Житомирський апеляційний суд
Справа №285/893/19 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №285/893/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційними скаргами Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 серпня 2019 року, постановлене під головуванням судді Мозгового В.Б.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 14 лютого 2012 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладений договір, згідно з яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ОСОБА_1 підписав заяву, відповідно до якої погодився з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. При укладенні вказаного договору відповідач надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Разом з тим, боржник свої зобов`язання за фактичне використання кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 1 січня 2019 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 239888 грн. 23 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 71820 грн. 61 коп., заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 18579 грн. 05 коп., 149488 грн. 57 коп. пені.

Оскільки законодавством не передбачений обов`язок кредитора вимагати від боржника повернення всієї суми боргу, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 122426 грн. 76 коп., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту у сумі 71820 грн. 61 коп., заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 18579 грн. 05 коп. та 32027 грн. 10 коп. пені.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ « ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 58097 грн. 15 коп. та 911 грн. 60 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема, зазначає, що суд не надав належної оцінки тій обставині, що відповідач підписав заяву, відповідно до якої погодився з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. З наведеного вбачається, що, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, відповідач висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Відсутність при цьому підпису боржника на відповідних Тарифах, Умовах та Правилах не свідчить про неукладення договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах.

В поданій до суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд залишив поза увагою ту обставину, що він сплачував кошти в рахунок погашення тіла кредиту, які безпідставно були зараховані банком на сплату відсотків та пені. Прийшовши до висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості зі сплати відсотків та пені, суд повинен був надати оцінку здійсненим платежам за даною кредитною угодою.

Окрім того, суд залишив поза увагою ту обставину, що зазначені у розрахунку витрати не відповідають сумам заборгованості за тілом кредиту.

ОСОБА_1 також зазначає, що суд не надав правової оцінки тому, що у заяві-анкеті не вказаний розмір кредитного ліміту, а в судовому засіданні його представник визнавав позовні вимоги лише в сумі 7000 грн., відтак саме ця сума підлягала стягненню.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу та пояснили, що, звернувшись до суду з даним позовом, банк намагається стягнути заборгованість не лише за договором від 14 лютого 2012 року, а й за іншим кредитним договором.

Також вважають, що апеляційна скарга банку не підлягає до задоволення, оскільки суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та пені.

Представник АТ КБ « ПриватБанк» в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу позивача та не визнав доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .

При цьому, пояснив, що кредитний ліміт за вказаним кредитним договором був збільшений до 50000 грн., зазначені кошти були перераховані на рахунок відповідача, який користувався ними, що підтверджується випискою з рахунку.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга АТ КБ « ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14 лютого 2012 року позивач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк". У вказаній заяві відсутні умови договору про встановлення кредитного ліміту, відсоткової ставки за користування кредитом та відповідальності у вигляді пені за порушення будь-якого зобов`язання боржником.

На підтвердження факту укладення договору, окрім вказаної анкети-заяви, позивач надав суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", а також витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які були розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Наявна в матеріалах справи виписка з рахунку свідчить про те, що на підставі зазначеної заяви ОСОБА_1 надані кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку НОМЕР_1 у розмірі 7000 грн. В подальшому, 30 листопада 2016 року, на цю ж картку позивачем було перераховано 50000 грн., які були використані відповідачем.

Звертаючись до суду з даним позовом, банк посилався на ту обставину, що відповідач належним чином не виконує кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим просив стягнути 122426 грн. 76 коп., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту у сумі 71820 грн. 61 коп., заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 18579 грн. 05 коп. та 32027 грн. 10 коп. пені.

Відповідно до ст.ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За правилами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ч.1 ст.638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Долучені до позовної заяви витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт, а також Умов та правил надання банківських послуг передбачають можливість нарахування пені та штрафів у разі прострочення виконання кредитних зобов`язань. Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Тарифи та Умови були надані відповідачеві для ознайомлення та були погоджені ним при підписанні анкети-заяви.

Окрім того, у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) зроблено висновок про те, що роздруківка Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони ( банку), яка може вносити відповідні зміни в умови і правила надання банківських послуг.

Також Велика Палата Верховного Суду у вищезгаданій постанові від 3 липня 2019 року дійшла висновку про те, що в даному випадку неможливо застосовувати до вказаних правовідносин положення частини 1 ст.364 ЦК України, оскільки Умови та правила, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин й до звернення позивача до суду з даним позовом, що не виключає можливості долучення кредитором до позовної заяви витягу з Тарифів та Умов у будь-яких редакціях, найбільш сприятливих для задоволення позову.

Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг та за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про порядок та розмір нарахування відсотків та неустойки за несвоєчасне повернення кредиту, надані банком витяги з Умов та Тарифів не можуть розцінюватись як стандартна ( типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг, враховуючи їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані та не визнаються позичальником. Лише факт безпосереднього підписання позичальником Умов та правил може свідчити про прийняття ним запропонованих йому умов кредитування. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони дійшли згоди та обумовили у письмовому вигляді ціну договору, в тому числі й розмір відсоткової ставки та відповідальність у вигляді неустойки.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, у вищезазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов і правил надання банківських послуг, оскільки зазначені Умови та правила становлять значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для їх розуміння.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України " Про захист прав споживачів" щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та надав би можливість покласти на слабшу сторону- споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

За таких обставин, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та неустойки.

Заслуговує на увагу та обставина, що анкета-заява відповідача не містить й строку повернення кредиту. Проте, враховуючи ту обставину, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачеві не повернуті, а також з огляду на зміст ч.2 ст.530 ЦК України, якою перебачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, в даному випадку позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 57000 грн.

Таким чином, рішення слід змінити, зменшивши суму заборгованості, яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь позивача, із 58097 грн. 15 коп. до 57000 грн .

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 серпня 2019 року змінити, зменшивши суму заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь АТ КБ « ПриватБанк», із 58097 грн. 15 коп. до 57000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: