Справа № 510/1556/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.19 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження позивача; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 (діда позивача) - помер ІНФОРМАЦІЯ_1.; копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 12.07.2016р.; копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 12.07.2016р.; копія свідоцтва про народження батька позивача - ОСОБА_4; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р.; копії довідок Відділу у Ренійському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області про нормативну грошову оцінку земельних ділянок; копія свідоцтва від 21.03.2014р. про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,3425 га, розташовану на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; копія свідоцтва від 21.03.2014р. про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 2,566 га, розташовану на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; копія свідоцтва від 21.03.2014р. про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,1624 га, розташовану на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; копія державного акту серії НОМЕР_2 від 07.07.2010р. на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану по АДРЕСА_1 виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); копія державного акту серії НОМЕР_3 від 11.02.2010р. на право власності на земельну ділянку площею 0,2501 га, розташовану на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області (за межами населеного пункту), виділену для ведення особистого селянського господарства; копія державного акту серії НОМЕР_4 від 20.11.2009р. на право власності на земельну ділянку площею 0,0485 га, розташовану по АДРЕСА_1 виділену для ведення особистого селянського господарства; копія довідки Нагірненської сільської ради Ренійського району про склад сім'ї ОСОБА_3 від 07.07.2016р.; копія свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП «Буджак» серії НОМЕР_5; копія газетного оголошення; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.05.2018р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є онуком ОСОБА_3

За життя ОСОБА_3 належало наступне майно:

на підставі свідоцтва від 21.03.2014р. про право власності на нерухоме майно - земельна ділянка площею 0,3425 га, розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

на підставі свідоцтва від 21.03.2014р. про право власності на нерухоме майно - земельна ділянка площею 2,566 га, розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

на підставі свідоцтва від 21.03.2014р. про право власності на нерухоме майно - земельна ділянка площею 0,1624 га, розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

на підставі державного акту серії НОМЕР_2 від 07.07.2010р. на право власності на земельну ділянку - земельна ділянка площею 0,2500 га, розташована по АДРЕСА_1 виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

на підставі державного акту серії НОМЕР_4 від 20.11.2009р. на право власності на земельну ділянку - земельна ділянка площею 0,0485 га, розташована по АДРЕСА_1 виділена для ведення особистого селянського господарства;

на підставі державного акту серії НОМЕР_3 від 11.02.2010р. на право власності на земельну ділянку - земельна ділянка площею 0,2501 га, розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області (за межами населеного пункту), виділена для ведення особистого селянського господарства;

на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП серії НОМЕР_5 від 11.07.2016р. - майновий пай у КСП «Буджак» в с.Нагірне Ренійського району Одеської області.

На випадок смерті дідусь позивача не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. - помер. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно.

Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його онук - позивач у справі. Це право перейшло до нього за правом представлення, оскільки його батько - ОСОБА_4 (син ОСОБА_3.) - спадкоємець першої черги за законом - помер раніше, ІНФОРМАЦІЯ_1., тобто до смерті свого батька.

У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач звернувся (15.03.2016р.) до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Проте, незважаючи на своєчасне звернення позивача за прийняттям спадщини, оформити її неможливо у зв'язку із тим, що в нього відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів.

Останні роки перед смертю ОСОБА_3 позивач мешкав разом із ним, доглядав за дідом, як онук. Відповідач у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформив позивач.

У нинішній час, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказані земельні ділянки, майновий пай, про що 30.05.2018р. нотаріусом було винесено відповідну постанову.

Необхідні нотаріусу документи позивач надати не може у зв'язку із втратою їх спадкодавцем. З даного приводу позивачем подавалося оголошення у газеті, однак оригінали цих документів знайдені не були. Чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії акту неможливо оформити спадщину. Згідно п. 5.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999р., при втраті (псуванні) державного акту на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат.

Так як набуте за спадкуванням право власності позивачем не було оформлено, він не в змозі отримати дублікати державних актів, свідоцтв про право власності на землю.

Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) державного акта на право власності на земельну ділянку - при посвідченні договору купівлі-продажу, міни, дарування, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, спадкового договору, а також при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. На оригіналі державного акту нотаріусом проставляється відповідна відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до набувача чи спадкоємця.

Отже, після смерті ОСОБА_3 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні ділянки, майновий пай, як на об'єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивач за правом представлення прийняв спадщину за законом як в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, так і за ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого ОСОБА_3 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач на неї не претендує.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах, суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом за правом представлення.

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою. Крім того, він постійно мешкав разом із дідусем. Як зазначив позивач, після смерті дідуся у нього були відсутні правовстановлюючі документи на спадкові земельні ділянки та майновий пай. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на земельні ділянки і майновий пай, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо).

Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 та ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї, а також своєчасно подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті діда.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на земельні ділянки і майновий пай з підстав прийняття спадщини за законом за правом представлення в порядку ч.3 ст. 1268 та ч. 1 ст. 1269 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1226, 1266, 1268, 1269, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_6, виданий 11.01.1997р. Ренійським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) в порядку спадкування за законом за правом представлення право власності на:

-земельну ділянку площею 0,3425 га із кадастровим номером НОМЕР_7, розташовану на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі свідоцтва від 21.03.2014р. про право власності на нерухоме майно;

-земельну ділянку площею 2,566 га із кадастровим номером НОМЕР_8, розташовану на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі свідоцтва від 21.03.2014р. про право власності на нерухоме майно;

-земельну ділянку площею 0,1624 га із кадастровим номером НОМЕР_9, розташовану на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі свідоцтва від 21.03.2014р. про право власності на нерухоме майно;

-земельну ділянку площею 0,2500 га із кадастровим номером НОМЕР_10, розташовану по АДРЕСА_1 виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі державного акту серії НОМЕР_2 від 07.07.2010р. на право власності на земельну ділянку;

-земельну ділянку площею 0,0485 га із кадастровим номером НОМЕР_11, розташовану по АДРЕСА_1 виділену для ведення особистого селянського господарства, на підставі державного акту серії НОМЕР_4 від 20.11.2009р. на право власності на земельну ділянку;

-земельну ділянку площею 0,2501 га із кадастровим номером НОМЕР_12, розташовану на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області (за межами населеного пункту), виділену для ведення особистого селянського господарства, на підставі державного акту серії НОМЕР_3 від 11.02.2010р. на право власності на земельну ділянку;

-майновий пай у КСП «Буджак» в с.Нагірне Ренійського району Одеської області на підставі свідоцтва серії НОМЕР_5 від 11.07.2016р. про право власності на майновий пай члена КСП,

що належали ОСОБА_3, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник