РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/21894/18

Провадження № 22-ц/4815/442/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3;

відповідач ОСОБА_4

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2019 року у складі судді Кучиної Н.Г., ухвалене в м.Рівне, повний текст рішення складено 11 січня 2019 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що від шлюбу з відповідачем вони мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якої рішенням Рівненського міського суду від 31.10.2006 року з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 300 грн., щомісячно до повноліття дитини. Вказувала, що 29.04.2018 року доньці виповнилося 18 років, у звязку з чим відділом ДВС РМУЮ було закінчено виконавче провадження по стягненню аліментів з відповідача на утримання доньки до її повноліття. Пояснила, що закінчення школи донька вступила до Національного університету «Львівська політехніка» на державну форму навчання та навчається на другому курсі, з огляду на що потребує матеріальної допомоги. Відповідач є працездатною особою, а тому має можливість сплачувати аліменти на час навчання доньки. Просила стягувати з відповідача на користь доньки аліменти, яка продовжує навчання, в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову та до припинення навчання.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2019 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на період навчання в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 19 листопада 2018 року та до закінчення навчання, а саме до червня 2021 року, але не більше як до досягнення донькою 23-річного віку. Рішення суду у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто із ОСОБА_5 в дохід державного бюджету 704 грн. 80 коп судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано передбаченим законом обовязком батьків утримувати дітей, які продовжують навчання, на період цього навчання до досягнення ними 23-річного віку при умові матеріальної можливості надавати таку допомогу та обґрунтовано тим, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, а відтак спроможний натавати утримання своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчання. Судом при частковому задоволенні позовних вимог враховано, що позивачкою не надано доказів про те, що відповідач має можливість надавати допомогу своїй дочці у заявленому позивачкою розмірі, а також взято до уваги прожитковий мінімум, встановлений державою, доля дитини відповідного віку та принцип рівності обовязків батьків по утриманню дитини.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що місцевим судом не було взято до уваги її відповіді на відзив відповідача на позовну заяву, до котрої було долучено докази понесених нею витрат на потреби доньки. Додає, що визначений судом розмір аліментів в сумі 1 000 грн. не покриває навіть третини витрат на утримання дочки, оскільки остання навчається у м. Львові, що зумовлює витрати на міжміський проїзд, проїзд містом, на сплату оренди квартири в сумі 1500грн. в місяць, а також на харчування, одяг, взуття, дозвілля. Звертає увагу, що нею було понесено додаткові витрати на придбання медикаментів для лікування дочки та проведення обстеження, частина яких підтверджені чеками. Переконана, що визначений судом розмір аліментів на утримання дочки не відповідає закріпленому Конвенцією про права дитини та Сімейним Кодексом України принципу якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Покликається на ст. 200 СК України, яка встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків та пояснює, що її заробіток не дозволяє в повній мірі забезпечити потреби дорослої доньки та період навчання. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скарзі відзиві відповідач ОСОБА_5 вказує, що не має фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання дочки, яка продовжує навчання, у заявленому позивачкою розмірі, оскільки він сам має проблеми зі здоровям, влітку 2018 року переніс хірургічне втручання, а також його інша дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, потребує лікування, а його заробіток має нестабільний характер. Зауважує, що їхня з позивачкою дочка навчається на державній формі навчання та отримує стипендію. Вважає

рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2006 року розірвано.

Від шлюбу у сторін є дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на час звернення до суду з даним позовом досягла повноліття.

Вищевказаним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2006 року з відповідача ОСОБА_5 на утримання доньки було стягнуто аліменти в розмірі 300 грн. щомісячно до повноліття дитини.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розяснено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття /незалежно від форми навчання/, виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається на ІІ курсі стаціонарної форми навчання у Національному університеті «Львівська політехніка».

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що у звязку з навчанням дочка сторін потребує матеріальних витрат на їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, оплату орендованого на період навчання житла, забезпечення певного рівня дозвілля та культурного розвитку. Оскільки ОСОБА_6 навчається на стаціонарній формі навчання, що в свою чергу виключає можливість власного працевлаштування, потреба дочки сторін у матеріальній допомозі батьків є очевидною та встановленою.

Разом з тим, наявність у батька як платника аліментів можливості надавати таку допомогу повнолітній дочці у заявленою позивачкою розмірі суд вважає недоведеним.

Так, як встановлено судом, у ОСОБА_5, окрім повнолітньої дочки ОСОБА_8, яка продовжує навчання, є неповнолітня дочка від другого шлюбу ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ № 187197, виданим 08.05.2013р. відділом РАЦС Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції.

Наданими відповідачем документами підтверджується, що в серпні 2018 року він переніс хірургічне втручання у КП «Рівненський обласний протипухлинний центр» Рівненської обласної ради.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які підтверджували б розмір доходу відповідача. У своєму відзиві на позовну заяву та на апеляційну скаргу він вказує, що працює за кордоном на заробітках двічі на рік по три місяці і отриманий дохід розподіляє на рік на своє утримання та утримання сімї.

Доводи апелянта про те, що вона не може самостійно утримувати спільну з відповідачем дочку, яка навчається, не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки нормами сімейного законодавства передбачено, що утримання повнолітньої дитини її батьком можливе лише при наявності у нього такої фінансової можливості. Жодними доказами така можливість відповідача не підтверджена.

Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, при чому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків.

За нормами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Позивач та відповідач є працездатними особами, тому мають рівні можливості щодо належного матеріального забезпечення спільної дитини.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року становить 1853 гривні.

Покликання апеляційної скарги на те, що позивачкою понесено значні кошти на лікування спільної з відповідачем дочки, які також підлягають врахуванню при визначенні розміру аліментів на утримання останньої, апеляційним судом відхиляються з наступних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Витрати на лікування відносяться до категорії додаткових витрат, проте їх стягнення з платника аліментів законом передбачене лише на користь неповнолітньої дитини. Главою 16 Сімейного Кодексу України, яка регулює обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку,

сина та його виконання, не передбачено стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, а тому у суду відсутні правові підстави для врахування таких витрати при визначенні щомісячного розміру аліментів.

У звязку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка навчається, в сумі 1000 гривень є таким, що відповідає вимогам розумності та справедливості, узгоджується з нормами закону, які регулюють дані правовідносини, а також не допускає дисбалансу інтересів як платника, так і отримувача аліментів.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 березня 2019 року.

Головуючий підпис ОСОБА_10

Судді: підпис ОСОБА_1

підпис ОСОБА_2

Копія вірна: суддя-доповідач ОСОБА_10