ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Херсон

справа № 766/3032/18

провадження № 22-ц/819/1358/19

22-ц/819/1364/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарГеленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення та ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Прохоренко В.В. від 22 травня 2019 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Херсонобленерго», про захист прав споживачів, визнання незаконним рішення та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Херсонобленерго», до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

встановив:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» про захист прав споживача, визнання незаконним рішення комісії про порушення Правил користування електричною енергією для населення.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 19 січня 2018 року працівниками енергопостачальника, яким є відповідач, складено акт №232462 про порушення Правил користування електричною енергією для населення при користуванні електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 ».

При цьому споживачем електричної енергії була зазначена вона як спадкоємиця ОСОБА_2 -власника житлового будинку, що розташований за вказаною адресою.

Акт про порушення Правил користування електричною енергією для населення від 19.01.2018 року був розглянутий комісією ХМВЕ, яка 18.12.2018року дійшла висновку, що акт складено відповідно до пункту 53 ПКЕЕн та провела розрахунок вартості електричної енергії, недооблікованої внаслідок зазначеного в акті порушення, визначивши до сплати суму в розмірі 21 584,19гривень.

Вважає рішення комісії незаконним, оскільки вона не перебуває із відповідачем у договірних відносинах щодо постачання електричної енергії в житловий будинок, власником якого є її мати, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та при житті вселила в будинок ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які й допустили виявлене відповідачем порушення при користуванні електричною енергією.

Стверджуючи про те, що вона не проживає в будинку АДРЕСА_1 , не приймала спадщину після ОСОБА_2 та не є побутовим споживачем у спірних правовідносинах, позивач просила суд визнати незаконним та скасувати рішення комісії ХМВЕ про порушення Правил споживання електричною енергією для населення №18 від 12.02.2018 року відносно неї.

В березні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією.

Позовні вимоги товариства ґрунтуються на встановленому працівниками енергопостачальника 19 січня 2018 року факті споживання електричної енергії, яка подавалася в житловий будинок АДРЕСА_1 , однак не обліковувалася приладом обліку та не оплачувалася споживачем.

Посилаючись на те, що в добровільному порядку вартість необлікованої електричної енергії не відшкодовано, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно на користь товариства 21 584,19гривень.

Ухвалою від 27 вересня 2018 року суд об`єднав первісний позов та зустрічний позов, пред`явлений Приватним акціонерним товариством «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення суми недооблікованої електричної енергії в одне провадження.

Ухвалою суду від 22 травня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» про захист прав споживача, про визнання незаконним та скасування рішення комісії про порушення Правил користування електричною енергією для населення №18 від 12.02.2018року закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Рішенням суду від 22 травня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» в рахунок відшкодування збитків 21 584,19грн. Суд вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 просить ухвалені судові рішення скасувати, справу в частині заявленого нею позову направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, а в частині зустрічного позову - ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заявлених до неї позовних вимог.

Апеляційні скарги мотивовано тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені без врахування її доводів про те, що спадщину після смерті матері, яка перебувала із позивачем у договірних відносинах, вона не приймала; в житловому будинку, в який товариством постачалася електрична енергія, ніколи не проживала та порушень Правил користування електричною енергією для населення не допускала, в той час, як заявлені позивачем вимоги до ОСОБА_3 , в присутності якого працівниками енергопостачальника 19.01.2018 року був складений відповідний акт про порушення, суд не вирішив, необґрунтовано поклавши всю відповідальність на неї.

Висновок суду про те, що заявлені нею вимоги не підлягають розгляду судом, вважає помилковим, оскільки вона оскаржила в судовому порядку не акт про порушення Правил користування електричною енергією для населення, як про це зазначив суд, а рішення комісії, яка цей акт розглянула та визнала його таким, що відповідає законодавству.

Зазначила, що скасування рішення комісії енергопостачальника сприятиме відновленню її порушеного права, а закривши провадження у справі, суд позбавив її можливості захистити це право в судовому порядку, що суперечить статті 55 Конституції України та ключовим принципам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У письмових відзивах на апеляційні скарги Акціонерне товариство «Херсонобленерго», яке є правонаступником Приватного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго», доводи скарги не визнало, ухвалені в справі судові рішення просить залишити без змін, вказавши про те, що оскільки ОСОБА_1 не відмовлялася від спадщини в порядку, визначеному частиною першою статті 1273ЦК України, житловий будинок належить їй на праві власності з часу відкриття спадщини, тому саме вона, не вирішивши питання про припинення постачання електроенергії в будинок, несе відповідальність за порушення Правил користування електричною енергією для населення у спірних правовідносинах.

Висновки суду щодо первісного позову вважає правильними та такими, що відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019року у справі №522/12901/17-ц.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судових рішень в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновок суду про наявність передбачених пунктом першим частини першої статті 255 ЦПК України підстав для закриття провадження у справі в частині первісного позову мотивований тим, що заявлені ОСОБА_1 вимоги не підлягають судовому розгляду, а обраний нею спосіб захисту прав шляхом подання позову про скасування протоколу щодо розгляду акта про порушення Правил користування електричною енергією для населення та визнання дій комісії щодо розгляду зазначеного акта неправомірними, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права. При цьому суд послався на правову позицію, висловлену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі №800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі №9901/152/18, від 06 лютого 2019 року у справі №522/1290/17.

Задовольняючи зустрічний позов, суд виходив з того, що житловий будинок АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві власності, набутого в порядку спадкування після матері- ОСОБА_2 , тому вона відповідно до статті 322 ЦК України зобов`язана утримувати своє майно та повинна була забезпечити дотримання особами, які вселилися до зазначеного будинку за життя спадкодавця та продовжують за згодою ОСОБА_1 користуватися ним по теперішній час, Правил користування електричною енергією для населення.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 19 січня 2019 року в житловому будинку АДРЕСА_1 працівники енергопостачальника виявили самовільне підключення до мереж енергопостачальника з порушенням схеми обліку, а саме: підключення фазного та нульового проводів з ввідного дооблікового кабелю на горищі з підключенням літньої кухні, в результаті чого електроенергія споживалася, але приладом обліку не обліковувалася та не оплачувалася, про що був складений акт №232462, який підписаний трьома представниками постачальника електричної енергії та ОСОБА_3 як споживачем або уповноваженою ним особою (а.с.4, 28).

Із змісту акта №232462, розрахунку за цим актом та виписок з особового рахунку вбачається, що договір на постачання електричної енергії в житловий будинок, який знаходиться за наведеною вище адресою, укладений енергопостачальником із ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і якій, як стверджують сторони, цей будинок належав на праві власності (а.с.4-6, 26-27, 35-36).

12 лютого 2018 року відбулося засідання комісії ХМВЕ по розгляду актів про порушення ПКЕЕ (ПКЕЕн), на якому, у присутності ОСОБА_1 як спадкоємиці ОСОБА_2 , був розглянутий акт №232462 від 19 січня 2018 року.

Згідно із витягом із протоколу засідання комісії №18 комісія дійшла висновку, що акт №232462 складено у відповідності до пункту 53 ПКЕЕн та провела розрахунок визначення обсягу і вартості електричної енергії, недооблікованої внаслідок порушення, зазначеного в акті про порушення, згідно із пунктом 3.1 (5) Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії необлікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕн, затвердженої постановою НКРЕ України від 04.05.2006 року за №782/12656 (з послідуючими змінами та доповненнями). Сума нарахування по акту №232462 склала 21 584,19гривень (а.с.27,зворот).

Захист цивільних прав- це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Оскарження рішення щодо розгляду акта, яке оформлено протоколом від 12 лютого 2018 року №18, який не встановлює для позивача будь-яких обов`язків, крім рекомендації сплатити нараховані збитки, що є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством у якості способу захисту прав.

Зазначені акт та рішення можуть бути визнані в якості доказу при вирішенні іншого спору, де б оспорювались дії, рішення, які є обов`язковими до виконання, зокрема, при визнанні дій відповідача щодо відключення від електропостачання неправомірними та відшкодуванні шкоди або при пред`явленні позову про стягнення матеріальних збитків, заподіяних розкраданням електроенергії у разі самовільного підключення до електромережі, або споживанні електроенергії без приладів обліку, при вирішенні яких суд зобов`язаний буде дати оцінку вказаному акту та рішенню, яке оформлено протоколом.

Таку правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №522/12901/17-ц (провадження №503цс18), яка відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України підлягає врахуванню судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За таких обставин вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду. Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом пред`явлення позову про визнання незаконним та скасування рішення комісії Херсонського міжрайонного відділення енергозбуту ПрАТ «ЕК «Херсонобленерго» з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією (Правил користування електричною енергією для населення), яке оформлено протоколом від 12 лютого 2018 року №18, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність передбаченої наведеною нормою процесуального права підстави для закриття провадження у справі в частині позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» про захист прав споживача, визнання незаконним та скасування рішення комісії про порушення Правил користування електричною енергією для населення №18 від 12.02.2018 року відповідає як обставинам справи, так і нормам матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування постановленої судом ухвали відсутні.

Доводи апеляційної скарги, поданої ОСОБА_1 на вказану ухвалу не ґрунтуються на законі та як такі, що висновків суду не спростовують підлягають відхиленню.

Зокрема, твердження скаржника про те, що закривши провадження, суд позбавив її можливості захистити свої права в судовому порядку, є юридично неспроможними, оскільки, як зазначалося вище, свої заперечення з приводу встановленого актом порушення Правил користування електричною енергією для населення та правомірності і правильності визначеного енергопостачальником обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок зазначеного в акті порушення, особа, щодо якої складено акт про порушення, вправі висловити та підтвердити належними доказами в процесі розгляду справи за позовом енергопостачальника про стягнення вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією.

При цьому для вчинення наведеної процесуальної дії не вимагається пред`явлення позовних вимог в установленому нормами процесуального права порядку.

По своїй суті заперечення ОСОБА_1 щодо складеного енергопостачальником акта про порушення Правил користування електричною енергією для населення та рішення комісії Херсонського міжрайонного відділення енергозбуту №18 від 12.02.2018 року зводяться до того, що вона не вважає себе відповідальною особою за порушення Правил користування електричною енергією для населення, допущеного в житловому будинку, належному на праві власності її матері, стверджуючи, що спадщину після неї вона не приймала і договір на постачання електричної енергії з енергопостачальником не укладала.

Відповідно до пункту 62 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», який набрав чинності 11 червня 2017 року, побутовий споживач - це фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність, на підставі відповідного договору з учасником ринку, у тому числі за договором постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 56 зазначеного Закону постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.

Згідно із положеннями статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний, серед іншого, дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів.

Відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999року №1357 з послідуючими змінами, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин та втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №502 від 20.06.2018 року, об`єктом побутового споживача є житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування.

Споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і електропостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається та три роки з послідуючим продовженням за певних умов.

У разі прийняття рішення про припинення користування електричною енергією побутовий споживач не пізніше ніж за сім робочих днів подає електропостачальнику письмову заяву про розірвання договору, в якій зазначає день припинення електропостачання на об`єкт побутового споживача. У зазначений в заяві день представник електропостачальника разом із побутовим споживачем проводить контрольний огляд вузла обліку та здійснює відключення електроустановок об`єкта побутового споживача від електричних мереж та вживає заходів для запобігання самовільному підключенню.

У разі звернення до електропостачальника особи, яка є спадкоємцем та/або яка на час відкриття спадщини проживала разом із побутовим споживачем, з яким було укладено договір, протягом строку оформлення відповідних прав на об`єкт відключення електроустановок об`єкта електропостачальником не здійснюється за умови своєчасної оплати спожитої електричної енергії. На цей строк електропостачальник укладає із зазначеними особами договір на строк, необхідний для оформлення відповідних прав на об`єкт.

Для споживання електричної енергії новий наймач (власник) квартири або іншого об`єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією. Після чого енергопостачальник протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості підключає квартиру або об`єкт побутового споживача до електропостачання (пункти 6-7 Правил).

Аналіз наведених актів цивільного законодавства дає підстави зробити висновок про те, що споживання електричної енергії може відбуватися на підставі договору, укладеного з енергопостачальником лише власником або наймачем об`єкта побутового споживача.

Саме на власника або наймача об`єкта побутового споживача покладено обов`язок звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією, в тому числі і у випадку набуття ним права власності чи права користування об`єктом побутового споживача уже підключеним до електропостачання попереднім власником чи наймачем.

Саме власник або наймач, що перебуває у договірних відносинах із енергопостачальником, несе відповідальність за порушення правил користування електроенергією і саме власник або наймач є відповідальною особою за збитки, завдані енергопостачальнику внаслідок безоблікового використання електроенергії, що подається у належні йому на праві власності чи користування об`єкти побутового споживача.

У спірних правовідносинах об`єктом побутового споживача є житловий будинок, розташований на АДРЕСА_1 , який, як стверджують сторони (правовстановлюючий документ на будинок в матеріалах справи відсутній), належить на праві власності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , що сторонами визнається, однак відповідними документами не підтверджено.

Згідно із паспортом НОМЕР_1 , виданим Комсомольським ВМ УМВС України в Херсонській області 02.06.2002 року, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 . На території Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області Гора Л.В. не зареєстрована та не проживає, про що свідчить довідка, видана виконкомом цієї ради 22 лютого 2018 року за №471.

Відповідно до положень статей 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має в строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмові від неї (частина 3 статті 1268 ЦК України).

Вважаючи ОСОБА_1 такою, що прийняла спадщину після матері, на тій підставі, що вона протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не заявила про відмову від спадщини, суд не з`ясував, чи проживала вона із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В свою чергу ОСОБА_1 , заперечуючи факт прийняття спадщини після ОСОБА_2 , не надала суду доказів у підтвердження того факту, що вона у встановлений законом строк не подала нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, обставина щодо прийняття ОСОБА_1 спадщини після матері, яку суд першої інстанції вважав встановленою, не доведена, а заперечення ОСОБА_1 з цього приводу належними доказами не підтверджені.

Згідно із частинами 2 та 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що суд першої інстанції в порушення положень статті 12 ЦПК України не роз`яснив учасникам судового процесу необхідність надання доказів у підтвердження факту прийняття (чи неприйняття) спадщини після власника будинку, в якому виявлено порушення правил користування електричною енергією та в результаті ухвалив рішення, неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, суд апеляційної інстанції дослідив витребувану ним за клопотанням учасників справи інформацію, надану Білозерською державною нотаріальною конторою та Станіславською сільською радою Білозерського райну Херсонської області, та встановив, що у наведеній вище нотаріальній конторі заведена спадкова справа після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій значиться, що спадщину прийняла ОСОБА_1 , яка подала відповідну заяву 23.10.2009 року. Відомості щодо інших спадкоємців у спадковій справі відсутні.

Станіславська сільська рада Білозерського району Херсонської області листом від 22.11.2019 року №2960-02-18/0/19-1959 повідомила апеляційний суд про те, що ОСОБА_2 до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 .

За даною адресою на момент смерті ОСОБА_2 та на протязі шести місяців після її смерті проживаючих та зареєстрованих осіб не було згідно погосподарського обліку №27 (особ.рахунок 1222) за 2006-2010роки.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦПК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.

Оскільки, прийнявши після ОСОБА_2 спадщину, до складу якої входить житловий будинок, ОСОБА_1 як новий власник не звернулася до енергопостачальника із заявою про припинення користування електричною енергією, а продовжувала її використовувати на підставі договору, укладеного із спадкодавцем, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що саме вона перебуває у договірних відносинах із енергопостачальником, несе відповідальність за порушення правил користування електроенергією та є відповідальною особою за збитки, завдані енергопостачальнику внаслідок безоблікового використання електричної енергії, що подається у належний їй на праві власності об`єкт побутового споживача.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засідання, в тому числі судом апеляційної інстанції, доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, та обставина, що суд не вирішив вимоги, заявлені енергопостачальником до ОСОБА_3 , не має правового значення для правильного вирішення спору, так як ОСОБА_1 , набувши право власності на житловий будинок після ОСОБА_2 в квітні 2009 року, не вчинила передбачених законом дій щодо укладення з енергопостачальником договору про користування електричною енергією чи про розірвання договору, якщо необхідність у такому постачанні відпала.

Не посилалася ОСОБА_1 і на ту обставину, що ОСОБА_3 є новим наймачем, який зобов`язаний був за укладеним з нею договором звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією у належному їй будинку, та не доводила, що вона, прийнявши спадщину після ОСОБА_2 , повідомила енергопостачальника про особу нового побутового споживача.

Необґрунтованим колегія суддів вважає посилання ОСОБА_1 на відсутність укладеного з нею договору про користування електроенергією, а звідси- відсутність статусу побутового споживача, оскільки саме вона, прийнявши спадщину після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наведеними вище приписами закону зобов`язана була звернутися до енергопостачальника для укладення такого договору, однак цього не зробила і письмову заяву про розірвання укладеного з ОСОБА_2 договору не подала, а отже,-не вчинила необхідних дій для припинення постачання електроенергії у житловий будинок.

Фактичне користування електроенергією свідчить про перебування сторін у договірних відносинах щодо отримання послуги з постачання електричної енергії побутовому споживачеві.

Твердження ОСОБА_1 про те, що вона не прийняла спадщину після ОСОБА_2 , спростовано наданою Білозерською державною нотаріальною конторою інформацією про прийняття ОСОБА_1 спадщини шляхом подання у визначені законом строки відповідної заяви.

Неоформлення права на спадщину, що в даному випадку відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України є обов`язком спадкоємця, не свідчить про відсутність права на успадковане майно.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені судом з додержанням норм матеріального права, а порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи, тому підстави для їх скасування і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову, а також направлення справи в частині первісного позову для продовження розгляду до суду першої інстанції відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 379 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення та ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 травня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 05 грудня 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова