Справа № 487/4886/18
Провадження № 2/487/313/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Біцюка А.В., за участю секретаря Демиденко Н.В., розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 (54030, АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_1) до Публічного акціонерного товариства «Альфа- Банк» (01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, ) про захист прав споживачів банківських послуг,

В С Т А Н О В И В:

27.07.2018 року до Заводського районного суду м. Миколаєва звернувся з позовною заявою ОСОБА_1, посилаючись на відсутність можливості вільно розпоряджатися належними позивачу грошовими коштами, що містяться на його особистому рахунку, просив суд

1. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа- Банк» на користь ОСОБА_1 99 220, 00 (девяносто девять тисяч двісті двадцять гривень 00 копійок) та пеню у розмірі 3% від суми 99 220, 00 грн. за кожен день прострочення з 12 липня 2018 року по день фактичної виплати усієї суми боргу.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа- Банк» на користь ОСОБА_1 100 000, 00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок).

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що у банківській установі ПАТ «Альфа-Банк» ним відкрито банківський рахунок, на якому розміщені грошові кошти позивача. Звернувшись 12 липня 2018 року до відповідача із вимогою перерахувати з рахунку № 5301, відкритому на імя ОСОБА_1, на рахунок № 8, відкрито також на імя позивача у ПАТ «МегаБанк», грошові кошти у сумі 99220,00 грн., в результаті чого отримав відмову.

Ухвалою суду від 23.08.2018 року провадження у справі відкрито та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

01.10.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ОСОБА_2, у якому проти задоволення позовних вимог вона заперечила за їх безпідставністю та необґрунтованістю. Оскільки банку забороняється здійснювати ризикову діяльність, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку- дії банку були законними.

У відповіді на відзив, що надійшов до суду 08.10.2018 року, ОСОБА_1 пояснив, що відповідач неправомірно відмовив у перерахунку грошових коштів у сумі 99 220, 00 грн. із рахунку № 5301, відкритому на імя позивача у ПАТ «Альфа- Банк», на рахунок № 8, що відкритий у ПАТ «МегаБанк» також на імя ОСОБА_1, за платіжним дорученням № 1 від 12 липня 2018 року, чим порушив його права та завдав збитків.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно з копією заяви на відкриття поточних рахунків та картки зі зразками підписів, копії акцепту пропозиції на укладання Угоди про обслуговуванню платіжних карток, оферти на укладання Угоди про обслуговування платіжних карток, що були надані представником відповідача, 28.04.2016 року на імя позивача було відкрито поточний рахунок № 5301, операції за яким здійснювалися за допомогою електронного платіжного засобу у валюті гривня.

12 липня 2018 року ОСОБА_1 направив банку платіжне доручення № 1, за яким із рахунку № 5301, відкритому на імя позивача у ПАТ «Альфа- Банк», на рахунок № 8, відкритому також на імя ОСОБА_1 у ПАТ «МегаБанк», відповідач повинен був переказати грошові кошти у сумі 99 220, 00 грн. На зворотній стороні платіжного доручення працівником банку зроблено напис про неможливість виконання даного доручення відповідно до п.4.1.11, п. 4.2.2 та п. 4.2.7 Договору про банківське обслуговування фізичних осіб.

Взаємовідносини банку та клієнта з перерахування коштів з належного клієнту рахунка регулюється Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до підпункту 1 п. 21.1. ст. 21, 22.3, 22.4 ст. 22 вказаного Закону ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги-доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує.

Підпунктами 7.1, 7.2 пункту 7 постанови Правління Національного Банку України «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12 листопада 2003 року №492 визначено, що видаткові операції за поточними рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника або за його дорученням на підставі довіреності (копії довіреності), засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, іншими уповноваженими на це особами.

Фізична особа-резидент додатково має пред'явити документ, виданий контролюючим органом, що засвідчує її реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.

На підставі цих документів уповноважений працівник банку здійснює ідентифікацію та верифікацію довіреної особи.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч.1,3 ст.1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

За змістом ч.ч.1, 3 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Як вбачається із копії меморіального ордеру № 9 від 23.06.2018 року на кредитний рахунок АТ «Альфа- Банк» № 2924701 з рахунку № 3627, відкритого у АТ «Сбербанк», перераховано 99 220, 00 грн., платником яких є ФОП ОСОБА_1 Призначення платежу- поповнення карткового рахунку позивача № 5301, відкритий у АТ «Альфа- Банк».

Відповідно до копії меморіального ордеру № НОМЕР_2 від 02.07.2018 року АТ «Альфа Банк» зарахував 99 220, 00 грн. на картковий рахунок ОСОБА_1 № 8601. Призначення платежу- поповнення карткового рахунку позивача № 5301, відкритий у АТ «Альфа- Банк».

Вказані кошти були прийняті та зараховані відповідачем, незважаючи на блокування рахунків позивача з 08.06.2018 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 1075 ЦК України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Відповідно до п. 9 Постанови Правління національного банку України від 05.11.2014 № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» банк зобов'язаний ідентифікувати та верифікувати клієнтів, які відкривають рахунки в банку, і користувачів електронних платіжних засобів, які здійснюють операції з їх використанням за цими рахунками, відповідно до порядку, установленого законодавством України, що регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Банком було закрито карткові рахунки позивача, з метою недопущення використання клієнтом послуг банку для можливої легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом, та залучення банку до здійснення ризикової діяльності.

Положення ч. 1,2 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» вказує, що субєкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобовязаний на підставі поданих клієнтом (представником клієнта) офіційних документів або засвідчених в установленому порядку їх копій (якщо інше не передбачено цим Законом) здійснювати ідентифікацію та верифікацію клієнта (представника клієнта). Субєкт первинного фінансового моніторингу в процесі обслуговування клієнта зобовязаний уточнювати інформацію про клієнта в порядку, встановленому субєктом державного фінансового моніторингу, який відповідно до цього Закону виконує функції державного регулювання та нагляду за відповідним субєктом первинного фінансового моніторингу. Зазначені вище документи мають бути чинними (дійсними) на момент їх подання та включати всі необхідні ідентифікаційні дані. Копії офіційних документів, крім нотаріально засвідчених, на підставі яких субєкт первинного фінансового моніторингу встановив ідентифікаційні дані клієнта (представника клієнта), засвідчуються в порядку, встановленому субєктом державного фінансового моніторингу, який відповідно до цього Закону виконує функції державного регулювання та нагляду за відповідним субєктом первинного фінансового моніторингу.

Окрім того, у разі виникнення сумнівів у достовірності чи повноті наданої інформації про клієнта, суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний провести поглиблену перевірку клієнта.

На виконання вищезазначеного обов'язку, положеннями ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ч. 7 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» передбачено, що суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов'язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, а також для виконання таким суб'єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитись від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтом документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику (ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»).

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження проведення ним поглибленої процедури ідентифікації та верифікації субєкта первинного фінансового моніторингу, а саме позивача ОСОБА_1

За такого, суд дійшов висновку, що відповідачем було заблоковано карткові рахунки позивача та відмовлено у перерахунку належних йому коштів безпідставно, а отже, зазначені дії банку є протиправними.

Як зазначено вище, за ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Даний обовязок, визначений законом, відповідач не виконав.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача пені в порядку ч.5 ст.10 Закону України « Про захист прав споживачів», виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Суд дійшов висновку, що розміщення вкладником банку коштів на банківському рахунку не є ані роботою, ані продажем товару, оскільки банк не отримує винагороди за користування коштами, а навпаки, сплачує проценти за період користування ними.

Відповідно до п.п.32.1, 32.2 Закону України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

У разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Позивач, підписавши заяву про відкриття карткового рахунку, погодився з Публічною пропозицією АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору на комплексне банківське обслуговування, які разом з її заявою складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору.

Як зазначено у статті 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виходячи з цього, норми Закону України « Про захист прав споживачів» на відносини клієнта з банком по договору карткового рахунку не поширюється, а така відповідальність, як пеня, застосовується в порядку та розмірах, визначених Законом України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Публічною пропозицією АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору на комплексне банківське обслуговування .

Це відповідає правоій позиції, викладеній Верхомним Судом у постанові від 11 липня 2018 року в справі № 470/493/17; провадження № 61-12724св18, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом.

Згідно зі ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 11.4. Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору на комплексне банківське обслуговування за несвоєчасне чи неправильне списання коштів з Рахунку з вини Банку, а також за несвоєчасне чи неправильне, з вини Банку, зарахування сум, які належать Клієнту, Банк сплачує Клієнту пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми, що діяла в період, за який сплачується пеня, за умови виконання Клієнтом вимог, визначених Договором.

За такого сума пені за кожен день прострочення складає 24 405, 40 грн., що розраховано за допомогою електронного калькулятора пені (починаючи з 12.07.2018 року по 19.03.2019 року (включно), процентна ставка пені у розмірі 2-х ставок НБУ, що передбачено п. 11. 4 Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору на комплексне банківське обслуговування ).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з п. п. 3,4, 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування завданої фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Суд, враховуючи неправомірність дій банку, хвилювання, які були завдані позивачу, тривалість порушення його прав, виходячи з принципів розумності і справедливост,і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 500, 00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правову допомогу у розмірі 2 100, 00 грн. (Квитанція до прибуткового касового ордеру № 5 від 27.07.2018 року; рахунок № 1 від 27.07.2018 року).

Крім того з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1236, 25 грн. (1% від суми задоволених позовних вимог).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 Георгійовича- задовільнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа- Банк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Десятинна, буд. 4/6; ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (54030, АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) 99 220, 00 (девяносто девять тисяч двісті двадцять гривень 00 копійок) грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа- Банк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Десятинна, буд. 4/6; ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (54030, АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) пеню у розмірі 24 405, 40 (двадцять чотири тисячі чотириста пять гривень 40 копійок) грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа- Банк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Десятинна, буд. 4/6; ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (54030, АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) моральну шкоду в розмірі 500, 00 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа- Банк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Десятинна, буд. 4/6; ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (54030, АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) витрати на правову допомогу у розмірі 2 100, 00 (дві тисячі сто гривень 00 копійок) грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа- Банк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Десятинна, буд. 4/6; ) в дохід держави судовий збір у розмірі 1236, 25 (одна тисяча двісті тридцять шість гривень 25 копійок) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або до того ж суду через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29.03.2019 року.

Суддя А. В. Біцюк