Справа № 473/3198/19
РІШЕННЯ

іменем України

"11" грудня 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Ротар М.М., при секретарі Гавриловій І.С.

за участю відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенську в порядку загального позовного провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу

встановив

29 липня 2019 року позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути страхове відшкодування в сумі 18 510 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921, 00 грн.

В обґрунтування позову вказує, що 14.03.2019 року в місті Миколаєві, на вулиці Адміральській 39-А, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Toyota Prado», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Згідно постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.05.2017 р. дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України, водієм автомобіля «Toyota Prado», державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_1 , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику, завданий матеріальний збиток. Вартість матеріального збитку, завданого власнику застрахованого автомобіля, відповідно до Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків № 45/03/2017 від 20.03.2017 р. становить 20 668,22 грн. Вартість відновлювального ремонту, згідно рахунку-фактури № 6-00000028 від 15.03.2017 року, наданого ФОП ОСОБА_4 , становить 18 510, 00 грн.

Умовами Договору передбачена можливість визначення розміру страхового відшкодування на підставі рахунку СТО, за умови перерахунку коштів безпосередньо підприємству, що здійсню ремонт автомобіля. Франшиза за договором страхування не встановлена.

Таким чином, розмір страхового відшкодування було визначено у розмірі вартості відновлювального ремонту, який становить 18 510, 00 грн. Враховуючи викладене позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 липня 2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

21 серпня 2019 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 серпня 2019 року було вирішено розглянути справу за правилами загального позовного провадження та замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

03 вересня 2019 року на адресу суду від представника позивача ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 15.10.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначена до судового розгляду.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 01.11.2019 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1 про виклик та допит в якості свідка ОСОБА_5 ..

Представник позивача ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в судове засідання не з`явився на адресу суду від нього надійшла заява в якій він просить розглядати справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог, вказували на те, що звернення до суду позивача з позовом про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу є передчасним, оскільки на час ДТП ОСОБА_1 мав страховий поліс ПАТ «СК» «СКАЙД» №АЕ7006677 терміном дії до 18.04.2017 року, тому ОСОБА_1 не є належним відповідачем по справі. Цивільну відповідальність по відшкодуванню шкоди в даному випадку повинна нести ПАТ «СК «Скайд», оскільки відповідальність водія автомобіля, який заподіяв шкоду, застрахована в установленому порядку, а відтак розмір відшкодування має встановлювати та сплачувати страхова компанія.

Вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 27.11.2017 року близько 14.03.2019 року в місті Миколаєві, на вулиці Адміральській 39-А, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 ( свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ) та автомобіля «Toyota Prado», державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 .

Згідно постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.05.2017 р. дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України, водієм автомобіля «Toyota Prado», державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_1 , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику, завданий матеріальний збиток. Вартість матеріального збитку, завданого власнику застрахованого автомобіля, відповідно до Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків № 45/03/2017 від 20.03.2017 р. становить 20 668,22 грн. Вартість відновлювального ремонту, згідно рахунку-фактури № 6-00000028 від 15.03.2017 року, наданого ФОП ОСОБА_4 , становить 18 510,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення №68247 від 29.03.2017 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» було сплачено ОСОБА_3 суму страхового відшкодування в сумі 18 510,00 грн.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У відповідності зі ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, відповідно до зазначених вище норм ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану шкоду.

Проте, встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПАТ «СК» «СКАЙД» за договором добровільного страхування АЕ7006677, що підтверджено довідкою №357091 про дорожньо-транспортну пригоду, відповіддю моторного (транспортного) страхового бюро України від 20.09.2019 р. на адвокатський запит та свідченнями свідка ОСОБА_5

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою притягнення такої особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Предметом позову у даній справі є вимога про відшкодування сплаченої страхової виплати в розмірі 18 510,00 грн. у зв`язку із ДТП, що мала місце 14.03.2017 року.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, з аналізу вказаних статтей вбачається, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Отже в судовому засіданні було встановлено, що відповідач на час ДТП мав страховий поліс НАГ «СК» «СКАЙД» № АК/7006677, яким на час ДТП був застрахований його ТЗ «TOYOTA PRADO» д/н НОМЕР_4 . Вказане підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи. Крім того не притягнення відповідача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП також на думку судуд може свідчити про наявність у останнього поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент скоєння ДТП 14.03.2017 року.

Позивач не надав підтвердження того, що він звертався до страхової компанії ПАТ «СК» «СКАЙД», з питання отримання страхового відшкодування.

Таким чином, за наявності полісу у відповідача, позивач мав би звернутися до страхової компанії відповідача ПАТ «СК» «СКАЙД», як до належного відповідача. Вказане підприємство на даний час існує, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Наявність у відповідача страховика, і звернення позивача, безпосередньо до відповідача, а не до його страхової компанії, відповідно до практики ВС, Пленуму ВСУ, є підставою для відмови в позові, оскільки позивач має спочатку звернутись до страхової компанії, а потім у випадку відмови страховика, позивач мав би звернутись до суду з вимогами про стягнення страхового відшкодування.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно постанови ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Положення п. 16 даної постанови зводилися до того, що кожен водій транспортного засобу повинен мати поліс обов`язкового страхування і якщо є такий поліс, то суд повинен за заявою позивача залучили до участі у справі страхову компанію, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність винуватця. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдання шкоди у відповідному розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних прав з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Враховуюче викладене та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до відповідача ОСОБА_1 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів , ст.ст.2,3,19,23,76-89,141,258-268 ЦПК України , суд

ухвалив

в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 12 грудня 2019 року.

Суддя М.М. Ротар