Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 761/9634/15-ц

провадження № 61-30287 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

відповідач -ОСОБА_3 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2016 року у складі судді Гуменюк А. І. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Саліхова В. В., Прокопчук Н. О., Семенюк Т. А..,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі також фактично проживає ОСОБА_2 . Зазначали, що над їх квартирою за вказаною адресою знаходиться квартира № НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_3

29 листопада 2014 року у квартирі АДРЕСА_3 сталася пожежа, причиною якої стало необережне поводження з вогнем. Гасіння пожежі спричинило пошкодження їх квартири № НОМЕР_2 у вказаному будинку внаслідок залиття.

У результаті залиття ОСОБА_1 завдано шкоду в розмірі 99 318,17 грн, що підтверджується звітом визначення розміру матеріальних збитків від 04 березня 2015 року № 208/14. За послуги щодо оцінки майнової шкоди позивачем сплачено 1 400 грн, а також 700 грн за перерахунок матеріального збитку.

Відповідач добровільно відшкодувати збитки відмовився. Тривале проживання у пошкодженій квартирі завдавало шкоди здоров`ю позивачів, переживання з цього приводу та неможливість швидко провести ремонтні роботи з огляду на відсутність коштів, що призводило до стресових ситуацій. Моральну шкоду позивачі оцінили у розмірі 5 тис. грн на рахунок кожної.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 99 318,17 грн та по 5 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на кожну, а також та понесені судові витрати у справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2016 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 102 432,37 грн. У задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 довела факт залиття квартири, яке сталося внаслідок гасіння пожежі у квартирі відповідача, заподіяння їй майнової шкоди відповідачем, її розмір, а відповідач не спростував свою вину у завданні цієї шкоди. Задовольняючи позов про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок залиття, суд дійшов висновку про стягнення із відповідача витрат у розмірі 1 400 грн та 700 грн, понесених ОСОБА_1 за проведення експертизи щодо встановлення матеріального збитку. Разом з тим, позивачами належним чином не доведено завдання їм моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між шкодою, завданою їх здоров`ю, та протиправною поведінкою відповідача. Тому відсутні правові підстави для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, а також судових витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оскільки ОСОБА_1 не надано належних доказів на підтвердження сплати таких послуг (акту виконаних робіт, квитанції).

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2016 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно оцінив викладені обставини справи, вимоги закону та той факт, що відповідач у добровільному порядку відмовляється відшкодувати матеріальний збиток, заподіяний ОСОБА_1 та дійшов обґрунтованого висновку, що зазначена матеріальна шкода підлягає стягненню у судовому порядку в розмірі 99 318,17 грн. Також, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про стягнення витрат щодо складання звіту та його перерахунку.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами по справі не оскаржувалося, а тому в силу вимог статті 303 ЦПК, 2004 року, судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 761/9634/15-ц із Шевченківського районного суду м. Києва.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції не встановлено вину відповідача у виникненні пожежі в його квартирі та не встановлено обставини залиття квартири позивачів внаслідок її гасіння. Вважав, що лист Шевченківського районного управління ГУ ДСНС України у м. Києві від 09 грудня 2014 року не є належним доказом у справі, оскільки не свідчить про виникнення пожару саме з вини відповідача. Також вважав неналежним доказом акт КП ЖЕК «Михайлівська» від 01 грудня 2014 року, оскільки такий не відповідає вимогам, встановленим частиною другою пункту 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу від 17 травня 2005 року № 76. Зазначав, що звіт від 04 березня 2015 року щодо розміру матеріальних збитків зроблено більше ніж через три місяці після залиття квартири, що не дає можливості перевірити достовірність та обґрунтованість викладених у ньому висновків щодо розміру шкоди, а також встановити дійсний розмір шкоди через відсутність відомостей про те, які саме пошкодження квартири сталися через залиття, а які існували до цього. Судами не перевірено зареєстроване у законному порядку право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , пошкодження якої є предметом спору.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в силу частини першої статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат, жилою площею 33,50 кв. м, загальною площею 60,20 кв. м, відповідно до договорів дарування від 13 січня 2005 року та від 27 грудня 2005 (а. с. 6-7).

У зазначеній квартирі з 26 лютого 1960 року проживає ОСОБА_2 , бабуся позивача, що підтверджується довідкою за формою НОМЕР_2 від 20 лютого 2015 року (а. с.11).

Власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_3

29 листопада 2014 року у квартирі АДРЕСА_3 виникла пожежа, що підтверджується листом Шевченківського районного управління ГУ ДСНС України у м. Києві від 09 грудня 2014 року № 18/23/3337. В листі також зазначено, що відповідно до технічного висновку ДВЛ від 01 грудня 2014 року № 265 ймовірною причиною пожежі зазначено необережне поводження з вогнем (а.с. 13).

Згідно акту, складеного КП ЖЕК «Михайлівська» від 01 грудня 2014 року, залиття та пошкодження квартири АДРЕСА_1 сталося у результаті гасіння пожежі, яка виникла 29 листопада 2014 року о 22 год. 35 хв. у квартирі №НОМЕР_1 за тією ж адресою (а.с. 14).

Згідно довідки житлово-експлуатаційної контори № 1003 Шевченківського району м. Києва від 29 грудня 2014 року № 613 будинок АДРЕСА_3 є однією і тією ж спорудою (а.с. 12).

Відповідно до звіту про визначення розміру матеріальних збитків від 04 березня 2015 року № 208/14, складеного на замовлення ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , розмір матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 у результаті залиття квартири АДРЕСА_1 , яке сталося 29 листопада 2014 року, складає 99 318,17 грн (а. с. 20-34).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до частини першої статті 151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Згідно з частиною першою статті 177 ЖК УРСР громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Статтею 179 ЖК УРСР передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У пункті 3. 7. 2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових території, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76, забезпечення пожежної безпеки в жилих будинках покладається на власників цих будинків або на уповноважені ними органи, а в жилих приміщеннях (квартирах) також і на їх власників, наймачів (орендарів). Взаємні зобов`язання власника будинку, власника, наймача (орендаря) жилого приміщення щодо забезпечення пожежної безпеки повинні визначатися договором.

Згідно з пунктом 2.2. Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій від 19 жовтня 2004 року № 126, (які були чинними на час пожежі) забезпечення пожежної безпеки в житлових будинках (квартирах) приватно-житлового фонду та інших приватних окремо розташованих господарських спорудах і гаражах, на територіях, а також у дачних будинках, на садових ділянках покладається на їх власників чи наймачів, якщо інше не обумовлено договором найму.

Судами встановлено, що 29 листопада 2014 року у будинку АДРЕСА_5 сталося залиття квартири НОМЕР_2 , власником якої є позивач ОСОБА_1 , внаслідок гасіння пожежі у квартирі НОМЕР_1 , яка знаходиться вище та належить ОСОБА_3

Пожежа у квартирі НОМЕР_1 за вищевказаною адресою сталася внаслідок необережного поводження з вогнем, що підтверджується листом Шевченківського районного управління ГУ ДСНС України у м. Києві від 09 грудня 2014 року № 18/23/3337 з посиланням на технічний висновок ДВЛ від 01 грудня 2014 року № 265.

Суди виходили з того, що зазначення у технічному висновку ДВЛ від 01 грудня 2014 року № 265 ймовірної причини пожежі фактично вказує на єдину встановлену причину останньої, тому є безпідставними посилання відповідача на те, що судами не встановлена вина відповідача щодо спричинення пожежі в його квартирі та обставини залиття квартири позивачів внаслідок її гасіння.

Судами першої та апеляційної інстанції враховано, що під час розгляду справи відповідач, на спростування вказаного висновку, клопотання про проведення судової пожежно-технічної експертизи квартирине заявляв, будь-яких доказів, які б вказували на інші причини вищезгаданої пожежі, не надавав (коротке замикання електромережі, природні явища тощо).

Факт залиття квартири, власником якої є ОСОБА_1 , з вини відповідача підтверджується також актом,складеним КП ЖЕК «Михайлівська» від 01 грудня 2014 року, відповідно до якого залиття та пошкодження квартири АДРЕСА_1 сталося у результаті гасіння пожежі, яка виникла 29 листопада 2014 року о 22 год. 35 хв. у квартирі НОМЕР_1 за тією ж адресою, власниками якої є відповідач.

Зазначений акт у силу статей 58, 59 ЦПК України, 2004 року, є належним і допустимим доказом, чим спростовуються відповідні посилання касаційної скарги.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно виходив з доведеності факту залиття квартири, яке сталося внаслідок гасіння пожежі у квартирі відповідача, заподіяння ОСОБА_1 майнової шкоди відповідачем, її розмір та розмір витрат, пов`язаних зі складанням звіту та його перерахунком.

Доводи касаційної скарги про те, що лист Шевченківського районного управління ГУ ДСНС України у м. Києві від 09 грудня 2014 року, акт КП ЖЕК «Михайлівська» від 01 грудня 2014 року та звіт від 04 березня 2015 року щодо розміру матеріальних збитків не є належними та допустимими доказами, колегія вважає необґрунтованими, враховуючи, що ОСОБА_3 в порушення вимог статті 60 ЦПК України, 2004 року, не надано належних та допустимих доказів на спростування факту заподіяння вказаної шкоди іншою особою тане можуть бути підставою спростування висновків суду щодо винної особи.

Акт про залиття - це документ, який підтверджує подію, що трапилась.

Форму акту про залиття встановлено наказом від 17 травня 2005 № 76 Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства, зареєстрованим в МЮУ 25 серпня 2005 №927/11207 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій».

Згідно затвердженої форми в акті мають бути зазначені такі обставини: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилось залиття (адреса); подія, що трапилась; наслідки залиття; а також причини залиття.

Судами попередній інстанції встановлено, що акт про залиття, складений комісією КП ЖЕК «Михайлівська» від 01 грудня 2014 року, за формою та змістом відповідає установленій формі, не суперечать іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані. При цьому, відсутність вини в заподіянні шкоди відповідачем не доведено.

Відповідно до даних звіту визначення розміру матеріального збитку завданого ОСОБА_1 у результаті залиття квартири АДРЕСА_1 , проведеного ФОП ОСОБА_4 , при дослідженні об`єкту та проведенні оцінки враховувались дані зазначеного акту про залиття.Висновки звіту не спростовані відповідачем належними і допустимими доказами. Клопотання про призначення судової експертизи для спростування висновків, наведених у звіті від 04 березня 2015 року, відповідач не заявляв.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій по суті вирішення спору. Судами правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належних та допустимих доказів, наданих сторонами (статті 58, 59 ЦПК України).

Інші доводи касаційної скарги , у тому числі щодо неправильності проведених розрахунків, ймовірності причетності відповідача до спричинення пожежі є неконкретними та ґрунтуються на припущеннях. Ці доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права, чи порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішень.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення

із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 102 432,37 грн залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович