Справа № 146/532/18
Провадження № 22-ц/801/55/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 рокуСправа № 146/532/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів Якименко М. М., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) АТ КБ «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Пилипчука О. В. в м. Томашпіль, дата складення повного тексту рішення 03 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в:

17 квітня 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 44 474, 20 гривень. Обґрунтовуючи позов, зазначив що відповідно до укладеного договору б/н від 19 серпня 2013 року ОСОБА_3 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 2 000 на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5 % від суми позову. Відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором не виконала та продовжує ухилятися від їх виконання, у зв'язку з чим, станом на 28 лютого 2018 року утворилась заборгованість в сумі 44 474, 20 грн, що складається із: заборгованості за кредитом в сумі 295, 00 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 36 847, 97 грн; заборгованості за пенею та комісією в сумі 4 737, 22 грн; штрафу (фіксованої частини) в сумі 500, 00 грн, штрафу (процентної складової) в сумі 2 094, 01 грн.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» не свідчать про укладення 19 серпня 2013 року між сторонами договору про відкриття кредитної лінії чи будь-якого іншого кредитного договору, за яких сторонами не визначені істотні умови договору, не визначено розмір кредиту, яким міг користуватися відповідач, порядок і розмір погашення заборгованості, наслідки порушення зазначених умов, тощо, які, відповідно до ст. 1054 ЦК України, є обов'язковими під час укладання кредитного договору

З таким рішенням не погодився АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та 31 жовтня 2018 року подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції помилково відмовив в частині позовних вимог, оскільки відповідач не оспорювала укладення кредитного договору, не спростувала розрахунок заборгованості, не довела відсутність заборгованості та не заперечувала проти наявності кредитних правовідносин, зустрічних позовних вимог не заявляла, а відсутність підпису ОСОБА_3 на умовах та правилах не свідчить про те, що вона з ними не ознайомлена, про відсутність договірних відносин між сторонами та заборгованості за кредитним договором. Стверджує, що своїм підписом у заяві позичальник засвідчила те, що вона повністю згодна з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах, адже це є договір приєднання.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3, впродовж встановленого апеляційним судом строку, не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницької апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини:

19 серпня 2013 року ОСОБА_3 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк». Як вбачається з змісту цієї Анкети-заяви, ОСОБА_3, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПРИВАТБАНКУ, виявила бажання оформити на своє ім'я кредитну картку (а.с.7) .

На підтвердження розміру заборгованості позивач надав до матеріалів справи розрахунок заборгованості за договором б/н від 19 серпня 2013 року укладеним між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та клієнтом ОСОБА_3, згідно якого за позичальником рахується заборгованість в розмірі 44 474, 20 грн, що складається із: заборгованості за кредитом в сумі 295, 00 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 36 847, 97 грн; заборгованості за пенею та комісією в сумі 4 737, 22 грн; штрафу (фіксованої частини) в сумі 500, 00 грн, штрафу (процентної складової) в сумі 2 094, 01 грн. (а.с. 5 - 6).

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов'язань позичальником.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Договір приєднання може бути укладено шляхом приєднання однією зі сторін до запропонованих умов, які встановлені іншою стороною у формулярах або інших стандартних формах. При цьому сторона, яка приєднується до них не може запропонувати свої умови договору ( частина перша статті 634 ЦК України).

Саме договір приєднання мав місце у справі, що розглядається: підписавши анкету-заяву, відповідач погодилась з тим, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також підтвердила, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, з договором про надання банківських послуг та згодна з його умовами. Відповідач зобов'язалася виконувати вимоги Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися зі змінами на сайті ПриватБанку.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув і дійшов помилкового висновку про відсутність договірних відносин між сторонами по справі, та, посилавшись на норми, які регулюють кредитні правовідносин (правовідносини позики), не звернув уваги на те. що між сторонами має місце укладення саме договору приєднання та не застосував положення закону, які регулюють ці відносини, що призвело до постановлення невірного рішення по суті спору.

Отже, факт укладення кредитного договору між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, шляхом отримання позичальником кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом, є доведеним. Розрахунком заборгованості, наданим позивачем, доведено, що ОСОБА_4 використовувала кредитні кошти, останній платіж по поверненню отриманих в кредит коштів було здійснено ОСОБА_3 06.05.2014 року, причому на цей момент термін повернення кредитних коштів вже був прострочений, сума неповерненого кредиту становила 295 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Перевіряючи правильність проведеного позивачем розрахунку процентів, пені та комісії, штрафів, апеляційний суд приходить до наступного:

За користування кредитними коштами Банком нараховуються проценти в розмірі 2,5 % в місяць, що становить 30 % на рік, з розрахунку 360 календарних днів на рік ( п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою» - а.с. 30 на звороті, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»- а.с.8)

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, ним було збільшено в односторонньому порядку відсоткову ставку за договором б/н від 19.08.2013 року (період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року до 34,80 %, та з 01.04.2015 року по 28.02.2018 року до 43,20 %).

У пункті 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), банк зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п.1.1.3.1.9. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Інших положень, які надають право банку збільшувати процентну ставку за договором, регламентують умови та порядок такого збільшення, вказані Умови та правила надання банківських послуг не містять.

Колегія суддів не може погодитись з доводами позивача, що п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг є двосторонньою домовленістю сторін кредитного договору про право банку в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку на свій розсуд.

Зокрема, відповідно до пункту 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року N 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за N 541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

У документах, які у своїй сукупності складають укладений між сторонами кредитний договір, всупереч частини першої статті 1056-1 ЦК України, не визначено тип процентної ставки (фіксована або змінювана).

Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

Як убачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Сама по собі вказівка в Умовах та правилах надання банківських послуг на право банку змінювати тарифи, з огляду на вимоги закону, є недостатньою.

Окрім цього, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такої з позиції притримується також Верховний Суд у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Однак, позивачем не надано суду доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним також і з цих підстав.

Оскільки нарахування процентів за ставками 34,8% та згодом 43,2% починаючи з 01.09.2014 року є незаконним, тому суд наводить власний розрахунок процентів, що підлягають стягненню:

-як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 31.08.2014 року (останній день, коли Банком застосовувалась процентна ставка в розмірі 30%), загальний розмір заборгованості за процентами склав 261, 72 грн.

-за період з 01.09.2014 року по 28.02.2018 року ( в межах заявлених позовних вимог) позичальник ОСОБА_3 не здійснювала ні зняття, ні погашення кредитних коштів, заборгованість за отриманими в кредит коштами становить 295 грн (тіло кредиту).

-за період з 01.09.2014 року по 28.02.2018 року ( в межах заявлених позовних вимог)кількість днів, за які слід нарахувати проценти, становить 1 277 дні.

-одноденна процентна ставка складає 0, 08333% в день (30 : 360).

Отже, розмір процентів за період з 01.09.2014 року по 28.02.2018 року (в межах заявлених позовних вимог) становить 313,92 грн (295 х 0,0833% х 1277), які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Таким чином, розмір заборгованості по процентам за кредитним договором станом на 28.02.2018 року становить 575, 64 грн. (261, 72 + 319, 25).

Інші позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на таке:

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Умовами договору, а саме п.2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., включаючи прострочення зобов'язань, передбачених п.2.1.1.12.6.2., 2.1.1.12.8.1 Умов та правил.

Даним пунктом визначено, що пеня це базова процентна ставка по договору / 30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

У той же час, як видно з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 19.08.2013 року станом на 20.02.2018 року, відповідачу нараховувалася пеня щомісячно в твердій грошовій сумі (100 гривень), а не у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, як передбачено ч. 3 ст. 549 ЦК України, тому апеляційний суд вважає, що у стягненні пені слід відмовити, так як завчасне визначення пені у твердій сумі не є пенею у розумінні закону, оскільки пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Крім того, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу (фіксована складова) теж не підлягають задоволенню, оскільки фіксована частина штрафу в розмірі 500 грн. (п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг) не відповідає положенню ч. 2 ст. 549 ЦК України, за яким штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до змісту ст. 549 ЦК України поняття пені та штрафу визначені у цій статті та порядок їх обрахунку, є обов'язковими для всіх учасників цивільних правовідносин і не можуть бути змінені та викладені на власний розсуд, оскільки в такому разі втрачається їх суть, тобто вони перестають бути видом забезпечення виконання зобов'язання - неустойкою в розумінні закону.

Зважаючи на наведене, з ОСОБА_3 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 19.08.2013 року в розмірі 870,64 грн, з них: 295 грн заборгованість за кредитом, 575 грн 64 к. заборгованість по процентам, а в задоволенні вимог про стягнення: заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 36 847, 97 грн, заявленій позивачем, заборгованості за пенею та комісією в сумі 4 737, 22 грн, штрафу (фіксованої частини) в сумі 500, 00 грн, штрафу (процентної складової) в сумі 2 094, 01 грн. слід відмовити.

Отже, подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню як таке, що постановлене з неповним з'ясуванням обставин справи та незастосуванням норм матеріального права, які підлягали до застосування.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, апеляційний суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Позивач поніс наступні витрати: 1 762 грн судового збору за подання позову (а.с.1) та 2 643 грн судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.72), тобто всього 4 405 грн. Зважаючи на те, що заявлено було у позові до стягнення 44 474,20 грн, задоволенню підлягає сума в розмірі 870 грн. 64 к., що становить 1 96%. Відтак, судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача пропорційно до суми задоволених вимог, що становить 86,34 грн (4 405 х 1,96 %).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2018 року у цій справі скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" () заборгованість за договором № б/н від 19.08.2013 року, яка склалася станом на 28.02.2018 року в розмірі 870,64 (вісімсот сімдесят гривень 64 к.) гривень, з них: 295 гривень 00 копійок - заборгованість за кредитом, 575 гривень 64 копійки - заборгованість по процентам.

В іншій частині позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" () 86,34 (вісімдесят шість гривень 34 к.) гривень понесених судових витрат

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді підпис М. М. Якимнеко

підпис О. С. Панасюк

Згідно з оригіналом

головуючий суддя Т. М. Шемета

Повний текст постанови виготовлено 29 січня 2019 року.