КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/4457/17 Головуючий 1 інстанція -Величко Т.О.
Провадження № 22-ц/824/1193/2019 Доповідач 2 інстанція - Кулішенко Ю.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 січня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І.

за участю секретаря: Зубленка Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про визнання незаконними дій та про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі п.13 рішення виконавчого комітету Жовтневої районної Ради депутатів трудящих м. Києва від 27 березня 1972 р. №920 «Про заселення службових приміщень» його колишній дружині ОСОБА_5 була надана службова однокімнатна квартира АДРЕСА_1, площею 15,9 кв.м.. У 1975 р. позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 та був прописаний у цій квартирі, як член сім'ї наймача, де проживає до цього часу. Шлюб між позивачем та ОСОБА_5 було розірвано у 1989 р.

З 1978 року ОСОБА_3 перебуває на квартирному обліку у Святошинській районній в м. Києві державній адміністрації.

На підставі рішення виконавчого комітету Ленінградської районної ради народних депутатів від 27.11.1989 р. №622 ОСОБА_5 на сім'ю з двох осіб ( ОСОБА_5 та син ОСОБА_7,) отримала двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 і були виписані з службової квартири. Позивач залишився проживати у спірній квартиріАДРЕСА_1.

У квітні 2016 р. та жовтні 2016 р він звертався до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» та Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації з приводу виключення квартири з числа службових та надання йому «постійного житла».

ЛистомСвятошинської районної в м. Києві державної адміністрації № 107-107/ОП/0-80/3-6543 від 17 жовтня 2016 року його повідомлено, що питання про виключення із числа службових жилих приміщень квартири АДРЕСА_1 розглянуто на засіданні громадської комісії з житлових питань Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації 23 червня 2016 року ( протокол №14). У виключенні спірної квартира з числа службових відмовлено, оскільки ОСОБА_3 не перебував у трудових відносинах з організацією.

Вважає, що вказані дії Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації стосовно відмови виключити з числа службових квартиру АДРЕСА_1, у якій проживає ОСОБА_3, та бездіяльність стосовно ненадання відповіді щодо надання постійного житла є протиправними

Просив визнати незаконними такі дії Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації.

Зобов»язати Святошинську у м. Києві державну адміністрацію виключити з числа службових квартир АДРЕСА_1 на підставі клопотання комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 12.05.2016 р. № 107/56-1006. Надати зазначену квартиру ОСОБА_3 у постійне користування та видати ордер.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва віл 28 серпня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин ст. ст. 118-126-1 ЖК України а не ст. 9 - 125 ЖК України. Так як він протягом 28 років користувався на законних підставах службовою квартирою, як колишній член сімї особи, якій надавалось службове житло та протягом цього часу не були вжитті заходи з приводу звільнення службового житла та його відселення.

Також вважає, що оскільки Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація за наявності відповідного клопотання комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» мала лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки - виключити жиле приміщення з числа службових, але не вчинила зазначені дії, то суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити ці дії.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно, ст. 357 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів чинних на час вчинення окремих процесуальних дій , розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції наведеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що службова квартра АДРЕСА_1 була надана особисто ОСОБА_5, без членів сім"ї, на підставі п.13 рішення виконавчого комітету Жовтневої районної Ради депутатів трудящих м. Києва від 27 березня 1972 р. №920 «Про заселення службових приміщень». 22.05.1972 р. ОСОБА_5 отримала посвідчення на право зайняття службової жилої площі № 1006. У 1989 р., на підставі рішення виконавчого комітету Ленінградської районної ради народних депутатів від 27.11.1989 р. №622. ОСОБА_5 на сім'ю з двох осіб ( ОСОБА_5 та син ОСОБА_3) отримала двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, тобто втратила право користування службовим житлом спірною квартирою.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.10.2005 року по справі №2-2793/2005, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.01.2006 року та без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області, від 30.11.2017 року, який діяв як суд касаційної інстанції у задоволенні позову ОСОБА_3, до Святошинської районної в м. Києві державної адиміністрації про зобов"язання виключити жиле приміщення з числа службових, укласти договір найму жилого приміщення і відкрити особовий рахунок та визнати право користування службовою квартирою - відмовлено. Вказаним рішенням суду встановлено, що спірне житлове приміщення має особливий статус, згідно якого право користування ним є похідне від трудового договору, позивач не відноситься до категорії осіб, яким надається службове жиле приміщення, ні він ні дочка не мають такого статусу. Названі заявником обставини та норми закону, в т.ч.Конституції України, рішення житлово-побутової комісії Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва від 01.10.2003 року, не можуть бути на думку суду першої інстанції підставами для задоволення позову.

Тому відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив із того, що прав позивача на користування службовим житлом відповідач та інші особи не порушують, позивач зареєстрований, проживає та користується службовою квартирою, як колишній член сім"ї особи, якій службову квартиру було надано.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів виходячи з наступного:

Між сторонами виникли правовідносини з приводу користування службовою квартирою. Такі правовідносини врегульовані вимогами ст.ст.118-126-1ЖК України та Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 року №37.

Відповідно до вимог статті 6 цього Кодексу жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири (ч. 1 ст. 118 ЖК Української РСР).

За правилом ст. 124 цього Кодексу робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Посилання апелянта на те, що при постановлені рішення суд повинен керуватись ст. ст. 9, 125 ЖК України безпідставні та спростовуються матеріалами справи.

Ст. 9 ЖК України відновиться до І загального розділу кодексу та визначає житлові права громадян .

Ст. 125 ЖК України визначені особи, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення. Позивач проживає в спірній квартирі і з вимогами про виселення відповідачі не звертались.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що обставини встановлені рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2005 року яким було відмовлено в задоволені позову про виключення жилого приміщення з числа службових відповідно до до ч.5 ст. 82ЦПК , не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

В обгрунтування заявлених позовних вимог про визнання дій Святошинської районої в м. Києві державної адміністрації стосовно відмови виключення з числа службових квартиру АДРЕСА_1, зобов"язання Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації виключити з числа службових спірну квартиру, позивач вказував на нову підставу, яка з"явилась, а саме звернення позивача до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації у жовтні 2016 рокус та надання відповіді Святошинською районною в м. Києві державною адміністрацією від 19.10.2015 року від 17.10.2016 року, де позивачу було роз"яснено порядок виключення жилого приміщення із числа службових та результати розгляду такого питання на засідані громадської комісії з житлових питань Святошинської районної у м.Києві державної адмінстрації, якою рекомендовано відмовити у виключенні з числа службових жилих приміщень КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" однокімнатної квартри АДРЕСА_1 у зв"язку із тим, що ОСОБА_3 не перебуває у трудових відносинах з організацією.

Судом встановлено, що підставою для відмови у позові, був факт неперебування позивача у трудових відносинах з організацією, у віданні якої знаходиться службова квартира, ця підстава була наявна, як у 2005 році так і у 2018 році.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 серпня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: