Справа № 415/5486/17
Провадження № 22-ц/810/22/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Стахової Н.В.,

за участю секретаря: Сінько А.І.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 13 червня 2018 року, ухваленого Лисичанським міським судом у складі: судді Фастовця В.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який мотивував тим, щовідповідно до укладеного договору № б/н від 12 липня 2011 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір, що підтверджується підписом відповідача в заяві.

Свої зобов'язання за договором банк виконав у повному обсязі, проте відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 30 червня 2017 року утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 52403,46 грн., яка складається з: 3898,28 грн. - заборгованості за кредитом, 42133,59 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3400,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 2471,59 грн. - штрафу (процентна складова), які Банк просив стягнути з відповідача на його користь, а також стягнути судові витрати у сумі 1600грн.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 13 червня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 липня 2011 року у вигляді заборгованості за кредитом і процентам за користування кредитом, всього у розмірі 45931,87 грн. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 12 липня 2011 року у вигляді заборгованості за штрафами у загальному розмірі 6371,59 грн. відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та просить скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 13 червня 2018 рокута ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції належним чином не досліджено подані позивачем докази; відповідач не отримував від позивача жодних письмових вимог про добровільне виконання зобов'язання, чим позивач позбавив відповідача можливості бути проінформованим про існуючу заборгованість та у разі з її погодженням добровільно виконати протягом тридцяти днів.

Відповідач зазначає, що всі нараховані позивачем з квітня 2014 року по 30 квітня 2018 року відсотки по простроченим платежам, штрафи, пені не відповідають вимогам чинного законодавства та мають бути скасовані на підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки він зареєстрований на території проведення операції об'єднаних сил; останній платіж було здійснено відповідачем у травні 2014 року, а не 28.08.2014 року, як зазначає позивач у своєму розрахунку, оскільки на той час відповідач знаходився поза межами України.

Скаржник вважає, що оскільки його не було належно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, він не брав участі у її розгляді, тому апеляційним судом має бути застосовано строки позовної давності до виниклих спірних правовідносин.

Також відповідач вказує на те, що Умови та правила надання банківських послуг не містять його підпису, відсутня дата їх складання чи підписання сторонами, а також немає жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності до заяви. У заяві не зазначено, що неврегульовані в ній питання регулюються відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, у заяві немає посилань на розмір відсоткової ставки за договором кредиту та не врегульований строк надання кредитних коштів, відповідальності та інше.

Тому правовідносини регулюються тільки Заявою позичальника.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2019 року визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Назарову М.В., склад колегії суддів - Єрмакова Ю.В., Кострицького В.В.

Апеляційне провадження по справі було відкрито 11 січня 2019 року, ухвалою суду від 22 січня 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду на 12 лютого 2019 року о 12-й год.

12 лютого 2019 року ухвалою Луганського апеляційного суду зупинено апеляційне провадження до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку судового рішення у цивільній справі №754/13763/15-ц. Ухвалою Луганського апеляційного суду від 01 березня 2019 року поновлено провадження, оскільки обставини, що викликали його зупинення, усуненні - Верховним Судом від 13 лютого 2019 року прийнята відмова Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» від касаційної скарги та провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Особа 4 про стягнення заборгованості закрито, яка внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень та оприлюднена 19.02.2019 року, справу призначено до апеляційного розгляду на 26.03.2019 року об 11-й.

Протоколами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 26 березня 2019 року вилучено суддів Кострицького В.В. та Єрмакова Ю.В., нові судді у складі колегії Коновалова В.А. і Стахова Н.В.

На апеляційну скаргу відповідача надійшов відзив від позивача Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - Банк), в якому зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом першої інстанції, та просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення - залишити без змін.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу частково, просила переглянути судове рішення лише в задоволеній частині позову та пояснила, що відповідач визнає існування між сторонами кредитних правовідносин, ОСОБА_1 користувався кредитною карткою та частково погашав кредит; останній платіж в рахунок погашення кредиту в інтересах відповідача зроблений його батьками 06 червня 2014 року, а до суду позивач звернувся у вересні 2017 року, тому строк позовної давності пропущений; 28 серпня 2014 року відповідач не сплачував банку 100 грн., оскільки перебував за кордоном; про підвищення відсоткової ставки банк ОСОБА_1 не повідомляв.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Судом вірно встановлено та ніким не оспорюється укладення 12 липня 2011 року між сторонами кредитного договору б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 4100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Задовольняючи позов Банку частково, суд взяв до уваги посилання позивача, що станом на 31 серпня 2017 року відповідачем зобов'язання в повному обсязі не були виконані, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем у сумі 45931,87 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 3898,28 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 42033,59 грн., тому вказана сума на підставі ст.ст. 526, 1054 ЦК України підлягає стягненню з відповідача.

Переглядаючи справу за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що висновок суду в наведеній частині про задоволення позову не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на наступне.

12.07.2011 року між сторонами кредитного договору про надання банківських послуг, за яким Банк відкрив позичальнику картковий рахунок із встановленим кредитним лімітом в розмірі 4100 грн. зі сплатою 30 % річних (2,5 % на місяць) за користування кредитними коштами.

В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦПК України).

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Неналежне виконання відповідачем як позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором підтверджено наданим Банком розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.07.2011 року, укладеним між сторонами, станом на 30.06.2017 року за період з 12.07.2011 р. по 30.06.2017 року (а.с. 4-5).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення (постанова Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15).

Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником шляхом внесення коштів готівкою чи безготівково: з погашення процентів щомісячно за попередній місяць, з погашення кредиту - в повному обсязі не пізніше останнього дня, вказаного на платіжній картці, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобов'язання.

Такі висновки щодо застосування норм права викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 14 лютого 2018 року у справі №564/1752/15-ц, які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд має врахувати.

Заперечуючи проти позову, відповідач визнає факт укладення кредитного договору та отримання грошових коштів від позивача, проте вважає, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості був зроблений на його прохання його батьками 06 червня 2014 року, і з цього моменту рахує строк позовної давності, який вважає пропущеним Банком, тому просив про застосування до спірних правовідносин наслідків строку позовної давності у вигляді відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Обговорюючи питання про можливість прийняття заяви відповідача про застосування строку позовної давності, колегія суддів зазначає, що ухвалами Лисичанського міського суду Луганської області від 15 лютого 2018 року та від 14 травня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та розгляд справи визначено проводити в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. В ухвалахвідповідачу роз'яснювалося його право подати відзив на позовну заяву протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с. 61, 69).

Відомості про отримання вказаних ухвал відповідачем відсутні, тому довід апеляційної скарги про необізнаність відповідача про розгляд його справи судом та неможливість надавати свої заперечення проти позову є слушним та підтвердженим матеріалами справи.

Вказане не забезпечує дотримання принципу рівності сторін у процесі та змагальності, відповідно до яких кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них, тобто порушує право ОСОБА_1 на справедливий суд, встановлене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, та Конституцією України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приймає надані відповідачем до своєї апеляційної скарги докази перебування ОСОБА_1 за межами України з 30.05.2014 року по 20.09.2014 року - відомості Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (а.с. 87) та вважає за необхідне застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин за заявою відповідача на стадії апеляційного розгляду справи.

Довід апеляційної скарги про неможливість сплати відповідачем ОСОБА_1 100 грн. 28 серпня 2017 року в рахунок погашення заборгованості також є прийнятним з цих же підстав.

Одночасно колегія суддів приймає до уваги і надані позивачем до свого відзиву на апеляційну скаргу рух коштів по основній картці на ім'я ОСОБА_1 за НОМЕР_2 за період з 12.07.2011 року по 30.06.2017 року (а.с. 117-120) та довідку Банку про строк дії вказаної картки - з 12.07.2011 року по жовтень 2014 року (а.с. 116), надані як заперечення проти доводів апеляційної скарги.

Заперечення позивача про те, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення не заслуговує на увагу, оскільки колегією суддів встановлене допущене судом порушення рівних можливостей учасників процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав як частини гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином проінформований судом про розгляд його справи судом (згідно з вимогами процесуального закону) у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Саме тому судом апеляційної інстанції вирішується заява відповідача про застосування позовної давності.

Виходячи із цих обставин та того, що договір укладений 12.07.2011 року, колегія суддів вважає, що строком повернення кредиту є жовтень 2014 року, до суду позивач звернувся 19 вересня 2017 року (а.с. 2), тому висновок суду про задоволення позову та врахування як останнього платежу відповідача 28 серпня 2014 року 100 грн. в рахунок погашення заборгованості є помилковим, не підтвердженим матеріалами справи, та таким, що зроблений без встановлення фактичних обставин по справі.

Визначальним для правовідносин сторін в даному випадку є встановлення таких фактичних обставин по справі як строк дії картки - останній день, вказаний на платіжній картці - в даному випадку останній день жовтня 2014 року - 31 число та останній зроблений відповідачем платіж 06 червня 2014 року.

Станом на 31 жовтня 2014 року заборгованість за тілом кредиту становила 3898,28 грн., яка складається із поточної заборгованості 3741,41 грн. та простроченої заборгованості - 156,87 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача як такі, що існували станом на час останнього дня місяця зазначеного, як кінцевий строк повернення кредиту.

Натомість не може бути взятий до уваги платіж у 100 грн. від 28 серпня 2014 року, оскільки він заперечується відповідачем, який у цей час перебував за кордоном, і крім того, за відомостями банку він зазначений як «службова операція» (а.с. 118).

Оскільки суд не встановив фактичні обставини по справі в наведеній частині, таке рішення не може вважатися законним.

Що стосується нарахування та стягнення процентів за користування кредитними коштами, то колегія суддів бере до уваги пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, де зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин колегія суддів вважає, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 31 жовтня 2017 року позивач не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами.

Крім того, колегія суддів зауважує, що Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (частина друга статті 1067 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил передбачено право банку проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розмірів наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з пунктом 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду з умовами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта.

Згідно з пунктом 1.1.3.1.9 Умов та правил банк зобов'язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати позичальнику виписку про стан картрахунків та про проведені за минулий місяць операції по картрахунках. При підключенні позичальника до системи INTERNET-banking (приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні клієнта до комплексу Mobile-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунка шляхом використання функції SMS-повідомлень.

Обов'язком клієнта відповідно до пункту 1.1.2.3 Умов та правил є отримання виписки про стан картрахунків і про проведені операції за картрахунками.

Колегією суддів встановлено, що позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано достатніх доказів в розумінні вимог ст. 80 ЦПК України на підтвердження виконання банком свого обов'язку проінформувати ОСОБА_1 про зміну відсоткової ставки з 30% до 34,8%, починаючи з 01 вересня 2014 року.

Роблячи такий висновок, колегія суддів бере до уваги, що відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та вимог частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку (Постанова ВСУ від 30.11.2016 р. №6-823цс16).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов'язок суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд першої інстанцій не здійснив належне правосуддя, у судовому рішенні у достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (справи «Мала проти України»; «Серявін та інші проти України»; «Проніна проти України», «Суомінен проти Фінляндії»).

Аналізуючи умови кредитного договору у сукупності із неналежним повідомленням відповідача про зміну Банком відсоткової ставки за користування кредитними коштами в односторонньому порядку, колегія суддів вважає встановленим, що відсотки за користування кредитом слід вважати у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Оскільки погашення процентів передбачено умовами договору щомісячно за попередній місяць, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобов'язання до кожного платежу, а до суду Банк із позовом звернувся 19 вересня 2017 року (а.с. 2), то до стягнення згідно вимог ст. 256 ЦК України в межах строку позовної давності належать відсотки за користування кредитом з вересня 2014 року до 31 жовтня 2014 року (строк дії картки) у розмірі: 3898,28 грн. (загальна заборгованість за кредитом) х 30 (відсоткова ставка) : 100 : 360 (кількість календарних днів на рік згідно п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою) х 60 (кількість днів з вересня 2014 року по 31 жовтня 2014 року) = 194,91 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

В іншій частині про стягнення відсотків позивачу слід відмовити у задоволенні позову: за період з серпня 2011 року до вересня 2014 року - за пропуском строку позовної давності, а з 01 листопада 2014 року - за необґрунтованістю.

В частині відмови у задоволенні позову про стягнення штрафів, пені та комісії у сумі 6371,59 грн. рішення суду відповідачем не оскаржується.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивачем під час подання позову з ціною позову 52403,46 грн. сплачено 1600,00 грн. та за подання апеляційної скарги належало до сплати 2400 грн., сплату яких було відстрочено відповідачу ухвалою суду від 11 січня 2019 року, позов задоволено частково на суму 4093,19 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 3898,28 грн. та процентів за користування кредитом 194,91 грн., то пропорційно сумі задоволеного позову до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» належить судовий збір 124,97 грн. (4093,19х1600:52403,46 грн.), з ОСОБА_1 в дохід держави належить судовий збір у розмірі 213,87 грн. (2400х4093,19:45931,87 грн. - оскаржувана частина) та з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в дохід держави належить судовий збір у розмірі 2186,13 грн. (2400-213,87 грн.)

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 13 червня 2018 року в частині задоволення позовних вимог, судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, який мешкає: АДРЕСА_1, на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ -14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 12.07.2011 року у сумі 4093,19 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 3898,28 грн. та процентів за користування кредитом 194,91 грн. та судовий збір 124,97 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, який мешкає: АДРЕСА_1, в дохід держави судовий збір у розмірі 213,87 грн.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ -14360570) в дохід держави судовий збір у розмірі 2186,13 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 27 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: