Дата документу 16.01.2019 Справа № 334/2309/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/2309/16-ц Головуючий у 1 інстанції Дубина Л.А.
Провадження № 22-ц/807/187/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 у особі представника ОСОБА_4 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2017 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни (правонаступник ТОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп») до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У квітні 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна М.А. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14 лютого 2008р. між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та фізичною особою ОСОБА_3 укладено Договір кредитної лінії № КФ 147-08/С.

Згідно п.п. 1.1., 1.2., 1.3., 1.4. Кредитного договору Відповідачу було надано грошові кошти у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом в сумі 50 000,00 дол. США (П'ятдесят тисяч дол. США 00 цент.) для проведення ремонту нежитлового приміщення, з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 13,5 % річних, в подальшому 17 % річних, та з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 13 лютого 2018р. згідно графіку який є невід'ємною частиною Кредитного договору.

Проте Відповідачем порушені зобов'язання за Кредитним договором, а саме порушені строки сплати процентів за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості.

17 червня 2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення у цивільній справі №0814/13593/2012 за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до вищезазначеного рішення суду з відповідачів солідарно було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 476100 (чотириста сімдесят шість тисяч сто) грн. 00 коп., яка закладається з заборгованості по поверненню кредиту 42128,85 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків 14334,80 доларів США, сума нарахованої та несплаченої комісії за розрахунково-касове обслуговування - 5655,96 грн. сума штрафу 19130,09 грн. Дане рішення суду не виконано.

Згідно з розрахунком заборгованості по Кредитному договору розмір невиконаних зобов'язань Відповідача перед Позивачем станом на 22.02.2016 року становить

- заборгованість за кредитом - 42128,85 доларів США;

- заборгованість за відсотками - 37719,70 доларів США,

- заборгованість за комісією - 15074,20 грн.;

- штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 57 663,90 грн.

Таким чином розмір невиконаних зобов'язань Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором станом на 22.02.2016 року, з вирахуванням суми заборгованості стягнутої з боржника рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2013 року становить:

- заборгованість за кредитом - 0,00 доларів США;

- заборгованість за відсотками - 23 384,90 доларів США, що в еквіваленті по курсу (по НБУ

26,86 на 22.02.2016 р.) становить 628 118,41 грн.

- заборгованість за комісією - 9 418,24 грн.;

- штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 57 663,90 грн.

Всього 695 200,55 (Шістсот дев'яносто п'ять тисяч двісті гривень) 55 копійок.

В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором 14 лютого 2008 року укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Буцикіною Л.О. та зареєстровано в реєстрі за № 726.

Відповідно до умов вказаного Іпотечного договору, Іпотекодавцем ОСОБА_3 передано в іпотеку Банку, наступне нерухоме майно: нежитлову Будівлю літ. А зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 141,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з п. 2.12 Іпотечного договору та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, а також витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження Предмета іпотеки, витрат на страхування предмету іпотеки, збитків, завданих внаслідок порушення умов цього Договору та умов Кредитного договору, витрати на здійснення оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, які поніс іпотекодержатель.

Заборгованість за Кредитним договором залишається не погашеною, а вимога Банку не виконаною.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за Кредитним договором № КФ 147-08/С від 14.02.2008р. звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом Іпотечного договору від 14.02.2008р. наступне нерухоме майно: нежитлову Будівлю літ. А зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим не рухомим майном, загальною площею 141,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом його продажу Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (04119, м. Київ. вул. Дегтярівська, 27т, ) від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2017 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на предмет іпотеки - нежитлову Будівлю літ. А зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 141,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належать відповідачу ОСОБА_3, на праві приватної власності, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № КФ 147-08/С від 14.02.2008р укладеним між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» та ОСОБА_3 в розмірі 1171300 грн. 55коп.,

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки.

Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк судові витрати на оплату судового збору у сумі 551,20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність необґрунтованість, не з'ясування характеру спірних правовідносин, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіною М.А. позовні вимоги є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимими доказами.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 лютого 2008р. між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та фізичною особою ОСОБА_3 укладено Договір кредитної лінії № КФ 147-08/С. Згідно п.п. 1.1., 1.2., 1.3., 1.4. Кредитного договору Відповідачу було надано грошові кошти у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом в сумі 50 000,00 дол. США (П'ятдесят тисяч дол. США 00 цент.) для проведення ремонту нежитлового приміщення, з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 13,5 % річних, в подальшому 17 % річних, та з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 13 лютого 2018р. згідно графіку який є невід'ємною частиною Кредитного договору. Відповідно до п. 2.1.2. Договору кредит надається траншами в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника у Банку, наступним чином:

- перший транш у розмірі 13 000,00 дол. США;

-37 000,00 дол. США протягом 6 місяців з моменту отримання кредиту, при цьому сума траншу повинна бути не менш 3 000,00 дол. США.

Суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та аналізуючи статті 526, 610, 1046, 1048, 1054 ЦК України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідачем порушені зобов'язання за Кредитним договором, а саме порушені строки сплати процентів за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно п. 2.5.1. Кредитного договору Позичальник зобов'язується щомісячно до дати, встановленої в Графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших сум чергового погашення відповідної частини Кредиту та процентів, встановлених в графіку.

Згідно п. 2.5.2. Кредитного договору погашення відповідної частини кредиту, сплата нарахованих процентів здійснюється відповідно до умов, зазначених в п. 2.5.6. Кредитного договору, шляхом договірного списання Банком коштів з Поточного рахунка Позичальника щомісяця в дату, зазначену в графіку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Відповідач належним чином свої зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість

17 червня 2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення у цивільній справі №0814/13593/2012 за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором 476100 грн. 00 коп., яка закладається з заборгованості по поверненню кредити 42128,85 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків 14334,80 доларів США, сума нарахованої та несплаченої комісії за розрахунково-касове обслуговування - 5655,96 грн. сума штрафу 19130,09 грн. Дане рішення суду не виконано.

Згідно з розрахунком заборгованості по Кредитному договору(додається) розмір невиконаних зобов'язань Відповідача перед Позивачем станом на 22.02.2016 року становить: заборгованість за кредитом - 42128,85 доларів США; заборгованість за відсотками - 37719,70 доларів США, заборгованість за комісією - 15074,20 грн.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 57 663,90 грн.

Таким чином розмір невиконаних зобов'язань Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором станом на 22.02.2016 року, з вирахуванням суми заборгованості стягнутої з боржника рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2013 року становить: заборгованість за кредитом - 0,00 доларів США; заборгованість за відсотками - 23 384,90 доларів США, що в еквіваленті по курсу (по НБУ 26,86 на 22.02.2016 р.) становить 628 118,41 грн.: заборгованість за комісією - 9 418,24 грн.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 57 663,90 грн. Всього 695 200,55 (Шістсот дев'яносто п'ять тисяч двісті гривень) 55 копійок.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором 14 лютого 2008 року укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Буцикіною Л.О. та зареєстровано в реєстрі за № 726.

Відповідно до умов вказаного Іпотечного договору, Іпотекодавцем ОСОБА_3 передано в іпотеку Банку, наступне нерухоме майно: нежитлову Будівлю літ. А зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 141,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Статтею 575 Цивільного кодексу України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

У ч. 2 ст. 590 Цивільного кодексу України зазначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з п. 2.12 Іпотечного договору та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, а також витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження Предмета іпотеки, витрат на страхування предмету іпотеки, збитків, завданих внаслідок порушення умов цього Договору та умов Кредитного договору, витрати на здійснення оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, які поніс іпотекодержатель.

Пунктом 7.2. Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання або шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.

Пунктом 7.3. Іпотечного договору закріплено право вибору Іпотекодержателем способу задоволення своїх вимог в межах переліку, визначеного п. 7.2. Іпотечного договору.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до Розділу 7 Іпотечного договору Сторони погодились, що умови цього розділу є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя та вважаються повним укладеним договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Так, згідно п. 7.4.2. Договору іпотеки, у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь - якій особі з дотриманням умов, визначених в Законі України «Про іпотеку».

Крім того, відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, - тобто такий спосіб реалізації предмета іпотеки чітко регламентований діючим законодавством.

Пунктом 42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (далі - Постанова пленуму) передбачено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись в тому числі початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» набуло законного права звернути стягнення на іпотечне майно Відповідача в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 у особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: