Головуючий у І інстанції Зінченко О.М.
Провадження №22-ц/824/8757/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Зубленку Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Капітал Гарант Інвест», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «СЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Капітал Гарант Інвест» звернулося до суду з позовом та просило звільнити з-під арешту житловий будинок з надвірними побудовами, розташований на земельній ділянці площею 0,20 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) по АДРЕСА_1 загальною площею 516,8 кв.м., що є предметом іпотечного договору та належить на праві власності ОСОБА_1 , арешт на який накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер 50272189 відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 25 лютого 2016 року в рамках виконавчого провадження № 50272189.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 липня 2008 року між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 08Ф-109, відповідно до якого ОСОБА_3 надано у борг на придбання нерухомості 1 000 000,00 доларів США зі сплатою 15% річних.

З метою забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору 08 серпня 2008 року між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір (з майновим поручителем), відповідно до умов якого в іпотеку банку передано житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності іпотекодавцю на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 08 серпня 2008 року.

31 січня 2014 року між АТ «Брокбізнесбанк» та Публічним акціонерним товариством «Банк Національний Кредит» укладений договір факторингу, за умовами якого АТ «Брокбізнесбанк» передало/відступило ПАТ «Банк Національний Кредит» право вимоги до позичальника за кредитними договорами, до переліку яких також входить кредитний договір від 23 липня 2008 року № 08Ф-109.

05 лютого 2014 року між АТ «Брокбізнесбанк» та ПАТ «Банк Національний Кредит» укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, у переліку яких зазначено іпотечний договір від 08 серпня 2008 року.

В подальшому, між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ТОВ «ФК «Капітал Гарант Інвест» 07 та 12 лютого 2014 року укладені договори факторингу, відповідно до умов яких ТОВ «ФК «Капітал Гарант Інвест» набуло право вимоги за кредитним договором від 23 липня 2008 року № 08Ф-109 та іпотечним договором від 08 серпня 2008 року.

Під час реалізації свого права на реєстрацію предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі Міністерства юстиції України позивачу стало відомо про те, що постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 02 червня 2014 року у межах виконавчого провадження № 43532055 щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 29 травня 2014 року № 3324 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 100 000 грн. 00 коп. накладено арешт на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 .

Наявність обтяження предмета іпотеки порушує права позивача, як іпотекодержателя, щодо реалізації права на першочергове задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, обраний ним на власний розсуд, у зв`язку із чим, з урахуванням уточнених позовних вимог (том 1, а.с.197-199), позивач просив звільнити з-під арешту житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ухвал суду від 27 вересня 2016 року було залучено до участі у справі правонаступника позивача ТОВ «СЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ», а також залучено в якості третьої особи Відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві (а.с.220-221, том 1).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2016 року, у задоволенні позову ТОВ «ФК «Капітал Гарант Інвест» відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року касаційну скаргу ТОВ «СЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ» задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2016 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «СЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ», який є правонаступником позивача, подало на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилався на те, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що арешт на предмет іпотеки накладено в рамках виконавчого провадження 01 березня 2016 року, тоді як іпотека зареєстрована 08 серпня 2008 року, а тому висновок суду щодо відсутності порушення прав позивача накладенням арешту на житловий будинок є безпідставним. Крім цього, суд не застосував до спірних правовідносин положення ст.ст. 7, 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Учасники процесу, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились, однак їхня неявка згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 липня 2008 року між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №08Ф?109, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надано у борг для придбання нерухомості 1 000 000,00 доларів США зі сплатою 15% річних.

З метою забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору 08 серпня 2008 року між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір (том 1, а.с.8-14), відповідно до умов якого в іпотеку банку передано житловий будинок з надвірними побудовами, розташований по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності іпотекодавцю на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 08 серпня 2008 року.

31 січня 2014 року між АТ «Брокбізнесбанк» та Публічним акціонерним товариством «Банк Національний Кредит» укладено договір факторингу (том 1, а.с.15-31), за умовами якого АТ «Брокбізнесбанк» передало/відступило ПАТ «Банк Національний Кредит» право вимоги до позичальника за кредитними договорами, до складу яких також входить кредитний договір від 23 липня 2008 року № 08Ф-109.

05 лютого 2014 року між АТ «Брокбізнесбанк» та ПАТ «Банк Національний Кредит» укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами (том 1, а.с.36-41), серед яких зазначено іпотечний договір від 08 серпня 2008 року.

Також встановлено, що між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ТОВ «ФК «Капітал Гарант Інвест» 07 та 12 лютого 2014 року укладені договори факторингу (том 1, а.с.46-65), відповідно до умов яких ТОВ «ФК «Капітал Гарант Інвест» набуло право вимоги за кредитним договором від 23 липня 2008 року № 08Ф-109 та іпотечним договором від 08 серпня 2008 року.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2016 року клопотання представника ТОВ «ФК «Капітал Гарант Інвест» задоволено та залучено до участі у справі правонаступника ТОВ «ФК «Капітал Гарант Інвест» - ТОВ «СЛ Девелопмент» (том 1, а.с.220).

У межах виконавчого провадження № 43532055 щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 29 травня 2014 року № 3324 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 100 000 грн. 00 коп. постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 02 червня 2014 року накладено арешт на житловий будинок з надвірними побудовами, розташований по АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно на домоволодіння АДРЕСА_1 існує обтяження на його відчуження на підставі постанови про накладення арешту відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві (том 1, а.с.201-204).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є власником нерухомого майна, а є лише іпотекодержателем, тому накладення арешту на нерухоме майно, яке не належить на праві власності ТОВ «ФК «Капітал Гарант Інвест», не порушує права останнього.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Особливості звернення стягнення на заставлене нерухоме майно визначено також положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Стаття 44 вказаного закону визначає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення вартості заставленого майна.

Положеннями частини третьої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено такі випадки можливого звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно, або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна (частина четверта статті 54 Закону України «Про виконавче провадження»).

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт з майна може бути знятий виконавцем за рішенням суду (частина перша, п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в абзаці шостому пункту 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неправильно визначив характер спірних правовідносин та неправильно застосував норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про те, що іпотекодержатель майна, на яке у межах виконавчого провадження накладено арешт для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, не має права звертатися до суду з позовом про зняття арешту з предмета іпотеки. Порушують такі висновки суду і положення ч. 1 ст. 4 ЦПК України, в яких задекларовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позову та звільнення з-під арешту житлового будинку з надвірними побудовами, розташованого на земельній ділянці площею 0,20 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ» - задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Капітал Гарант Інвест», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «СЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ», - задовольнити.

Звільнити з-під арешту житловий будинок з надвірними побудовами, розташований на земельній ділянці площею 0,20 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 516,8 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 ; арешт та заборона відчуження (обтяження) накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер 50272189 Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 25 лютого 2016 року в рамках виконавчого провадження №50272189.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: