ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Київ

справа № 754/11551/16

провадження № 22-ц/824/9755/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року у складі судді Гончарука В.П., повний текст складений 16.04.2019 року,

встановив:

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи - ОСОБА_5 , КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району міста Києва» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 19 листопада 2015 року в приватному помешканні позивача, а саме в АДРЕСА_1 бригада монтажників ТОВ «Інтер - Норм» проводила заміну дерев`яних вікон на енергозберігаючі пластикові вікна. Приблизно о 12 год. під вікном її оселі зібралася група осіб, відповідачі по справі, які стали вимагати зупинити проводити ремонтні роботи, мотивуючи тим, що позивачем було порушено фасад будинку та пошкоджено несучу конструкцію вказаного будинку. В подальшому, відповідач ОСОБА_4 вручив їй припис №П-180/15 від 19 листопада 2015 року в якому було зазначено негайно зупинити проведення будівельних робіт у зв`язку з відсутністю дозвільних документів.

Позивач вважає, що дана вимога є незаконною та безпідставною, так як проводилася тільки заміна вікна старого на нове енергозберігаюче вікно та розміри нового вікна відповідали розмірам старого вікна, а отже отримувати будь - які дозвільні документи на заміну вікна не потрібно. Незаконні дії відповідачів призвели до зупинки монтажних робіт по встановленню вікна, в зв`язку з чим позивач несе збитки матеріального характеру. Також неправомірними діями відповідачів чиняться перешкоди в користуванні родиноюпозивача житловою кімнатою.

Крім того ОСОБА_1 зазначає, що вона є потерпілою в рамках кримінального провадження ( ЄРДР 0013963) від 23 листопада 2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 статті 366 КК України.

З врахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила суд встановити спосіб відшкодування завданої матеріальної шкоди її житлу в кімнаті АДРЕСА_1 , неправомірними діями службових осіб юридичних осіб, шляхом зобов`язання ЖЕД №302 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» спільно та солідарно з сектором благоустрою масиву «Лісовий» відділу контролю за благоустроєм Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації за власний рахунок виготовити та встановити енергозберігаюче пластикове вікно в її приватну кімнату по розмірах та формі яке виготовлене підприємством ТОВ «Інтер - Норм» за замовленням позивача.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі по 10 000 грн. з кожного окремо на користь позивача ОСОБА_1 .

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 позов не визнали та пояснили, що позивач зруйнувала несучу конструкцію будинку, погіршала цілісність й зовнішній вигляд фасаду будинку, а також проводила роботи без погодження у встановленому законом порядку та без дозвільної документації. Також, відповідачами зазначено, що на момент розгляду даної справи у суді, правоохоронними органами не встановлена їх вина у вчиненні кримінального правопорушення.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивач зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та постановлене на припущеннях.

Так позивач зазначає, що відповідачі не мають права здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль та надавати приписи в даному питанні, оскільки заміна вікон не відноситься до будівельних робіт та для проведення їх заміни чи влаштування нового віконного прорізу не потрібно проектно-дозвільних документів. Крім того, ОСОБА_1 зауважує, що відповідачі не мають права втручатися у її приватні справи, як члена територіальної громади міста Києва.

Від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких останні посилаються на те, що вони не виганяли нікого з помешкання позивачки, не відбирали матеріали, і іншим чином не намагалися і не перешкоджали позивачці змінювати вікно, а лише попросили відновити зруйновану частину стіни, про що, як працівники підприємства склали відповідні документи.

Зазначають, що посилання позивача на те, що її помешкання не придатне для проживання, оскільки залишається з отвором у стіні, є лише наслідком неналежного утримання з боку позивача свого майна.

Третя особа КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» також подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що позивачкою не було надано жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог.

В судове засідання суду апеляційної інстанції 03 жовтня 2019 року, з`явились відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 із представником, які заявили відвід судді Івановій І.В., тому, оскільки відвід був визнаний судовою колегією необґрунтованим, справа була передана на автоматизований розподіл для визначення судді, в порядку встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України.

04 жовтня 2019 року Ухвалою Київського апеляційного суду у складі судді Лівінського С.В. у задоволенні заяви ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5 про відвід судді Іванової І.В. було відмовлено.

В судове засідання 07 листопада 2019 року, з`явились відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 , яка заявила відвід суддям Матвієнко Ю.О. і Мельнику Я.С. тому, оскільки відвід був визнаний судовою колегією необґрунтованим, справа була передана на автоматизований розподіл для визначення судді, в порядку встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України.

08 листопада 2019 року Ухвалою Київського апеляційного суду у складі судді Болотова Є.В. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Матвієнко Ю.О. і Мельника Я.С. було відмовлено.

В судове засідання 05 грудня 2019 року учасники справи належним чином повідомлені про час розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явилися, при цьому відповідачі подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, просили рішення суду залишити без змін.

Від позивача ОСОБА_1 , її представником ОСОБА_5 , до канцелярії суду подана заява про перенос розгляду справи, з посиланням на стан здоров`я та неможливість приїхати до суду для участі в судовому засіданні, при цьому будь-яких доказів, які б підтверджували дану обставину, до заяви не долучено, тому у колегії суддів відсутні підстави вважати неявку позивача та її представника з поважних причин, приймаючи до уваги вказівки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України», щодо дотримання розумного строку для судового провадження, колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання, згідно ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 16 ЦК України визначений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Судом встановлено, що позивач обґрунтовує свої вимоги наслідком вчинення відповідачами, як службовими особами кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 366 КК України по відношенню до неї, внаслідок чого їй спричинено моральну та матеріальну шкоду.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, факт незаконності дій відповідачів, що призвели до завдання шкоди позивачу, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку (судовим рішенням), проте наявність у діях відповідачів вини у заподіянні шкоди позивачці матеріалами справи не доведена, відповідачі не визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 366 КК України у встановленому законом порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, виходив з відсутності підстав для стягнення коштів з відповідачів та зобов`язання ЖЕД №302 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» спільно та солідарно з сектором благоустрою масиву «Лісовий» відділу контролю за благоустроєм Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації за власний рахунок виготовити та встановити енергозберігаюче пластикове вікно в її приватну кімнату по розмірах та формі яке виготовлене підприємством ТОВ «Інтер - Норм» за замовленням позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції оскільки він відповідає вимогам закону.

За загальним правилом, яке встановлено у частині першій статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що майнова шкода виражається у формі збитків. У свою чергу збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Крім того, статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Відповідно до змісту ст. ст. 12,13,77-81 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, обґрунтованого виходив із того, що позивач не довела достатніми та допустимими доказами факт заподіяння їй шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між діями відповідачів та настанням шкоди. Сам по собі факт внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей та визнання позивача потерпілою у кримінальному провадженні не свідчить про незаконність дій відповідачів, та не є належною правовою підставою для задоволення позовних вимог.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, виніс законне і обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :