Житомирський апеляційний суд
Справа №293/802/16-ц Головуючий у 1-й інст. Бруховський Є. Б.
Категорія 48 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №293/802/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 15 серпня 2019 року,яке ухвалено суддею Бруховським Є.Б. в смт Черняхів

встановив:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила поділити майно, яке належить їм з відповідачем ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя, та визнати за нею право приватної власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , вартістю 20000 грн. та меблі: диван софу вартістю 2250,00 грн., шафу-купе вартістю 4700,00 грн., стіл «Компакт» вартістю 1100,00 грн., комод «Лотос» вартістю 1200,00 грн., куточок кухонний «Пальма» вартістю 1590,00 грн., стіл кухонний «Бабочка» вартістю 360,00 грн., дві табуретки кухонні загальною вартістю 190,00 грн. За відповідачем просила визнати право власності на 1/3 частину вищевказаного житлового будинку вартістю 10000,00 грн. та на кобилу каштанової масті «Кармеліта» вартістю 5000,00 грн. Вказала, що за час перебування в шлюбі та спільного проживання в 2013-2014 рр. сторони придбали вказане майно. Проте в добровільному порядку поділити нажите майно відповідач не погоджується, що і стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 15 серпня 2019 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , вартістю 20000 грн. та наступні меблі: диван-софу вартістю 2250,00 грн., шафу-купе вартістю 4700,00 грн., стіл «Компакт» вартістю 1100,00 грн., комод «Лотос» вартістю 1200,00 грн., куточок кухонний «Пальма» вартістю 1590,00 грн., стіл кухонний «Бабочка» вартістю 360,00 грн., дві табуретки кухонні загальною вартістю 190,00 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , вартістю 10000 грн. та кобилу каштанової масті вартістю 5000,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд першої інстанції неповно та неправильно встановив обставини, що мають значення для справи, не забезпечив надання належних та допустимих доказів позивачем. При цьому зазначає, що спірний будинок та кобила каштанової масті «Кармеліта» ніколи не належали відповідачу на праві власності. Проте, позивачем на обґрунтування підстав позову не було надано жодного доказу, а тому дане майно не підлягало поділу між подружжям. Посилання суду про визнання відповідачем обставин придбання даного майна під час шлюбу є помилковим, оскільки він особисто не приймав участь у жодному судовому засіданні, а його представник, з урахуванням позиції сторони відповідача, позовні вимоги не визнавав. Крім того, суд безпідставно включив до поділу майна подружжя меблі, оскільки дане рухоме майно було придбано позивачем за її особисті кошти та після розірвання шлюбу, коли сторони вже не проживали разом.

Позивач не скористалась правом подати відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з урахуванням визнання відповідачем обставин справи, виходив з того, що будинок, кобила каштанової масті «Кармеліта» придбані сторонами у період шлюбу, а меблі придбано сторонами за час спільного проживання після розірвання шлюбу, тобто дане майно є спільним майном подружжя і підлягає поділу між сторонами. Також суд врахувавши ту обставину, що діти подружжя на даний час проживають разом з позивачем, вважав за можливе відступити від рівності часток подружжя у спільній власності.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з 28 вересня 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований Високівською сільською радою Черняхівського району Житомирської області, актовий запис № 9.

Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 30 липня 2012 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуті на користь позивача ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей в розмірі по 350 грн. на кожну дитину.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано, діти залишені на подальше проживання з матір`ю.

Згідно довідки № 1271 від 11.07.2016 р., яка видана Високівською сільською радою Черняхівського району Житомирської області, позивач разом з дітьми зареєстрована по АДРЕСА_1 , про те не проживає за вказаною адресою.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 79,80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

Звертаючись до суду з позовом про поділ майна подружжя, позивач зазначала, що житловий будинок АДРЕСА_1 та кобила каштанової масті «Кармеліта», які належать відповідачу на праві власності, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки були придбані сторонами під час шлюбі.

Проте, на підтвердження даних обставин, не надала суду жодного доказу та не заявляла будь-яких клопотань про їх витребування, хоча її інтереси в суді першої інстанції представляли два адвоката. Довідка Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області№ 1271 від 11.07.2016 р. про реєстрацію позивача у вказаному будинку не може свідчити про перебування даного будинку у спільній власності подружжя.

Разом з тим, на спростування належності відповідачу на праві власності житлового будинку, представником відповідача була надана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка була сформована станом на 25.04.2018 р., зі змісту якої слідує, що вказаний житловий будинок на підставі свідоцтва про право власності від 11.08.2003 року, яке видано Високівською сільською радою, належить на праві власності ОСОБА_8 . Також заперечив належність на праві власності відповідачу і кобили каштанової масті «Кармеліта».

Також судом безпідставно було включено до переліку майна подружжя, що підлягає поділу, рухоме майно - меблі.

Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Під час розгляду справи було встановлено, що сторони перебували в шлюбі до 21 вересня 2012 року. Будь-яких доказів на підтвердження перебування сторін у період з 2013-2014 року у фактичних шлюбних стосунках та проживання однією сім`єю, позивач не надала, як і не довела придбання даного майна за спільні кошти сторін. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що положення глави 8 СК України, яка регулює право спільної сумісної власності подружжя, на дане майно не поширюється, а тому воно не підлягає поділу між сторонами.

Посилання суду першої інстанції на визнання відповідачем позову є безпідставним виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, як визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

У разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав, суд рішення про задоволення позову (п.4 ст. 206 ЦПК України).

З матеріалів справи слідує, що відповідач особистої участі у розгляді справи в суді першої інстанції не приймав. Надіслав до суду заяву в якій заперечив обставини належності йому на праві власності житлового будинку та кобили. Такого ж змісту заяву до суду подав і представник відповідача адвокат Сидорчук М.В. (а.с.58,77). А тому висновок суду ухвалення рішення про задоволення позову через визнання відповідачем обставин справи з посиланням на ст. 82 ЦПК України є необґрунтованим, оскільки не відповідає дійсним обставинам справи.

Таким чином, враховуючи, що позивач під час розгляду справи не довела належними та допустимими доказами, що спірний будинок, кобила та меблі набути подружжям під час шлюбу, а тому є їхнім спільним майном та підлягає поділу між ними, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Отже, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 15 серпня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2019 року.

Головуючий Судді