ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2408/19 Справа № 173/1405/18 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року позивач звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів, в якому просив звільнити його від сплати аліментів, призначених на підставі судового наказу від 04.05.2018 року № 173/562/18, постановленого Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, за наказом Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04.05.2018 року, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на утримання на утримання двох дітей сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки -ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнувши з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на ім'я ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на утримання доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 11 жовтня 2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 352 грн. 40 коп.

Рішення допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

У апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 20.06.2014 року позивач уклав шлюб з відповідачкою, який був зареєстрований виконкомом Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Актовий запис № 3.

У період шлюбу у них народилось двоє дітей: син - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

03.03.2018 року між ним та відповідачкою виникла сварка в результаті якої відповідач забрала речі та покинула їхню домівку. Діти не хотіли йти з матір'ю та просили її залишитись з ним. В зв'язку з тим, що молодшій донці лише три роки , вона не змогла настояти на своєму бажанні. Старший син категорично відмовився йти з відповідачкою. В результаті відповідачка забрала молодшу доньку, а син залишився проживати з ним.

За даними обставинами він звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей.

Відповідачка завернулась до суду із завою про видачу судового наказу про стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання двох дітей.

04.05.2018 року Верхньодніпровським районним судом було видано наказ № 173/562/18 про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення старшою дитиною повноліття. Починаючи стягнення з 30.03.2018 року.

Проте, на сьогоднішній день лише менша дитина проживає з відповідачкою, а старший син проживає разом з ним, відповідачка коштів на утримання сина не надає, що й стало підставою звернення до суду.

Дана обставина підтверджена актом від 29 травня 2018 року (а.с.9) та довідкою КЗ Верхівцевського НВК від 29.05.2018 року (а.с.10).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач просив звільнити його від сплати аліментів, стягнених за наказом суду у відповідності до вимог ч.4 ст. 243 ЦПК України, а не переглянути судовий наказ за нововиявленими обставинами, які існували на час подання заяви про видачу судового наказу, але не були відомі суду, тому виходячи із положень ч. 7 ст. 170 ЦПК України суд здійснив захист прав позивача шляхом зменшення розміру аліментів.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути виданий, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 7 ч. ст.170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Зважаючи на викладене, чинним законодавством не передбачено права звернення з позовом про звільнення від сплати аліментів, стягнутих на підставі судового наказу.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просив саме звільнити його від сплати аліментів на підставі ч.4 ст. 273 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції, керуючись ч. 7 ст. 170 ЦПК України, зменшивши розмір аліментів, фактично вийшов за межі позовних вимог, що є порушенням принципу диспозитивності та фактично розглянув вимоги, які не були заявлені позивачем.

Суд не повинен з власної ініціативи виходити за межі позову, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору, відповідно до ст. 2 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Отже, колегія дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду з ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

У зв'язку із задоволенням апеляційної скарги, судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення підлягають розподілу у відповідності до 141 ЦПК України. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1057,20 грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1057,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко