1 літера Г було додержано зазначених вимог.
Таким чином, Договір оренди між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «СКФ» не може вважатись недійсним, оскільки при його укладенні були дотримані всі вимоги, додержання яких є необхідним.
"Враховуючи, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК Україниправо спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України".
Правова позиція Верховного суду у справі № 750/4445/17 від 04 квітня 2019 р. полягає в тому, що при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».
Відповідачами не було вчинено дій щодо технічного відокремлення системи життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення, енергопостачання тощо)1/3 частини нежитлового цілісного майнового комплексу-нежитлової будівлі, що їм належить.
Висновком Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1301/24 від 02.10.2013 р. (питання 8 та 9) у справі № 509/3618/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 і ОСОБА_1 та за зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном, зазначено, що на момент дослідження, технічний виділ в натурі частки ОСОБА_4 у будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 , є недоцільним у зв`язку з тим, що:
- будівля функціонує як єдиний майновий комплекс із взаємопов`язаними між собою приміщеннями, із закінченим якісно виконаним ремонтом із використанням дорогих оздоблювальних матеріалів;
- будівля забезпечена інженерними мережами, заведеними у будівлю однією комунікаційною віткою, в якій з`єднані всі комунікації. Розділ їх ускладнений і можливий лише за повної перекладці усіх мереж, що призведе до недоцільних значних матеріальних втрат;
- у теперішній час у будівлі є лише одні вхідні двері і пожежна драбина відкритого типу;
- для розділу будівлі необхідно передбачити обладнання додаткового входу у будівлю і обладнання додаткового внутрішнього сходового маршу, що конструктивно важко здійснюється і призводить до зменшення несучої здатності конструкції (руйнування монолітного залізобетонного перекриття веде до втрати твердості рамної конструкції).
Також, зазначено, що у зв`язку з недоцільністю та технічною складністю розділу в натурі будівлі за адресою АДРЕСА_3 , варіант виділу в натурі частки від цієї будівлі не пропонується.
Таким чином, у технічному розумінні, нежитловий об`єкт під № 68П не є окремим об`єктом нерухомого майна.
Статтею 322 Цивільного кодексу України,встановлено обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлене договором або законом.
За ст. 360 Цивільного Кодексу України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Оскільки нерухоме майно, є єдиним майновим комплексом і забезпечене єдиними інженерними мережами, заведеними у будівлю однією комунікаційною віткою, в якій з`єднані всі комунікації, то воно є спільною частковою власністю, то співвласники цього майнового комплексу зобов`язані нести витрати щодо управління, утримання та збереження нерухомого майна, у сплаті податків, зборів та інших обов`язкових платежів та нести відповідальність за зобов`язаннями у межах своєї частки у праві власності.
Участь кожного власника у "витратах на управління, утримання та збереження спільного майна" означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання майна у належному стані.
Кожен власник зобов`язаний брати участь у витратах на утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які зробили необхідні витрати на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника або співвласників їх відшкодування. Правило ст. 360 ЦК застосовується незалежно від того, хто із співвласників виступив стороною за договірним зобов`язанням щодо спільного майна, за умови, що даний співвласник мав право укладати цей договір.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; виробник житлово-комунальних послуг це суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу".
Згідно доданих позивачами розрахунків їх витрат на водопостачання, водовідведення, відведення зливових стоків, на газопостачання та на електроенергію, фінансових документів на підтвердження цих витрат, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачі зобов`язані компенсувати позивачам їх витрати на зазначені послуги постачальників комунальних послуг відповідно до часток їх власності у єдиному майновому комплексіза адресою: АДРЕСА_3 до складу якої, як технічно невід`ємна частина, входить їх нежитлова власність.
Загальна вартість витрат позивача ТОВ «СКФ» на енергозабезпечення всього цілісного майнового комплексу- нежилої будівлі площею 1052 кв.м.протягом з вересня 2015 до червня 2018 р., відповідно до інформаційних довідок АТ «Одесаобленерго» від 21.11.2017 р. та 06.06.2018 р., склала 401639,65 грн. (чотириста одна тисяча шістсот тридцять дев`ять) 65 коп.
Позивачі надали суду докази на підтвердження того, що відповідачі обидва, або хтось з них окремо здійснюють у належній ним частині під № 68П господарську діяльність, а саме про це свідчать надані копії листів - поштовоголистування різних державних органів, приватних осіб з підприємствами ТОВ «Лотос», ТОВ «Конкордіум» на їх офіційну адресу: АДРЕСА_4 (від ДПІ у Приморському р-ні м. Одеси, від Верховного суду, від Національної комісії з цінних паперів, від редакції журналу «Антикорупційний вісник», від Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської обл., від гр. ОСОБА_6 .
На світлинах, наданих позивачами,зображені різні особи біля частини нежитлової будівлі,що належить відповідачам під АДРЕСА_1 , п`ють чай, ремонтують власні авто. На стані будівлі видно встановлені кондиціонери.
Ці докази підтверджують користування відповідачами електроенергією у зазначеній будівлі і ці докази позивачів не спростовані відповідачами.
Своїми діями Відповідачі завдали матеріальні збиткипозивачам, порушуючи тим самим їх права.
Відповідно до ч. 1 та ч.3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Також, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Таку ж позицію висловлює Пленум ВСУ у п.2 постанови № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»:«розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи».
Заяву ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду іншої справи № 509/3618/15-цслід залишити без задоволення, бо за ст. 251 ч. 1 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Але, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Зібрані судом докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, та ухвалити рішення по суті на користь позивачів.
Керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,258,259,265 ЦПК України
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СКФ» та ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СКФ (код ЄДРЮО, ФОП 21026392) з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_3 борг за активну та реактивну електроенергію у сумі 133879,89 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1356,505 грн. з кожного на користь позивачів.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя В.К.Кочко