ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року

м. Харків

Справа № 635/3150/18

Провадження № 22-ц/818/1102/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 листопада 2018 року у складі судді Токарєвої Н.М.

у цивільній справі № 635/3150/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

встановив:

11.05.2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»( надалі АТ КБ «Приватбанк» або Банк) звернулося у суд з позовом до ОСОБА_3, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 12710,20 грн. за кредитним договором № б/н від 07.12.2007 року, що складається з наступного: 1950,99грн. заборгованість за кредитом; 9677,77 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;, а також штрафи відповідно до пункту 8,6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн.- штраф ( фіксована частина), 581,44 грн. штраф ( процентна складова). Також позивач просив стягнути з ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.12.2007 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту терміном повернення , що відповідає строку дії картки.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником Закритого Акціонерного товариства Комерційний банк « ПриватБанк».

Укладення договору б/н від 07.12.2007 року було здійснено шляхом підписання ОСОБА_3 заяви разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладено на сайті Банку.

Позивач вказував, що Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, та надав ОСОБА_3 кредит у розмірі, встановленому договором. Зі свого боку ОСОБА_3 свої зобовязання за кредитним договором не виконала належним чином. У звязку з чим станом на 01.05.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 12710,20 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 09 листопада 2018 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення , яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції проігнорував істотну обставину по справі, а саме те, що підставою для звернення Банку до суду є стягнення заборгованості за договором б/н від 07.12.2007 року, за яким відповідач отримала карту Метро, в підтвердження чого було надано належні докази, які не були ретельно досліджені судом.

Також представник Банку зазначає, що суд дійшов помилкового висновку, що відповідачем сплачено заборгованість у сумі 9705,00 грн. саме за договором №б/н від 07.12.2007 року, та не взяв до уваги заперечення Банку, що вищезазначену суму було сплачено відповідачем на підставі додаткової угоди № 1 від 20.08.2014 року, відповідно до якої було проведено реструктуризацію за кредитною картою № 876846.

Відповідно до змісту ч. 13 ст. 7, ч.ч. 4-6 ст.19, ст.ст.274, 353, 368, ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги є безпідставними у звязку з тим, що відповідачем було сплачено обумовлену додатковою угодою від 20.08.2014 року суму боргу за кредитним договором.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 20.12.2007 року ОСОБА_3 заповнила та підписала заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з тексту заяви вбачається, що відповідач виявила бажання отримати платіжну кредитну картку «Універсальна», з встановленням платіжного ліміту - 2000,00 грн. Своїм підписом відповідач погодилась з тим, що дана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» (далі-Умови), «Правилами користування платіжною карткою» (далі - Правила) та «Тарифами банку» складають між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною четвертою статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що між сторонами було укладено кредитний договір.

Відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору, відповідачу ОСОБА_3 була видана карта «Універсальна» № 876846, факт видачі якої посвідчено підписами співробітника Банку та відповідача ОСОБА_3 на заяві від20.12.2007 року.

Додатковою угодою №1 від 20 серпня 2014 року до кредитного договору № SAMDNS247 876846), укладеною між Банком та ОСОБА_3, сторони встановили, що на дату підписання цієї додаткової угоди заборгованість за договором становить 9 704,34 грн. та датою остаточного погашення заборгованості є 22.08.2014 року.( а.с.46)

Згідно з розрахунком заборгованості за договором №б/н від 07.12.2007 року станом на 01.05.2018 року заборгованість за кредитом - 1950,99 грн., заборгованість за процентами 9677,77 грн., в тому числі несплачені проценти на прострочену заборгованість 9677,77 грн.: заборгованість по судовим штрафам 1081,44 грн., загалом сума заборгованості складає 12 710,20 грн. ( а.с. 5-7).

Згідно з квитанцією від 21.08.2014 року ОСОБА_3 внесено 9705,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Так, відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, матеріально-правовий зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й суд апеляційної інстанції, дослідивши додаткову угоду № 1 від 20 серпня 2014 року до кредитного договору № SAMDNS247 876846),оцінивши її в сукупності з іншими у справі доказами, а саме заявою на отримання кредиту від 20.12.2007 року , в якій зазначено, що відповідачу видано кредитну карту № 876846, з наданими представником позивача поясненнями, що відповідно до укладеної додаткової угоди № 1 проведено реструктуризацію заборгованості відповідача саме за кредитною картою № 876846, прийшов до висновку, що заборгованість в сумі 9 705,00 грн. має зараховуватися саме на виконання умов кредитного договору б/н від 20.12.2007 року.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що суд першої інстанції проігнорував істотну обставину по справі, а саме те, що підставою для звернення Банку до суду є стягнення заборгованості за договором б/н від 07.12.2007 року, за яким відповідач отримала карту Метро, в підтвердження чого було надано належні докази, які не були ретельно досліджені судом, враховуючи таке.

В матеріалах справи на а.с.114 містяться письмові пояснення представника Банку, в яких повідомляється суд, що ОСОБА_3 згідно кредитного договору від 07.12.2007 року, отримала картки № 565658 №672008, але , всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини.

Також суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази, якими підтверджується факт отримання відповідачем ОСОБА_3 будь-якої іншої карти, крім тієї за якою здійснювалися розрахунки за кредитним договором від 20.12.2007 року.

Таким чином, розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків та зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів залишає судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 26 березня 2019 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді - І.В. Бурлака

ОСОБА_2

.