УХВАЛА

2 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 761/16580/14-ц

провадження № 61-21030ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

стягувач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

боржник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха Олег Ярославович,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 4 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухи Олега Ярославовича, заінтересована особа - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання протиправними дій та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухи О. Я., заінтересована особа - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»).

ОСОБА_1 скаргу обґрунтовував тим, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження № 52592368, відкрите на виконання виконавчого листа № 752/16580/14-ц, виданого 4 липня 2016 року Голосіївським районним судом м. Києва, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 376 077,42 доларів США.

23 квітня 2019 року державним виконавцем прийнято постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника і накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,0472 га, кадастровий номер :75:268:0003, за цією ж адресою.

З діями державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухи О. Я. щодо опису та арешту майна заявник не погодився та вказав, що вони вчинені з порушенням норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки арештоване державним виконавцем майно є предметом іпотеки та виступає у якості забезпечення виконання зобов`язань заявника за кредитним договором. Крім того, вказане майно використовується як місце постійного проживання заявника, інше майно у його власності відсутнє.

З цих підстав ОСОБА_1 просив скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухи О. Я. від 23 квітня 2019 року про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні № 52592368.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 4 вересня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 4 вересня 2019 року - без змін.

22 листопада 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 4 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 4 липня 2016 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 752/16580/14-ц.

11 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52592368 на виконання виконавчого листа № 752/16580/14-ц, виданого 4 липня 2016 року Голосіївським районним судом м. Києва.

23 квітня 2019 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухою О. Я. прийнято постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника і накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,0472 га, кадастровий номер :75:268:0003, за цією ж адресою.

Статтею 451 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частин першої та другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем постанови, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» у цій же редакції Закону, опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

За змістом статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем постанови, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухи О. Я. щодо прийняття постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 23 квітня 2019 року у виконавчому провадженні № 52592368 є законними та вчиненими у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Відмовляючи у задоволенні вимог скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що у житловому будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не зареєстрований, доказів постійного проживання заявника у вказаному будинку матеріали справи не містять, дійшли правильного висновку про те, що, описуючи та арештовуючи майно боржника, державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень та без порушень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Статтею 6 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

З урахуванням того, що судове рішення касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 4 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики і мотивованих посилань на таку обставину касаційна скарга не містить, тому на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Керуючись статтею 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 4 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухи Олега Ярославовича, заінтересована особа - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов