справа № 173/1579/18
№ провадження 2/208/1381/19
РІШЕННЯ

Іменем України

18 січня 2019 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Стомаченко О.В., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1,

- відповідач ОСОБА_2,

- відповідач ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів в порядку регресу, -

в с т а н о в и в:

1. Стислий виклад позиції позивача та відповідачів.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів в порядку регресу.

У своєму позові позивач зазначив, що він, його син ОСОБА_4 та колишня дружина ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності володіють квартирою № 28 в будинку № 19 по вулиці Бурхана в м. Камянське Дніпропетровської області.

Вважає, що усі співвласники повинні утримувати квартиру та сплачувати комунальні послуги за неї у відповідності до часток у спільній сумісній власності. Кожний співвласник володіє рівною часткою в розмірі по 1/3 частини.

На даний час він єдиний сплачує комунальній послуги по квартирі та здійснив оплату за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 68 827,65 грн., а саме ТОВ «Оселя» за період з 02.2015 року по 04.2018 рік у розмірі 2553,5 грн., КП КМР «УКОЖФ» за 12.2016 рік, 10.2017 рік,03.2018 рік у розмірі 167,43 грн., КП КМР «Тепломережі» за період з 02.2015 року по 04.2018 рік у розмірі 8 817,12 грн., АТ ДТЕК «Дніпровські електромережі» за період з 02.2015 року по 05.2018 рік у розмірі 36 667,35 грн., КВП КМР «Міськводоканал» за період з 02.2015 року по 05.2018 рік у розмірі 14 007,95 грн., ТОВ «КТБ-плюс» послуги кабельного телебачення за період з 01.2015 року по 05.2018 рік у розмірі 1466 грн., ПАТ «Київстар» за послуги інтернету за період з 02.2015 року по 06.2018 рік у розмірі 4 234,00 грн., КП КМР «КАТП 042802» у розмірі 525,60 грн., КЖЕП «Оріон» за період з 05.2015 року по 01.2016 рік у розмірі 388,70 грн.

Оскільки вказана квартира належить на праві спільної часткової власності, тому вважає, що кожен з власників має сплачувати за свою 1/3 частину квартири у власності, у звязку з чим із відповідачів має бути стягнута по 1/3 частини сплачених ним коштів за надані житло-комунальні послуги, а саме по 22 942,55 грн.

У своїх вимогах посилається на норми ст.ст.317, 319, 356, 360, 543, 544 ЦК України та ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У звязку з зазначеним просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його користь 22 942,55 грн. в порядку регресу; стягнути з ОСОБА_2 на його користь 22 942,55 грн. в порядку регресу; стягнути солідарно судовий збір.

До адреси суду від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 надійшов відзив на позову, у якому зазначили, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів в порядку регресу визнають частково та не заперечують про стягнення з кожного по 1 979,77 грн. та в задоволенні іншої частині вимог просять суд відмовити.

У своєму відзиві відповідачі визнали, що вони дійсно є співвласниками квартири АДРЕСА_1 та володіють 1/3 частини квартири. Зазначили, що у вказаній квартирі вони не проживають з 1998 року. Просять суд застосувати строк позовної давності, тому як позивач звернувся до суду із позовом в червні 2018 року, а просить стягнути з лютого 2015 року, тому вимоги про стягнення грошових коштів в порядку регресу за сплату ним грошових коштів ТОВ «Оселя» за період з 02.2015 року по 04.2018 рік в розмірі 2 553,50 грн. не підлягають задоволенню.

Окрім цього зазначили суду, що вони з 1998 року не проживають в квартирі та не мають ніякого відношення до даних витрат позивача, оскільки зазначені витрати позивачем були сплачені за комунальні послуги, які були використані ним та членами його родини, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Також позивачем не підтверджені витрати на надання правової допомоги та здійснення копій документів у розмірі 400 грн., тому просять суд відмовити про стягнення вказаних коштів.

2. Заяви, клопотання учасників справи

30 жовтня 2018 року на адресу суду від відповідачів надійшов відзив на позов.

В листопаді 2018 року позивачем надана відповідь на відзив та надані додаткові докази.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його користь 22 942,55 грн. в порядку регресу; стягнути з ОСОБА_2 на його користь 22 942,55 грн. в порядку регресу; стягнути солідарно судовий збір.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково та посилались на обставини викладені у відзиві на позов та просили суд застосувати строк позовної давності.

3.Процесуальні дії суду.

03 липня 2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області матеріали позовної заяви направлені на розгляд Заводському районному суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

03 вересня 2018 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що ОСОБА_1, його колишній дружині ОСОБА_2 та сину позивача ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про державну реєстрацію права власності від 07.02.2012 року (а.с.23) технічним паспортом на квартиру (а.с.24-25), а також рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 травня 2010 року, яким визначено частки за ОСОБА_1, (ОСОБА_1) ОСОБА_2, ОСОБА_4 у праві спільної власності квартири в розмірі по 1/3 частини за кожним (а.с.26-27).

Факт родинних відносин між сторонами підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 (а.с.9), свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (а.с.11), свідоцтвом про розірвання шлюбу між сторонами (а.с.12), а також свідоцтвом про укладенні шлюбу ОСОБА_2, згідно якого остання 30 травня 2017 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_8 та змінила своє прізвище з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.31).

Як вбачається в матеріалів справи позивач сплачує комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 та здійснив оплату за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 68 827,65 грн., а саме ТОВ «Оселя» за період з 02.2015 року по 04.2018 рік у розмірі 2553,5 грн., КП КМР «УКОЖФ» за 12.2016 рік, 10.2017 рік, 03.2018 рік у розмірі 167,43 грн., КП КМР «Тепломережі» за період з 02.2015 року по 04.2018 рік у розмірі 8 817,12 грн., АТ ДТЕК «Дніпровські електромережі» за період з 02.2015 року по 05.2018 рік у розмірі 36 667,35 грн.., КВП КМР «Міськводоканал» за період з 02.2015 року по 05.2018 рік у розмірі 14 007,95 грн., ТОВ «КТБ-плюс» послуги кабельного телебачення за період з 01.2015 року по 05.2018 рік у розмірі 1466 грн., ПАТ «Київстар» за послуги інтернету за період з 02.2015 року по 06.2018 рік у розмірі 4 234,00 грн., КП КМР «КАТП 042802» у розмірі 525,60 грн., КЖЕП «Оріон» за період з 05.2015 року по 01.2016 рік у розмірі 388,70 грн. (а.с.13-21, 35-96).

Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є стягнення грошових коштів.

Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, що врегульовані ЦК України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

5. Оцінка суду

Вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позовні вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Ст.ст.316, 319 ЦК України, на яку посилається позивач, передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власність зобов'язує.

Згідно до ст.360 ЦК України, Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Ст.543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до вимог ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов'язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Так, дійсно, як встановлено в судовому засіданні позивач у 2015 році, 2016-2018 роках здійснював оплату комунальних послуг з утриманню квартири АДРЕСА_1, а тому має право на відшкодування оплачених витрат з відповідачів, як співвласників квартири, але частково з огляду на наступне.

Як вбачається з довідки № 001039349 про склад сімї, яка видана в травні 2018 року ТОВ «Оселя» в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.7).

Відповідно до довідки № 001039350про зміни у складі сімї вбачається, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, буд.№ 19АДРЕСА_2, з 06 липня 2016 року склад сімї складає три особи (а.с.8).

Окрім цього, як вбачається з акту № 173, який затверджений Директором ТОВ «Оселя» ОСОБА_9 від 17 жовтня 2018 року, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зняті з реєстрації за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, вул.Бурхана, буд.№ 19АДРЕСА_2, з 06 липня 2016 року.

Відповідно до вимог ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку;

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу;

Ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що незалежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до вимог п.6 ч.1, п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Оскільки у відповідачів відсутнє підтвердження про права несплату комунальних платежів, а позивач здійснював таку оплату відповідно до положень ст.544 ЦК України, він як боржник, виконав солідарний обовязок, тому має право на збороню вимогу до кожного з решти солідарних боржників в рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки яка припадає на нього.

Так, з аналізу зазначених норм ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках, що є одним із видів житлово-комунальних послуг.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів коштів, які були сплачені позивачем за надану тепло енергію у розмірі, що відповідають долям відповідачів, тобто з кожного, оскільки нарахування оплати даного виду послуги проводиться із урахуванням площі, що опалюється та кількості осіб, що зареєстровані на цій площі.

З урахуванням часу реєстрації відповідачів до липня 2016 року та наявної реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 інших осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з липня 2016 року, тому з відповідачів підлягають стягненню сплачені грошові кошти до липня 2016 року виплачені ТОВ «Оселя», КП КМР «Тепломережі», КВП КМР «Міськводоканал», а також КЖЕП «Оріон» та КП КМР «КАТП 042802».

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів коштів оплачених позивачем за витрачену електроенергію, що фіксувалась лічильником, оскільки рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 березня 2012 року за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом виселення вбачається, що фактично відповідачі даною послугою не користувалися, а електроенергія використана лише позивачем на потреби себе і своєї сімї.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів суму коштів оплачених ТОВ «КТБ-плюс» послуги кабельного телебачення та ПАТ «Київстар» за послуги Інтернету також не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про телекомунікації», абонент - споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі; споживач телекомунікаційних послуг (споживач) - юридична або фізична особа, яка потребує, замовляє та/або отримує телекомунікаційні послуги для власних потреб.

Ст.33 Закону України «Про телекомунікації», визначено, що споживачі телекомунікаційних послуг зобовязані дотримуватися Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджує Кабінет Міністрів України, зокрема: виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги.

Тобто, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що споживач телекомунікаційних послуг це фізична особа, яка потребує, замовляє та/або отримує телекомунікаційні послуги для власних потреб та оплачує отримані ним телекомунікаційні послуги відповідно до укладеного договору.

Окрім цього, як вже зазначалось рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 березня 2012 року за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом виселення вбачається, що фактично відповідачі даними послугами не користувалися та договір про отримання вказаних послуг не укладали.

Що стосується вимог відповідача про застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 та 255 ЦК України.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до вимог ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Ст.267 ЦК України передбачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Так, як встановлено в судовому засіданні, позивач звернувся до суду із вимогами в червні 2018 року, а просить суд стягнути оплату ТОВ «Оселя» за період з 02.2015 року по 04.2018 рік, КП КМР «Тепломережі» за період з 02.2015 року по 04.2018 рік, КВП КМР «Міськводоканал» за період з 02.2015 року по 05.2018 рік у розмірі 14 007,95 грн., КЖЕП «Оріон» за період з 05.2015 року по 01.2016 рік у розмірі 388,70 грн., та враховуючи, що позивач не просить поновити строк звернення до суду, та відповідно до вимог ст..257, ст.267 ЦК України, у звязку з пропуском строку звернення до суду, вимоги позивача в період з лютого до червня 2015 року не підлягають задоволенню.

У звязку з викладеним, суд приходить до висновку, що з кожного відповідачів підлягають стягненню на користь позивача оплачені ним послуги, з урахування строку позовної давності та часу зняття з реєстрації, тобто оплату ТОВ «Оселя» за період з липня 2015 року по липень 2016 рік у розмірі 255,88 грн., що складається з 1/3 частини оплачених коштів ((59,5 грн.х 13)/3) КП КМР «Тепломережі» за період з липня 2015 року по липень 2016 рік у розмірі 797,79 грн., що складається з 1/3 частини оплачених коштів (91,25 +301,28 +479,03 +742,09 +353,41 + 426,32 / 3), КВП КМР «Міськводоканал» за період з липня 2015 року по липень 2016 рік у розмірі 2 167,59 грн., що складається з 1/3 частини оплачених коштів за період з липня 2015 по липень 2016 року 6 502,77 грн./3, а також КЖЕП «Оріон» за період з липня 2015 року по липень 2016 рік у розмірі 129,57 грн. з кожного, що складає 388,71 грн./3 та загальна сума становить по 3 350,83 грн. з кожного.

6. Судові витрати

Так, при зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору в розмірі 704,80 грн., яка відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача з кожного по 352,40 грн., а в частині стягнення з відповідачів судові витрати на оплату послуг юриста та витрати на транспорт, здійснення ксерокопій документів у розмірі 600 грн. не підлягають задоволенню, у звязку з недоведеністю оплату цих послуг.

Керуючись ст.ст. 16, 316, 319, 360, 543, 544 ЦК України, ст.ст.81, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів в порядку регресу, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1:

- 3 350 (три тисячі триста пятдесят) грн. 83 коп. грошових коштів за оплату комунальних послуг;

- 352 (триста пятдесят від) грн. 40 коп. - суму судового збору.

Усього: 3 703 (три тисячі сімсот три) грн. 22 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1:

- 3 350 (три тисячі триста пятдесят) грн. 83 коп. грошових коштів за оплату комунальних послуг;

- 352 (триста пятдесят від) грн. 40 коп. - суму судового збору.

Усього: 3 703 (три тисячі сімсот три) грн. 22 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, адреса: Дніпропетровська область, м. Камянське, вулюБурхана, буд.№ 19, кв.№ 28, ІПН НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, адреса: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, сел. Авксенівка, вул.Талова, 4, , ІПН НОМЕР_2.

Відповідач ОСОБА_4, адреса: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, сел. Авксенівка, вул.Талова, 4, , ІПН НОМЕР_3.

Повний зміст рішення виготовлений 28 січня 2019 року

Суддя Похваліта С. М.