ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Херсон

справа № 664/1551/18

провадження № 22-ц/819/411/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5, від імені якої діє ОСОБА_6, на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області у складі судді Савчака С.П. від 03 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5, від імені якої діє ОСОБА_6, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз-Південь» про розірвання договору оренди землі,

встановив:

В червні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз-Південь» про розірвання договору оренди землі.

В обґрунтування позову ОСОБА_5 зазначила, що 06 травня 2016 року між нею та ТОВ «Райз-Південь» укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого вона передала відповідачу у користування строком на 10 років належну їй на праві власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 7,1250 га, розташовану на території Ювілейної сільської ради Херсонської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зі сплатою орендної плати у грошовій формі в розмірі 3,5 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що на рік складає 4968,25 грн, або в натуральній формі на суму орендної плати.

Із суми орендної плати орендарем як податковим агентом утримуються передбачені законом податки (збори).

Відповідач договірні зобовязання не виконує, у визначені договором строки оренду плату та земельний податок не сплачує.

Посилаючись на те, що невиконання відповідачем умов договору щодо сплати податків та зборів є підставою для його припинення, позивач просила суд припинити дію укладеного 06 травня 2016 року із Товариством з обмеженою відповідальністю «Райз-Південь» договору оренди землі шляхом його розірвання та стягнути на її користь понесені судові витрати.

Рішенням суду від 03 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, від імені якої діє ОСОБА_6, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, зазначаючи, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду щодо необґрунтованості позовних вимог не відповідають обставинам справи, умовам укладеного договору щодо обовязку відповідача як податкового агента сплачувати земельний податок та нормам земельного і податкового законодавства, що регулює спірні відносини.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Райз-Південь» доводи апеляційної скарги не визнало, висновки суду вважає правильними та обґрунтованими, а вимоги позивача щодо здійснення ним сплати земельного податку такими, що суперечать як положенням укладеного сторонами договору оренди землі, так і Податкового кодексу України щодо повноважень податкового агента.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довела систематичність невиконання відповідачем своїх обовязків за договором оренди землі щодо сплати орендної плати.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 06 травня 2016 року сторони уклали договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_5 передала відповідачеві в оренду належну їй на праві власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 7,125 гектарів, яка розташована на території Ювілейної сільської ради Цюрупинського (нині Олешківського) району Херсонської області, строком на 10 років.

Сторони визначили, що орендна плата вноситься орендарем до 30 грудня поточного року у грошовій формі в розмірі 3,5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки і складає 4 968,25 гривень на рік, або в натуральній формі на суму орендної плати. Із суми орендної плати відповідачем як податковим агентом утримуються податки (збори ), передбачені чинним законодавством України.

Пунктом 12 договору сторони передбачили, що дія договору припиняється, зокрема шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором.

Відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі-це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю- це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно зі статтею 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24,25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Пунктом д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, згідно зі статтями 13,15,21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичного порушення договору оренди землі може бути підставою для розірвання такого договору.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні правовідносини, вимагають саме систематичної (два або більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа.

ОСОБА_7 вважає підставою для припинення договору оренди земельної ділянки невиконання відповідачем як податковим агентом у відносинах з нею передбаченої пунктом 4.2 договору умови про сплату податків та зборів, а саме: земельного податку щодо спірної земельної ділянки.

Відповідач визнає факт несплати земельного податку від імені та за рахунок позивача з тих підстав, що сплата наведеного податку є обовязком власника земельної ділянки, а не податкового агента.

Питання оподаткування регулюються Податковим кодексом України, в статті 162 якого податковий агент значиться серед платників податку на доходи фізичних осіб.

Підпунктом 14.1.180 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб- це, зокрема юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно- правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобовязані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IY цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IY цього Кодексу.

Особливості нарахування (виплати) та оподаткування окремих видів доходів регулює стаття 170 Податкового Кодексу України, відповідно до підпункту 170.1.1. частини 170.1 якої податковим агентом платника податку-орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

Земельний податок віднесено Податковим кодексом України до розділу ХII (податок на майно), який не визначає податкових агентів платниками цього податку, а передбачає, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, якими в розумінні зазначеного Кодексу є юридичні та фізичні особи, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.72 статті 14, стаття 269 Податкового кодексу України).

Оскільки умовами укладеного сторонами договору оренди землі передбачено обовязок відповідача як орендаря утримувати із належної позивачеві орендної плати лише податки, передбачені чинним законодавством для податкового агента та враховуючи, що земельний податок до таких не відноситься, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначену позивачем обставину не можна вважати порушенням орендарем умов договору, за наслідком якого настає розірвання угоди за вимогою орендодавця.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів і нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують підлягають відхиленню.

Зокрема, посилання скаржника на положення Земельного кодексу України щодо визначення статусу землекористувача, а звідси-і платника земельного податку колегія суддів вважає юридично неспроможними, оскільки положеннями Податкового кодексу України встановлений особистий обовязок землекористувача щодо сплати земельного податку і не покладено такий обовязок на податкового агента. Крім того, як зазначалося вище, статтею 14 Податкового кодексу України визначено поняття «землекористувача» в розумінні платника податків, із якого вбачається, що таким платником земельного податку є особа, у користуванні якої перебувають земельні ділянки державної та комунальної власності.

Спірна земельна ділянка перебуває у приватній власності позивача, яка і є платником земельного податку.

Крім того, позивачем не доведена систематичність невиконання відповідачем свого обовязку орендаря та ототожнено поняття сплати орендної плати і утримання податковим агентом земельного податку з цієї орендної плати.

Так, із наданої позивачем копії повідомлення фіскального органу, справжність якої з оригіналом не засвідчена, вбачається, що станом на 05.03.2018 року за ОСОБА_5 обліковується податковий борг зі сплати земельного податку з фізичних осіб по земельній ділянці на території Ювілейної ОТГ в розмірі 429,03гривні.

За який період часу цей борг утворився невідомо.

На невідповідність розміру виплаченої відповідачем орендної плати протягом дії договору оренди землі визначеному договором розміру орендної плати в сумі 4 968,25грн на рік позивач не посилалася і цю обставину не доводила.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, від імені якої діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 03 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

ОСОБА_3

Повний текст постанови складено 28 березня 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова