ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 травня 2019 року

м. Харків

справа № 638/16870/18

провадження № 22ц/818/899/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління праці і соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2018 року в складі судді Хайкіна В.М.,

у с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Управління праці і соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради ( далі - Управління) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 23 серпня 2018 року він звернувся до Управління з заявою про призначення субсидії. Однак, Управлінням йому було відмовлено в призначенні субсидії у зв`язку з несплатою обов`язкового платежу. При цьому, несплати обов`язкового платежу по всім комунальним послугам у нього не було. Повторно звернувшись до Управління та подавши всі квитанції на підтвердження сплати обов`язкових платежів, отримав відмову у призначені субсидії з посиланням на несплату боргів за період до призначення субсидії або пропозицією заключити договір реструктуризації заборгованості з постачальниками житлово-комунальних послуг. Вважає, що Управління безпідставно відмовило йому у призначені субсидії на підставі даних, які надані комунальними підприємствами. Просив визнати бездіяльність Управління щодо відмови у призначенні житлової субсидії за адресою його мешкання: АДРЕСА_1 , протиправною, зобов`язати відповідача призначити житлову субсидію за вказаною адресою з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року та з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2018 року відмовлено у відкритті провадження.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки заявлені позивачем вимоги відповідно до статті 19 КАС України підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

29 листопада 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у порядку цивільного судочинства судами розглядаються справи за участю Управління праці та соціального захисту населення, де цей державний орган є позивачем, відповідачем та третьою особою.

Відповідач ухвалу суду першої інстанції не оскаржив, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просив визнати бездіяльність Управління щодо відмови у призначенні житлової субсидії за адресою його мешкання: АДРЕСА_1 , протиправною, зобов`язати відповідача призначити житлову субсидію за вказаною адресою з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року та з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та не чинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 3 постанови пленуму Вищого адміністративного Суду України "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 року №8 , вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Таким чином, загальні суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Як вбачається з позовних вимог ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Управління щодо відмови у призначенні житлової субсидії.

Оскільки спір виник між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого судового рішення суду не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 24 травня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова