ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7430/19 Справа № 206/7142/18 Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

27 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому посилаючись на ст. 328, 331, 344 ЦК України просила визнати за нею право власності на 1/6 частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 11811540. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати (а.с.2-6, 25-28).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено (а.с.92-95).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі (а.с.99-102).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 серпня 2005 року на ім`я ОСОБА_3 державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , згідно з яким вона набула право власності в цілому на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці площею 700кв.м. (а.с.32).

Домоволодіння належало померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Орловою Т.Є., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 02.11.2000 року за реєстровим № 2304 та 518 в книзі 6928, реєстровий номер 11811540.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 06.10.2005 року право приватної власності на домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.33).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2008 року по справі № 2-97/08 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на ј частку домоволодіння у порядку спадкування за законом задоволено частково. Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 30 серпня 2005 року Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстроване у реєстрі за № 3-2237 (спадкова справа № 525/05), за яким ОСОБА_3 набула у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , частково недійсним (на 1/6 частку). Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку домоволодіння АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. ОСОБА_3 у позові до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про усунення від права спадкування відмовлено. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на 1/6 частку домоволодіння у порядку спадкування за законом задоволено. Встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 30 серпня 2005 року Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстроване у реєстрі за № 3-2237 (спадкова справа № 525/05), за яким ОСОБА_3 набула у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , частково недійсним (на 1/6 частку). Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку домоволодіння АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 30 серпня 2005 року Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстроване у реєстрі за № 3-2237 (спадкова справа № 525/05), за яким ОСОБА_3 набула у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , в цілому недійсним на 1/3 частку (а.с.29-31).

Цим же рішенням встановлено, що спадщину прийняли ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (оскільки постійно проживали разом з ОСОБА_4 на час смерті), а також ОСОБА_2 (оскільки у шестимісячний строк з дня смерті батька звернувся до нотаріальної контори).

ОСОБА_5 протягом шести місяців з дня смерті батька не звернувся до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори та не мешкав постійно разом з батьком на час його смерті, а тому, у розумінні закону, він не прийняв спадщину та не має право на неї.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12 травня 2015 року (а.с.34).

З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 22.10.2015 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 22.10.2015р. заведено спадкову справу № 1036/2015 після смерті ОСОБА_3 (а.с.35).

Згідно довідки № 8660 від 22.10.2018 року за про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - донька власника з 21.10.2010 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з 05.11.2009р. знято з реєстрації 27.09.2018р., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 власник з 07.11.2000р. знято з реєстрації 27.09.2018р. померла ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.36).

Допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції свідки, заявлені позивачем ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 пояснили, що позивач з 2004 року проживає у будинку. Вона переїхала до батьків, коли він захворів і досі проживає у будинку зі своїм чоловіком. Вона доглядає будинок, порається по господарству. Будинок належав її батькам. Відповідач лише один раз приїздив на поховання його батька, більше він до будинку не приїздив.

Судом встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 Наставників належало батьку позивача. Після смерті батька позивача право власності в цілому було зареєстровано за матір`ю позивача, яке і на сьогодні залишається зареєстрованим за нею. Згодом рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська визнано свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 серпня 2005 року за яким ОСОБА_3 набула у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , частково недійсним. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку домоволодіння АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку домоволодіння АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач достеменно знала власника спірного майна, своєю суттю виключає можливість застосування у даному випадку приписів ст. 344 ЦК України, оскільки у даного майна був і є титульний власник та він був відомий позивачу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За змістом ст. 344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача.

Аналогічні роз`яснення містить п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Отже, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном.

Норми ст. 344 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши всі обставини справи, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем. Підстав, з якими закон пов`язує визнання права власності в порядку ст. 344 ЦК України не має.

Позивач обізнана, про те, що ОСОБА_2 є співвласником спірного домоволодіння.

Оскільки, у спірного майна є власник, про якого позивачу було відомо на момент заволодіння майном, власник від своєї частки не відмовився, тому відсутні необхідні умови добросовісного володіння.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не провів реєстрацію речових прав, а отже не набув права власності на спірне майно, є безпідставними.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, вірно застосувавши положення ст. 344 ЦК України, дійшов до правильного висновку про те, що позивач не довела підстав для визнання права власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки право власності на 1/6 частини вказаного житлового будинку зареєстроване за ОСОБА_2 а сам по собі факт користування позивачем даним житлом не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у справі №61-282св18 від 25 червня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням власних коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: