гСправа № 358/1647/18 Провадження № 2/358/116/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Тітова М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: державний нотаріус Богуславської районної державної нотаріальної контори про продовження строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1, звернувшись до суду з даним позовом, просить продовжити спадкоємцю за законом першої черги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4, який помер 19 червня 2002 року у віці 30 років в м. Богуслав, Київської області.

В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що її батько ОСОБА_4 помер 19 червня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про його смерть. Після смерті її батька залишилось спадкове майно, в тому числі земельна частка (пай) у землі, яка перебувала у колективні власності колишнього КСП «Комунар» Богуславського району Київської області, вклад з відповідними процентами у філії Ощадного банку №2873/03 - с. Ісайки Богуславського району на рахунках №3219 та №91551399 та майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Комунар» Богуславського району Київської області, що підтверджується спадковою справою, яка була заведена у зв'язку із смертю ОСОБА_4

За життя її батько ОСОБА_4 заповіту не складав, а тому вона, як дитина померлого, що підтверджується свідоцтвом про її народження, та ОСОБА_5, як мати померлого, отримали право на спадкування за законом у першу чергу в рівних частинах.

У той же час, спадкоємець ОСОБА_5, достовірно знаючи цю обставину, при поданні відповідної заяви до Богуславської державної нотаріальної контори приховала існування ще одного спадкоємця першої черги, а саме її (позивачки), як дитини спадкодавця.

Як наслідок, державним нотаріусом Богуславської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 02 квітня 2003 року за реєстром №1390 спадкоємцю ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) КСП «Комунар» с. Ісайки Богуславського району, що належала померлому ОСОБА_4 на підставі сертифікату серія КВ №0117252, виданого 08.04.1997 року Богуславського районною державною адміністрацією, та вклад з відповідними процентами у філіалі Ощадного банку №2873/03 с. Ісайки Богуславського району на рахунках №3219 та №91551399, що належали померлому ОСОБА_4 на підставі ощадної книжки, виданої вищезазначеним філіалом Ощадного банку. Також державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 17 лютого 2007 року за реєстром №1-730 спадкоємцю ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майновий пай у пайовому фонді КСП «Комунар» у розмірі 1635 гривень або 0,44% від загальної вартості майна пайового фонду підприємства, що належав померлому ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії КИ-ІІІ №207208, виданого 27.09.2004 року Ісайківською сільською радою Богуславського району Київської області.

Дізнавшись про наявність спадкового майна після смерті ОСОБА_4 та порушення своїх прав, позивачка звернулася до Богуславської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно. Однак, державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 постановою від 06.11.2018 року №02-31/1340 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з посиланням на те, що вона не прийняла спадщину у строк, передбачений ст. 549 Цивільного кодексу Української PCP в редакції 1963 року, та 02.04.2003 за реєстром №1390 було вже видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) та грошові вклади, та 17.02.2007 за реєстром №1-730 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майновий пай на імя ОСОБА_5, нині померлої 09.01.2018 року, після смерті якої із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся ОСОБА_3.

Позивачка вважає, що строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 нею був пропущений з поважних причин, оскільки на час відкриття спадщини вона проживала окремо від батька, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ісайківської сільської ради Богуславського району Київської області від 03.07.2018 року №419, і на той час їй виповнилось лише сім років, у звязку з чим вона не мала можливості особисто звернутися до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Причини незвернення до державного нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини її матірю ОСОБА_7, їй невідомі.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, посилаючись на вищевказані факти та докази.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, однак надіслав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що позовна заява є безпідставною та не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, позивачка припускає, що її баба ОСОБА_5 зобовязана була подати від імені онуки (позивачки) заяву про прийняття спадщини, та/або повідомити про спадкоємців нотаріусу під час отримання свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим такі припущення суперечать наданим доказам та нормам матеріального права, яке діяло на час відкриття спадщини.

Відповідно до довідки про місце проживання позивачки, остання проживала разом зі своєю матірю, а тому зазначене вказує на те, що її баба ОСОБА_5 не була законним опікуном позивачки, крім того відсутнє будь-яке рішення компетентних органів про призначення опікуном.

За приписами статті 14 ЦК УРСР, яка діяла у період з 19.06.2002 року по 19.12.2002 року, за неповнолітніх, які не досягли п'ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди.

Відповідно до статті 60 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на час відкриття спадщини, захист прав та інтересів неповнолітніх дітей лежить на їх батьках, які діють без особливих на те повноважень. В разі одруження неповнолітніх ( стаття 16 цього Кодексу ) вони набувають дієздатності в повному обсязі з моменту одруження і здійснюють захист своїх прав самостійно.

Системний аналіз норм матеріального права та наявних письмових доказів у справі вказують на те, що саме мати позивачки мала подати заяву від її імені до нотаріуса про прийняття спадщини. Разом з тим, чому такого зроблено не було матірю, позивачці не відомо, тобто обєктивних причин не має.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 (позивачка) народилась 02 жовтня 1994 році та досягла повноліття 02 жовтня 2012 року.

З позовом до суду про продовження строку для прийняття спадщини звернулась 07 листопада 2018 року, тобто через шість років, що у двічі перевищує позовну давність, а тому як наслідок сплив строк позовної давності.

Із заявою та/або позовом до ОСОБА_5 позивачка не зверталась, обєктивних причин пропуску строку для звернення до суду за захистом, не зазначає, та не надає, а від так і відсутні у суду підстави для продовження строку для прийняття спадщини, яка відкрилась 19.06.2002 року, а строк для захисту порушеного інтересу для позивачки розпочався з 03.10.2012 року й закінчився 03.10.2015 року.

З урахуванням наведеного відповідач робить висновок, що даний позов є явно необгрунтований та бездоказовий, що є підставою для залишення його без задоволення, а з урахуванням пропуску позовної давності, строк якої перевищує у двічі, то в такий спосіб він заявляє клопотання про застосування спливу позовної давності, що є безумовною підставою для відмови у позові згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Суд, заслухавши позивачку і її представника, свідків та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

19 червня 2002 року у віці 30 років помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 21 червня 2002 року виконавчим комітетом Ісайківської сільської ради Богуславського району Київської області.

Згідно копії свідоцтва про народження, виданого повторно 20.20.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції, серії 1-ОК №168723, ОСОБА_1 народилася 02 жовтня 1994 року в с. Ісайки Богуславського району Київської області, і її батьками записані: ОСОБА_4 та ОСОБА_7.

Довідкою виконавчого комітету Ісайківської сільської ради Богуславського району Київської області №419 від 03.07.2018 підтверджується факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом із своєю матірю ОСОБА_7 з дня народження по даний час за адресою: вул. Кисилівка, 17, с. Ісайки, Богуславський район, Київська області.

Позивачка, обгрунтовуючи свої вимоги про продовження їй, як спадкоємцю за законом першої черги, строку для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4, посилається на положення ст. 550 ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Вирішуючи питання про застосування законодавства, що регулює відносини спадкування на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4, суд враховує наступне.

Згідно частини першої ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Частинами першою, третьою статті 5 ЦК України (в редакції 2004 року), передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше й регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За змістом ч.ч. 4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України (в редакції 2004 року), відносини спадкування регулюються нормами ЦК України ( в редакції 2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1.01.2004), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Із копії матеріалів спадкової справи №136, яка заведена Богуславською районною державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_4, який помер 19 червня 2002 року, вбачається, що спадщину прийняла його мати ОСОБА_5 шляхом подачі заяви до нотаріальної контори, якій 02.04.2003 за реєстром №1390 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) та грошові вклади, та 17.02.2007 за реєстром №1-730 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майновий пай.

Стаття 525 ЦК УРСР ( редакція 1963 року) визначає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтею 549 ЦК УРСР (редакція 1963 року), яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини.

Частиною першою статті 550 ЦК УРСР (редакція 1963 року) строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього кодексу, може бути подовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку й без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Цей строк може бути подовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо в указаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд із цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про подовження пропущеного строку.

Позивачка ОСОБА_1 у відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу УРСР в редакції Закону від 18.07.1963 року являється спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_4.

Позивачка звернулася до Богуславської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, а саме в листопаді 2018 року.

Постановою державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори від 06.11.2018 року позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 19 червня 2002 року, оскільки пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини визначений ст. 549 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року.

В судовому засіданні встановлено, що в період строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 з 19.06.2002 по 19.12.2002 спадкоємець ОСОБА_1 проживала окремо від батька, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ісайківської сільської ради Богуславського району Київської області від 03.07.2018 року №419.

Шлюб між батьками позивачки було розірвано 29 листопада 1995 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу виданого відділом державної реєстрації громадянського стану Богуславської райдержадміністрації Київської області від 29.11.1995.

Крім того, свідок ОСОБА_7 пояснила в судовому засіданні, що з ОСОБА_4 вона припинила спільне проживання через три місяці після народження дитини, після чого жодних стосунків із останнім не підтримувала та не мала жодної інформації про наявність спадкового майна після його смерті.

Враховуючи дослідження докази, які підтверджують час народження спадкоємця та час смерті спадкодавця, слідує висновок, що на час смерті спадкодавця ОСОБА_4 спадкоємцю ОСОБА_1 виповнилось лише сім років, у звязку з чим вона не мала можливості особисто звернутися до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в період з 19.06.2002 по 19.12.2002. Тобто, даний факт є поважною причиною пропуску строку прийняття спадщини для позивачки.

Факт не звернення законного представника неповнолітнього спадкоємця, а саме її матері ОСОБА_7, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, не може бути підставою для визнання такої бездіяльності як неповажної причини пропуску строку прийняття спадщини для позивачки, оскільки батьківські права не можуть здійснюватися в суперечності з інтересами дітей ( ч. 2 ст. 61 Кодексу про шлюб та сімю України).

В даному випадку така поведінка законного представника неповнолітнього спадкоємця не може бути перешкодою для позивачки захистити своє право самостійно з досягненням повноліття.

За змістом положень Розділу УІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року спадщина є визначальною категорією для спадкування в цілому, оскільки за її відсутності спадкування не відбувається. Спадщина складається із сукупності майнових прав та обовязків померлого громадянина, які згідно з чинним законодавством, можуть переходити у порядку спадкування до іншої особи.

Згідно пояснень позивачки про наявність спадкового майна після смерті батька ОСОБА_4 вона дізналась лише після смерті своєї баби ОСОБА_5, яка померла 19 січня 2018 року. Така інформація надійшла до неї від односельців, які повідомили, що її батько мав право на земельну частку (пай) та на майновий пай.

В судовому засіданні цей факт підтвердили свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які пояснили, що під час перебування в приміщенні Ісайківської сільської ради в першій половині 2018 року вони дізналися, що після смерті ОСОБА_5 оформляють спадщину, після чого повідомили позивачці та її матері про даний факт.

Крім того, із матеріалів спадкової справи №136, яка заведена Богуславською районною державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_4, який помер 19 червня 2002 року, спадкоємець ОСОБА_5, достовірно знаючи, що в її сина є дочка ОСОБА_1, при поданні заяви про прийняття спадщини до Богуславської державної нотаріальної контори приховала існування ще одного спадкоємця першої черги, а саме позивачки, як дитини спадкодавця. Так, в заяві ОСОБА_5 до нотаріальної контори ( а.с. 10) записано, що крім неї інших спадкоємців не має.

Щодо застосування строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, на чому наполягає відповідач та у відмові в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд враховує наступне.

Так, статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як обєктивні (сам факт порушення права), так і субєктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Оскільки норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх субєктивних прав, відтак обовязок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Суд з урахуванням вищенаведених обставин та досліджених доказів, приходить до висновку, що позивачкою доведено в судовому засіданні той факт, що про порушення свого права, а саме про наявність спадкового майна після смерті батька ОСОБА_4, на яке оформила право її баба ОСОБА_5, вона дізналась лише після смерті ОСОБА_5, яка померла 19 січня 2018 року.

Тому за вказаних обставин суд не знаходить підстав для відмови в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Приймаючи до уваги наведене та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 11, 200, 206, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 529, 548, 549, 550 ЦК України в редакції 1963 року, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Продовжити спадкоємцю за законом першої черги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4, який помер 19 червня 2002 року у віці 30 років в м. Богуслав, Київської області.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 22 березня 2019 року.

Головуючий: суддя ОСОБА_12