ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7968/19 Справа № 211/410/19 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2019 року, яке ухвалене суддею Ніколенко Д.М. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі- АТ КБ«ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між сторонами укладено кредитний договір б/н від 21.10.2010 року у вигляді вставленого кредитного ліміту на платіжну карту. Через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 63294,17 грн, а саме: 27656,86 грн - заборгованість за кредитом; 13924,78 грн - заборгованість по відсотками за користування кредитом; 18222,33 грн - нараховано пені; а також штрафи: відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 2990,20 грн - штраф (процентна складова), яку позивач просить суд стягнути з відповідача та судові витрати.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 червня 2019 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що саме на користувача покладено обов`язок зберігання платіжної картки та негайного повідомлення представників банку про втрату платіжного засобу, чого відповідачем не здійснено. У матеріалах справи відсутній вирок про встановлення винної особи у знятті коштів з рахунку відповідача.

У відзиву на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду, як законне та обґрунтоване, на його думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зауважує, що матеріалами обвинувального акту доведено, що саме злочинними діями ОСОБА_2 здійснено викрадення картки відповідача та знято грошові кошти.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21 жовтня 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 27000,00 грн на картковий рахунок з базовою сплатою відсотків за користування кредитом розмірі 2,5% в місяць, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 10, 11 ).

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між нею і банком договір про надання банківських послуг, вона ознайомлена та погоджується з ними, що були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог ст. 634 ЦК України.

Згідно витягу з ЄРДР видно, що за заявою ОСОБА_1 від 28.12.2017 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002155 від 28.12.2017 з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.190 КК України за фабулою: 28.12.2017 до Довгинцівського ВП КВП з письмовою заявою звернулась ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 27.12.2017 приблизно о 15:00 годині, невстановлена особа, шляхом обману заволоділа її банківською карткою ПАТ «Приват Банк», з якої у подальшому викрала грошові кошти у сумі 22000 гривень, а також здійснила купівлю товару у магазині «Алло», чим причинила майнового збитку на приблизну суму 45 000 гривень. (а.с.54)

Згідно обвинувального акту, затвердженого прокурором Криворізької місцевої прокуратури №3 31.10.2018 р. у кримінальному провадженні №0001614 від 08.12.2018 за ст.ст.190 ч.3, 190 ч.2, 357 ч.1, 185 ч.2 відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 була визнана потерпілою, якій злочином спричинено майнову шкоду на суму 42999,00 гривень (а.с.55-109).

В ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що 27.12.2017 приблизно о 15:10 годині, ОСОБА_2 знаходячись біля під`їзду АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_1 , скориставшись відсутністю уваги власника, упевнившись, що його дії є таємними для потерпілого та інших осіб, шляхом шахрайства, з корисливих мотивів, з метою здійснення незаконних дій з офіційними документами, замінив кредитну банківську карту № НОМЕР_1 , видану ПАТ КБ «Приватбанк», на кредитну карту № НОМЕР_2 , видану ПАТ КБ «Приватбанк» у користування особі на ім`я « ОСОБА_2 », яка згідно п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 08 жовтня 1998 року № 414 , ст. 200 КК України є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського кредитного рахунку відкритого на ім`я ОСОБА_1 , тобто предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України . Після чого, з викраденою банківською карткою № НОМЕР_1 , з місця скоєння кримінального правопорушення зник, та в подальшому використав її для зняття грошових коштів із кредитного банківського рахунку, відкритого у банку ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я потерпілої ОСОБА_1 . В подальшому, 27.12.2017 о 15:23 годині, діючи повторно ОСОБА_2 , з метою реалізацію свого злочинного умислу на вчинення незаконних дій з офіційними документами, з використанням викраденої ним банківської кредитної картки № НОМЕР_1 , виданої ПАТ КБ «Приватбанк» у користування ОСОБА_1 , знаючи ПІН - код цієї картки, прибув до банкомату, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (магазин «Лампа» банкомат 4840) та використовуючи викрадену картку за допомогою банкомату сформував заявку від імені потерпілої ОСОБА_1 , на зняття грошових коштів із кредитного банківського рахунку, відкритого у банку ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я потерпілої, в свою чергу, банк сприймаючи дану операцію, як операцію проведену ОСОБА_1 , видав через банкомат грошові кошти у загальній сумі 20 000 гривень, в результаті чого ОСОБА_1 , завдано матеріальну шкоду на вище вказану суму. 27.12.2017 о 15:41 годині, ОСОБА_2 продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на вчинення незаконних дій з офіційними документами, з використанням викраденої ним банківської кредитної картки № НОМЕР_1 , виданої ПАТ КБ «Приватбанк» у користування ОСОБА_1 , знаючи ПІН - код цієї картки, прибув до магазину «Алло», який розташований за адресою: пр. Металургів, 38А , що в Металургійному районі м. Кривого Рогу , та використовуючи викрадену картку за допомогою сервісу «Оплата частинами» сформував заявку від імені потерпілої ОСОБА_1 на придбання товару у розстрочку, в свою чергу, установа сприймаючи дану операцію, як операцію проведену ОСОБА_1 , надала позитивний результат на оформлення кредитної позики в сумі 22 999 гривень, в наслідок вказаних дій, ОСОБА_2 придбав товар - мобільний телефон «Iphone 7 128 Gb Вlаск» ІМЕІ : 352 985 090 648 359, вартістю 22 999 гривень, сплативши перший платіж у сумі 2 299,90 гривень, в результаті чого ОСОБА_1 , завдано матеріальну шкоду на загальну суму 42 999 гривень. (а.с.103-104).

Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що кредитна заборгованість виникла в результаті протиправних дії ОСОБА_2 , у відношенні якого за заявою відповідача порушено кримінальне провадження. Відповідач не вчиняла дій чи бездіяльності, яка б сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виникли правовідносини стосовно належного виконання відповідачем кредитних правовідносин за укладеним кредитним договором .

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що кредитна заборгованість у відповідача виникла, через викрадення банківської картки відповідача та пін- коду, за допомогою чого стало можливим зняття грошових коштів та оформлення кредиту.

Під час розгляду даної справи, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Згідно матеріалів справи, як видно з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28 грудня 2017 року кримінального провадження №0002155, ОСОБА_1 28 грудня 2017 року об 16.51 год. звернулася до Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення. Так, в своїй заяві ОСОБА_1 повідомила, що 27 грудня 2017 р. близько 15.00 год. невідома їй особа шляхом обману заволоділа її банківською картою, з якої у подальшому викрала грошові кошти на суму 22000 грн. та оформила «оплату частинами» купівлі товару в магазині «Алло» на суму 45000 грн (а.с. 54).

Відповідно до розділу VI загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками Положення « Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання», затверджених постановою Правління НБУ від 05 листопада 2014 року №705 передбачено: «Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач, після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та /або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк, або визначену ним юридичну особу, в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач».

Проте, відповідач не повідомила одразу банк про викрадення картки та пін-коду, який вона зберігала разом із карткою, що встановлено досудовим слідством. Адже, особа яка викрала картку володіла відомостями про пін-код, що видно з обвинувального акту, долученого до матеріалів цивільної справи.

Тобто, колегія суддів приходить до переконання, що легковажна поведінка відповідача, сприяла викраденню коштів та оформленню «оплати частинами», яку неможливо здійснити без відомостей пін-коду, навіть при викраденні карти.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що операції щодо зняття коштів з кредитного рахунка відповідача стало можливим внаслідок використання пін-коду, який відповідач має обов`язок надійно зберігати та не повідомляти іншим особам, є слушними.

Вирішуючи питання про розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню в межах заборгованості по тілу кредиту.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з вимогами ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем АТ КБ «Приватбанк» надано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку, проте колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що наданий витяг не містить періоду (строку ) дії його застосування, та що саме ці умови, в поданій редакції, були діючими, надані позичальнику для ознайомлення та відповідач погодився із їх застосуванням при підписанні анкети- заяви.

Надані позивачем витяг Умов та правил не містить підпису боржника (позичальника), що виключає факт доведеності обізнаності та погодження позичальника із умовами кредитування відсоткової ставкою, пені, штрафів, що виключає її застосування.

Даний висновок колегії суддів узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17, відступати від якого колегія суддів підстав не заходить.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до переконання, що рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 червня 2019 року ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, тому згідно положення п.п.1,3,4. ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 . Стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 21 жовтня 2010 року в сумі 27656,86 грн - заборгованість за кредитом, в межах заявлених вимог.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у сумі 1921 грн., за подання апеляційної скарги 2881,50 грн.

У зв`язку із тим, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 2098,48 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 21.10.2010 року станом на 21 грудня 2018 року в сумі 27656,86 грн - тіло кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" витрати зі сплати судового збору в сумі 2098,48 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення суду складено 03 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: