КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/21389/14-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/5002/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Борисенко Д.В.

учасники справи

заявник Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»

заінтересована

особа ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», подану через представника Симончук МикитуВіталійовича, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року, ухвалену під головуванням судді Савицького О.А., про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

в червні 2015 року ПАТ «Родовід Банк» звернулось до суду із заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заяви зазначає, що 03.06.2013 Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення, за яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість по кредитному договору № 28.3/А-402.05.2 від 18.11.2005 у сумі 2 199,56 доларів США, 3 % річних від суми простроченої заборгованості - 130,35 доларів США; заборгованість по кредитному договору № 77.2/СЖ-350.07.2 від 28.09.2007 у сумі 80 000 доларів США, проценти по кредиту в розмірі 8 252,61 доларів США, 3 % річних від суми простроченої заборгованості - 5 585,30 доларів США та судові витрати у сумі 3 441 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 10.12.2013 після його перегляду в апеляційному порядку. Зазначає, що завчасно звертався до суду із заявами про видачу виконавчого листа в частині рішення, яке набрало законної сили, однак справа перебувала на розгляді в касаційній інстанції, після чого була направлена на новий розгляд та розглядалась різними суддями, а також враховуючи відмову працівників канцелярії суду видати виконавчий лист з посиланням на завантаженість отримати виконавчий лист не виявилося можливим.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останньою ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2019 в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ПАТ «Родовід Банк», через представника подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, постановити нову, якою задовольнити заяву про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа для виконання. Посилається на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, які мають значення. Судом не було враховано, що до суду було подану заяву про надання інформації, щодо дати та номеру реєстрації заяви про видачу виконавчого листа, якою повідомлено, що відповідно до відомостей бази автоматизованої системи документообігу суду виявлено заяву від ПАТ «Родовід Банк» за вхідним № 90072 від 10.12.2014 про видачу виконавчого листа. Натомість виконавчий лист вони отримали 13.03.2015, коли справу було повернуто до канцелярії.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні представник заявника Смиковська І.П. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції Українисудові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

З матеріалів справи вбачається, що 03.06.2013 Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість по кредитному договору № 28.3/А-402.05.2 від 18.11.2005 сумі 2 199,56 доларів США, 3 % річних від суми простроченої заборгованості - 130,35 доларів США; заборгованість по кредитному договору № 77.2/СЖ-350.07.2 від 28.09.2007 у сумі 80 000 доларів США, проценти по кредиту у сумі 8 252,61 доларів США, 3 % річних від суми простроченої заборгованості - 5 585,30 доларів США та судовий збір в розмірі 3 441 грн. У задоволенні вимог про стягнення пені відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.12.2013 вказане рішення залишене без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.05.2014 рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03.06.2013 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10.12.2013 в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2015 у задоволенні позовних вимог про стягнення пені відмовлено. Дане рішення в апеляційному порядку не переглядалося.

Відтак за матеріалами справи встановлено, що справа 21.06.2013 по 03.01.2014 та 20.01.2014 по 17.07.2014 перебувала на розгляді у суді апеляційної та касаційної інстанцій.

Виконавчий лист стягувач отримав 13.05.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, яка була чинною на час ухвалення вищезазначених рішень, питання, пов`язані із зверненням судового рішення до виконання вирішує місцевий суд, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України в редакції, що діє на даний час виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Суд не звернув уваги на те, що відсутність справи у суді першої інстанції більше року унеможливила видачу виконавчого листа у цей період.

Представник банку неодноразово наголошував, що звертався до суду із заявою про видачу виконавчого листа в частині рішення, яке набрало законної сили 10.12.2013. Суд апеляційної інстанції двічі скасовуючи ухвалу суду першої інстанції за результатом розгляду заяви про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання та направляючи справу на новий розгляд наголошував на необхідності з`ясування питання подачі стягувачем такої заяви. Дане питання можливо б було перевірити по журналам вхідної кореспонденції, базі даних автоматизованої системи документообігу тощо, проте судом ця вимога виконана не була.

Представник банку 18.11.2016 звернувся до суду із заявою, у якій просив надати інформацію щодо дати та номеру реєстрації заяви про видачу виконавчого листа.

На цю заяву Шевченківський районний суд м. Києва листом від 02.12.2016 повідомив, що заява про видачу виконавчого листа відповідно до бази даних автоматизованої системи документообігу зареєстрована 10.12.2014 за вхідним № 90072. Проте, після скасування судом касаційної інстанції рішення суду в частині відмови у стягненні пені та поверненні справи для продовження розгляду до суду першої інстанції справі було присвоєно новий номер. Оскільки у стягненні пені було відмовлено, підстав для видачі виконачого листа не було.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що незважаючи на присвоєння справі нового номеру після повернення справи з касаційної інстанції для перегляду рішення в частині відмови у стягненні пені, дана справа не стала іншою. Всі судові рішення знаходяться у одній цивільній справі, у якій стягувач 10.12.2014 подав заяву про видачу виконавчого листа та ця б заява мала бути приєднана до матеріалів справи, натомість вона у матеріалах справи відсутня. Відтак зазначення у листі суду про те, що стягувач просив видати виконавчий лист лише щодо вимог про стягнення пені грунтуться на припущеннях суду. Стягувач стверджує, що ним подана заява про видачу виконавчого листа про стягнення суми боргу, а не пені, оскільки в цій частині рішення набрало законної сили, а в частині пені справа ще перебувала на розгляді. Суд не звернув увагу на те, що рішення щодо відмови у стягненні пені ухвалене 27.11.2015, тоді як заява про видачу виконавчого листа подана 10.12.2014. Відтак твердження суду у листі, що стягувач звернувся із заявою про видачу виконавчого листа про стягнення пені колегія суддів вважає необгрунтованими.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, яка була чинною на час звернення стягувача із заявою, виконавчий лист може бути пред`явлений до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Рішення в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 набрало законної сили 10.12.2013, із заявою про видачу виконавчого листа по цьому рішенню стягувач звернувся 10.12.2014, тобто в останній день строку, визначеного ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», та у разі видачі виконавчого листа за цією заявою строк пред'явлення виконавчого документа до виконання не був би прощений.

Суд першої інстанції також не врахував, що відсутність справи у суді першої інстанції протягом тривалого строку з дня набрання рішенням законної сили (справа повернута до суду із касаційної інстанції 17.07.2014) стала об`єктивною причиною неможливості видачі виконавчого листа раніше зазначеної дати.

Стягувач посилався на такі причини пропуску строку пред'явлення виконавчого документа до виконання як відсутність можливості отримати виконавчий лист вчасно через перебування справи на розгляді в касаційній інстанції, розгляді справи різними суддями після направлення її на новий розгляд, а також через відмову працівників канцелярії суду видати виконавчий лист з підстав завантаженості суду.

Оскільки ці причини найшли своє підтвердження суд першої інстанції помилково визнав їх неповажними та відмовив у задоволенні заяви.

За вказаних обставин ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року скасувати.

Заяву Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання задовольнити.

Поновити Публічному акціонерному товариству «Родовід Банк» строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 13.03.2015 у справі № 761/7911/13ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість по кредитному договору № 28.3/А-402.05.2 від 18.11.2005 у сумі 2 199,56 доларів США, 3 % річних від суми простроченої заборгованості - 130,35 доларів США; заборгованість по кредитному договору № 77.2/СЖ-350.07.2 від 28.09.2007 у сумі 80 000 доларів США, проценти по кредиту в розмірі 8 252,61 доларів США, 3 % річних від суми простроченої заборгованості - 5 585,30 доларів США та судові витрати у сумі 3 441 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 26.03.2019

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О.Ф. Мазурик