ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року м. Чернівці Справа № 727/14112/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Чернівецька міська рада,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 вересня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Яреми Л. В., повний текст якого складено 19 вересня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Чернівецька міська рада, - про припинення права власності на земельні ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником 1/3 ідеальної частки житлового будинку АДРЕСА_1 , а відповідач є власником 2/3 ідеальних часток вказаного будинку.

В позовній заяві посилається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову про припинення її права власності на 1/3 частку даного будинку та про визнання за ним права власності на цю частку, рішенням апеляційного суду від 04 лютого 2016 року рішення районного суду скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено, припинено її право власності на 1/3 ідеальної частки вказаного житлового будинку, за ОСОБА_2 визнано право власності на цю частку.

Провадження №22-ц/822/1069/19 Категорія 2

Про те, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року рішення суду апеляційної інстанції скасовано і залишено в силі рішення суду першої інстанції. Таким чином, позивачка залишилась власником 1/3 ідеальної частки зазначеного житлового будинку.

Зазначає, що відповідач скористався тривалим часом розгляду справи в суді і зареєстрував за собою право власності на належну їй 1/3 частку будинку на підставі рішення суду апеляційної інстанції. Так, ставши єдиним власником усього будинку, відповідач звернувся до Чернівецької міської ради із заявою про приватизацію присадибної земельної ділянки під їх спільним житловим будинком. Рішенням Чернівецької міської ради VI скликання від 05 липня 2016 року № 295 відповідачу було безоплатно передано у приватну власність присадибну земельну ділянку загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :13:004:1141, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Таким чином, присадибна земельна ділянка перейшла у приватну власність відповідача, що суперечить закону та порушує її права.

Зазначає, що нею було оскаржено вказане рішення Чернівецької міської ради. Про те, відповідач в процесі розгляду даної справи виконав поділ спірної незаконно приватизованої ним земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 0,1 га, кадастровий номер :13:004:1141 на три частини. Внаслідок поділу спірної земельної ділянки відомості про неї були виключені з Державного реєстру права власності на нерухоме майно, тобто вона формально припинила своє існування як самостійний об`єкт цивільного обороту, та за рахунок її площі було утворено три нові земельні ділянки з іншими кадастровими номерами: :13:004:1167 площею 0,0493 га, кадастровий номер :13:004:1168 площею 0,0276 га та :13:004:1169 площею 0,0231 га. Вказані земельні ділянки мають одну поштову адресу і номер. Вказує, що спірні земельні ділянки утворені за рахунок поділу відповідачем отриманої безоплатно у приватну власність земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 0,1 га, кадастровий номер :13:004:1141. Підставою набуття права власності на кожну з цих ділянок було в подальшому скасоване рішення Чернівецької міської ради від 05 липня 2016 року №295.

Просила припинити право власності відповідача на земельні ділянки із кадастровим номером :13:004:1167, площею 0,0493 га, кадастровим номером :13:004:1168, площею 0,0276 га та кадастровим номером :13:004:1169, площею 0,0231 га, які розташовані по АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності на вказані земельні ділянки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 вересня 2019 року позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_2 на земельні ділянки кадастровий номер :13:004:1167, площею 0,0493 га, кадастровий номер :13:004:1168, площею 0,0276 га та кадастровий номер :13:004:1169, площею 0,0231 га, які розташовані по АДРЕСА_1 та скасовано державну реєстрацію права власності на вказані земельні ділянки.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, що полягає у невідповідності висновків суду обставинам справи, неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального і процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що висновки суду першої інстанції в частині того, що оскільки спірні земельні ділянки утворені внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :13:004:1141, то скасування рішення Чернівецької міської ради про безоплатну передачу цієї земельної ділянки у власність вказує на відсутність правових підстав для набуття відповідачем права власності на земельні ділянки за кадастровими номерами :13:004:1167, :13:004:1168 та :13:004:1169, є необґрунтованими. Незважаючи на порядок утворення, земельні ділянки за номером :13:004:1167, :13:004:1168, :13:004:1169 є новоствореними об`єктами цивільних прав з присвоєнням окремих кадастрових номерів з іншою площею.

В даному випадку після поділу новоствореним земельним ділянкам було присвоєно нові кадастрові номери і відповідні зміни внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішення щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :13:004:1141 не скасоване та не оскаржене позивачем. Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, яке здійснило поділ земельної ділянки з кадастровим номером :13:004:1141, до участі у вказаній справі не залучалось.

Доводи позивачки про недобросовісність дій відповідача щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :13:004:1141 спростовуються дійсними обставинами справи. Зокрема і тим фактом, що площа утворених земельних ділянок є достатньою для здійснення будівництва на них окремих об`єктів нерухомості.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стверджує, що проведення відповідачем в ході судового спору поділу земельної ділянки на частини не впливає на законність набуття у власність частин цієї ділянки. Апелянт вважає нові ділянки новоствореним майном, проте вони є лише результатом поділу спірного майна.

З наявних в матеріалах справи витягів з реєстру по спірних ділянках вбачається, що підставою набуття права власності на кожну з них є рішення Чернівецької міської ради від 05.07.2016 року №295, яке визнано протиправним і скасовано судом. Отже, правові підстави набуття у власність усіх цих земельних ділянок є незаконними.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення Чернівецької міської ради VI скликання від 05 липня 2016 року №295 в частині безоплатної передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер :13:004:1141, що знаходиться по АДРЕСА_1 , скасоване, а тому відсутні правові підстави для набуття відповідачем права власності на вказані земельні ділянки.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явились у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ст. 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Про те, оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/3 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10660133 від 17 травня 2006 року (а.с.10).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.11).

Рішенням апеляційного суду від 04 лютого 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено, припинено право власності ОСОБА_1 на 1/3 ідеальної частки у спільній частковій власності вказаного житлового будинку і за ОСОБА_2 визнано право власності на цю частку в зазначеному будинку (а.с.12-16).

Встановлено, що на підставі рішення апеляційного суду від 04 лютого 2016 року ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на належну ОСОБА_1 1/3 частку будинку АДРЕСА_1 та звернувся до Чернівецької міської ради із заявою про приватизацію присадибної земельної ділянки під житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішенням Чернівецької міської ради VI скликання від 05 липня 2016 року № 295 відповідачу було безоплатно передано у приватну власність присадибну земельну ділянку загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :13:004:1141, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №94966328 від 18 серпня 2017 року вбачається, що 21 липня 2016 року державним реєстратором відділу з державної реєстрації речових прав Чернівецької міської ради за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :13:004:1141, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.19).

Таким чином, присадибна земельна ділянка під житловим будинком по АДРЕСА_1 безоплатно перейшла у приватну власність відповідача.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 04 лютого 2016 року скасовано і залишено в силі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2015 року.

В зв`язку із цим ОСОБА_1 було подано позовну заяву щодо оскарження рішення Чернівецької міської ради від 05 липня 2016 року №295 в частині безоплатної передачі відповідачу у приватну власність присадибної земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності відповідача на цю земельну ділянку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 січня 2019 року визнано протиправним та скасовано рішення Чернівецької міської ради VI скликання від 05 липня 2016 року № 295 «Про розгляд звернень фізичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення, визнання такими, що втратили чинність, та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань» в частині безоплатної передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер :13:004:1141, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 09 квітня 2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 січня 2019 року залишено без змін.

Згідно інформації № 0-24-0.22-4669/2-18 від 22 листопада 2018 року, наданої Головним управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, 10 листопада 2017 року здійснено поділ земельної ділянки за кадастровим номером :13:004:1141, загальною площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , та сформовано три земельні ділянки із кадастровими номерами: :13:004:1167 площею 0,0493 га, :13:004:1168 площею 0,0276 га та :13:004:1169 площею 0,0231 га.

Так, спірні земельні ділянки утворені за рахунок поділу відповідачем отриманої безоплатно у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер :13:004:1141, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Вказані обставини сторонами не заперечуються та судом встановлені вірно, про те висновки за результатом їх оцінки зроблені з порушенням норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Згідно частини першої ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування конкретного (не будь-якого) способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорено відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Так, згідно частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно частини 2 статті 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України.

Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

За положеннями абз.1 ч.1, чч.2-4 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

За статтями 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно п.81-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553) для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у постійне користування із земель державної або комунальної власності, подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування.

Отже, підставою набуття права приватної власності на земельну ділянку із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а засвідчення такого факту уповноваженим державою органом шляхом його реєстрації виключно підтверджує право.

Таким чином, підставою для реєстрації спірного об`єкта цивільних прав у вигляді земельної ділянки розміром 0.1 га до її поділу було рішення Чернівецької міської ради VI скликання від 05.07.2016 року №295, в подальшому скасоване рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 січня 2019 року.

Згідно абзацу 2 ч. 2 ст. 79.1 ЗК України формування земельних ділянок здійснюється шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

Частиною 6-7 ст. 79.1 цього кодексу передбачено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Згідно зі ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Таким чином, реєстрація прав відповідача на спірні земельні ділянки відбулась на підставі технічної документації із землеустрою при формуванні шляхом поділу, що не створює новий об`єкт в розумінні ЦК України (аналогічний висновок викладений в постанові ВС від 10.05.2018 року у справі №29/5005/6381/2011), що одночасно спростовує як доводи апеляційної скарги про утворення нових об`єктів, так й обґрунтування позовних вимог щодо підстав для припинення прав на неї та скасування реєстрації.

Ст. 378 ЦК України встановлено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом, а ст. 140 ЗК України встановлено перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку, зокрема: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом, - до якого як підстава для припинення права скасування рішення про його набуття не входить.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

З цих підстав колегія не вбачає підстав застосувати правовий висновок Верховного Суду України від 19 червня 2013 року у справі №6-57цс13 про те, що право власності на земельну ділянку може бути припинено навіть в тому випадку, коли підстави для такого припинення не визначені у ст. 140 ЗК України, оскільки предметом у тій справі була земельна ділянка, права на які посвідчувалися до введення порядку, передбаченого Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», отже не є тотожними з обставинами цієї справи.

Таким чином, скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки не потребує судового захисту шляхом припинення права на неї, а є підставою для скасування запису про державну реєстрацію, що є наслідком втрати чинності оформленого права на об`єкт. Не дивлячись на те, що за обставинами справи в розумінні ЦК України при поділі ділянки, права на які втрачені, не відбулося створення нового майна, про те відбулося посвідчення прав на спірні три ділянки на підставі розробленої та погодженої технічної документації із землеустрою.

Так, в силу п. й) ч.2 ст.25 Закону України «Про землеустрій» до видів документації із землеустрою, крім іншого, належить технічна документація із землеустрою щодо поділу земельних ділянок, вимоги до якої визначені ст.56 цього Закону.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про землеустрій» погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

На підставі ч.12 ст.186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок погоджується у разі поділу, об`єднання власником земельної ділянки, що перебуває у користуванні, - землекористувачем. Технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок затверджується замовником.

Згідно ст. 62 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою підлягає державній експертизі з метою забезпечення її відповідності вихідним даним та технічним умовам, вимогам законів України, іншим нормативно-правовим актам. Порядок здійснення державної експертизи документації із землеустрою визначається законом. Відповідно до розділу ІІ Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» технічна документація із землеустрою щодо поділу земельних ділянок не відноситься до категорії обов`язкових державних експертиз.

Згідно ст.27 «Про Державний земельний кадастр» у разі поділу або об`єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається. У Поземельній книзі на земельні ділянки, сформовані в результаті поділу або об`єднання земельних ділянок, здійснюється запис про такий поділ чи об`єднання із зазначенням скасованих кадастрових номерів земельних ділянок.

Таким чином, прийняття жодних обов`язкових рішень територіальними органами державної влади у сфері контролю за використанням земель в особі головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області при поділі спірних земельних ділянок не передбачено та наявність таких сторонами не доведена, що спростовує доводи апеляційної скарги про незалучення позивачем належного учасника справи в особі зазначеного органу та неможливості розгляду заявлених вимог без вимоги про скасування рішення щодо поділу земельних ділянок.

З іншого сторони, відсутність будь-яких рішень уповноважених органів з приводи поділу земельних ділянок не завадило доповненню переліку підстав виникнення прав на ділянки :13:004:1167, :13:004:1168 та :13:004:1169 (а.с.22-23,23) додатково витягом з Держгеокадастру від 17.11.2017 року про їх реєстрацію внаслідок поділу на три з цілої із внесенням до Реєстру відповідних змін.

Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про незаконність набуття прав на землю в порядку ст.116 ЗК України в сукупності з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію цих прав за відповідачем.

Такий висновок колегії суддів відповідає правовим висновкам, викладеним в пп.95-100 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року по справі № 488/5027/14-ц та пп.64-65 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року по справі № 361/4307/16-ц.

Відтак, подання реєстратору рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 січня 2019 року про скасування рішення Чернівецької міської ради VI скликання від 05.07.2016 року №295 для виконання останнім вимог ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є достатнім для відновлення порушеного права позивача, а пред`явлення вимог про припинення права власності на земельні ділянки та скасування записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для їх ефективного відновлення (зайвим), на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Відповідно до пп. 1, 3-4 ч.1 та абз.2 ч.2 ст.376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 вересня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі викладених вище обґрунтувань.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 13 ст.141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати, понесені за подання апеляційної скарги, в розмірі 2114 грн 40 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 вересня 2019 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Чернівецька міська рада, про припинення права власності на земельні ділянки та скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 2114 (двох тисяч ста чотирнадцяти) гривень 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /Н. К. Височанська, І.Б. Перепелюк/