Дата документу 16.01.2019 Справа № 323/1341/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №323/1341/18 Головуючий у 1 інстанції Фісун Н.В.
Провадження № 22-ц/807/280/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника - адвоката ОСОБА_4 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 04 липня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Запорізька міська рада про встановлення фактів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та родинних відносин,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою, та зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_9 померла його мати ОСОБА_5 Після її смерті відкрилася спадщина на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Заявник є єдиним спадкоємцем першої черги майна після смерті матері. За життя матері вони спільно проживали за однією адресою: АДРЕСА_2, однією сім'єю, син за нею доглядав до смерті та після її смерті залишився проживати за вказаною адресою.

ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Студенцової О.О. з питання оформлення спадщини та видання свідоцтва на спадщину, але нотаріус відмовила у оформленні спадщини через пропущений шестимісячний строк, що відведений законом на прийняття спадщини, а також невідповідність документів, що підтверджують родинні відносини між ОСОБА_3 та матір'ю.

Так, у свідоцтві про народження ОСОБА_3, серії НОМЕР_1, виданому Заводським районним у місті Запоріжжі відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 29.12.2016 року, в графі ім'я матері вказано «ОСОБА_5» (ОСОБА_7), а у Свідоцтві про смерть, серії НОМЕР_2, виданому Запорізьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 07.10.2016 року в графі ім'я померлої вказано «ОСОБА_5» (ОСОБА_5).

Таким чином, зазначена невідповідність в свідоцтвах про народження та смерті при перекладі українською мовою не дає заявнику можливість отримати спадщину після матері та подати заяву про прийняття спадщини. Тому виникла необхідність встановлення фактів родинних відносин та спільного проживання з спадкодавцем у судовому порядку.

Просив суд встановити факт родинних відносин, за якими ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, доводиться рідним сином ОСОБА_5, що померла ІНФОРМАЦІЯ_9. Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5, разом із спадкодавцем, померлою ІНФОРМАЦІЯ_9 матір'ю, ОСОБА_5 на час відкриття спадщини за однією адресою в квартирі АДРЕСА_3.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 04 липня 2018 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт родинних відносин, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець м. Запоріжжя, є рідним сином ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9. В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника - адвоката ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення яким заяву ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі. Встановити факт проживання ОСОБА_3 з його матір'ю ОСОБА_5 на час відкриття спадщини за однією адресою в квартирі по АДРЕСА_6.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Рішення суду оскаржується скаржником в частині відмови в задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В частині встановлення факту родинних відносин рішення суду не оскаржено, тому у відповідності до ст.. 367 ЦПК України судом не переглядається.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1 п.4 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно ч.1 п.2, 3, 4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідно до копії паспорту серія НОМЕР_3 виданого 20.07.2016 року Оріхівським РС УДМС України в Запорізькій області заявник "ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець м. Запоріжжя.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 29 грудня 2016 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець м. Заопріжжя, його матір'ю є ОСОБА_7.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5, виданого Н-Павлівською сільською радою Оріхівського району Запорізької області прізвище, ім'я та по батькові матері заявника зазначено - "ОСОБА_5".

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 ОСОБА_8 змінила прізвище та на російській мові зазначено "ОСОБА_5".

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5, свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 07 жовтня 2016 року, копії паспорту серії НОМЕР_8, виданого Заводським РВ УМВС України в Запорізькій області від 11 квітня 2000 року, витягу про реєстрації в Спадковому реєстрі від 26.06.2017 року прізвище, ім'я та по батькові матері заявника зазначено - "ОСОБА_5".

Відповідно до правовстановлюючих документів на квартиру за адресою: АДРЕСА_7, а саме свідоцтва на житло від 09.02.2011 року №131, витягу про державну реєстрацію від 03.03.2011 року, а також у технічному паспорті на зазначену квартиру зазначено "ОСОБА_5".

Факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підтверджується зібраними по справі доказами та поясненнями свідків.

Заявник просив суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8, разом зі спадкодавцем померлою ІНФОРМАЦІЯ_9 матір'ю, ОСОБА_5 на час відкриття спадщини за однією адресою в квартирі АДРЕСА_4.

Згідно постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії від 29.06.2017 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_5, так як не можливо встановити факт родинних відносин та у зв'язку з пропущенням строків для прийняття спадщини /а.с.12/.

Відмовляючи задоволенні заяви в частині встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не було доведено зазначений факт.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суд першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира за адресою АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності в рівних долях громадянам: ОСОБА_5 - Ѕ частка та ОСОБА_9 - Ѕ частка (а.с.13,14,15).

Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг від 10.07.2017 року, на запит Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Міністерства юстиції України Студенцової О.О., вбачається, що за адресою АДРЕСА_2 була зареєстрована ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_10, з 27.02.1981р. по 18.11.2016р., (померла ІНФОРМАЦІЯ_11), разом з нею на день смерті була зареєстрована ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_8.

Отже, в даній справі наявний спір про право.

Враховуючи, що судом першої інстанції не було перевірено коло осіб, заінтересованих у вирішенні даної справи та безпідставно розглянуто справу в порядку окремого провадження за наявності спору про право, рішення суду в частині встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем підлягає скасуванню із залишенням заяви ОСОБА_5 без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦЇІК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.

За ч.6 ст.294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Аналогічні положення містить і частина 4 статті 315 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31 березня 1995 року у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкоємцем підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови.

Колегія суддів з врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів в матеріалах справи вважає необхідним скасувати рішення суду у відповідній частині, а заяву ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкоємцем залишити без розгляду та роз'яснити заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника - адвоката ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 04 липня 2018 року у цій справі в частині відмови у задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання скасувати.

Заяву ОСОБА_3, заінтересована особа: Запорізька міська рада про встановлення факту постійного проживання зі залишити без розгляду.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 січня 2019 року

Головуючий

Судді: