Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 359/2055/17

провадження № 61-28176 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Фаловської І.М.,

учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Бориспільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження касаційну скаргу Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року в складі судді Вознюка С.М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 липня 2017 року в складі суддів: Мережко М.В., Кулішенка Ю.М., Суханової Є.М.,

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про стягнення невиплаченої пенсії.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції першої категорії та інвалідом другої групи з 30 листопада 2010 року.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 20 червня 2011 року у адміністративній справі № 2-а1197/11, яка набула законної сили, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у

м. Бориспіль Київської області виконати вимоги положень статті 50 та частини четвертої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та, починаючи з 01 листопада 2010 року, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 державної пенсії - у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю - у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, яка за правилами частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначається розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням проведених раніше витрат.

На виконання вказаної постанови відповідачем було здійснено нарахування ОСОБА_1 доплати до пенсії за період часу з 01 листопада 2010 року

по 22 липня 2010 року на загальну суму 39 268 грн 93 коп, однак, на час звернення позивача до суду виплата вказаної суми здійснена не була.

Посилаючись на те, що відповідач не виплатив нараховану на підставі рішення суду доплату до пенсії в розмірі 39 268 грн 93 коп, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області на свою користь вказану суму, а також інфляційні збитки в розмірі 858 грн 22 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бориспільського районного суду Київської області від 13 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь позивача нараховану, але невиплачену пенсійну виплату в розмірі 39 268 грн 93 коп та інфляційні втрати в розмірі 858 грн 22 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що невиконанням відповідачем постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 червня

2011 року у адміністративній справі № 2-а1197/11 в частині виплати нарахованої пенсії порушено право ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення і це право підлягає судовому захисту.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишене без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Бориспільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити у справі нове рішення про відмову в позові.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2017 року Бориспільському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України Київської області поновлено строк на касаційне оскарження рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 липня 2017 року й відкрито касаційне провадження у справі. Витребувано з Бориспільського міськрайонного суду Київської області цивільну справу № 359/2055/17-ц.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не повно дослідили зібрані у справі докази та дійшли помилкових висновків про задоволення позову, необ`єктивно і упереджено вирішили спір.

У касаційній скарзі Бориспільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області указує на те, що на виконання постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 червня

2011 року ним було здійснено перерахунок та нарахування пенсії, виплата нарахованої суми здійснена не була і відповідач позбавлений можливості здійснити таку виплату через відсутність коштів, і для виплати нарахованих коштів законом визначений інший порядок. Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440 «Про затвердження порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» встановлено механізм виконання відповідних судових рішень, боржниками за якими є державні органи, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, органами Казначейства.

З огляду на викладене, відповідач просив касаційну скаргу задовольнити.

Доводи інших учасників справи

Заперечення на касаційну скаргу не надходило.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції першої категорії та інвалідом другої групи з 30 листопада 2010 року і довічно (а.с.12, 13).

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 20 червня 2011 року визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Бориспіль Київської області щодо нарахування й виплати ОСОБА_1 як інваліду другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірах, які не відповідають положенням статті 50, частини четвертої статті 54 та статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано управління здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 , починаючи з 01 листопада

2010 року, державну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі

75 відсотків мінімальної пенсії за віком, яка за правилами частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначається розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням проведених раніше виплат (а.с.6).

На підставі вказаної постанови Бориспільським міськрайонним судом

20 червня 2011 року було видано виконавчий лист (а.с.7).

06 грудня 2012 року за цим виконавчим документом головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області було відкрито виконавче провадження № 35518742 (а.с.8).

Згідно даних інформаційного запиту, виконавчі дії по ВП № 35518742 закінчені 27 лютого 2013 року на підставі пункту 11 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактично повним виконанням рішення суду (а.с.9).

У наявному в матеріалах справи повідомленні Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 16 лютого

2017 року № 2163/04, зазначено, що відповідачем було здійснено перерахунок належної позивачу державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 01 листопада 2010 року по 22 липня 2011 року в сумі 39 268 грн 93 коп. Відповідно до Бюджетного кодексу України Управління Пенсійного фонду України мають статус одержувачів коштів, у зв`язку з чим видатки обмежені розміром одержаних коштів. З 1 вересня 2011 року по сьогоднішній день коштів для фінансування доплат за рішенням суду не надходило. Виплата доплати згідно рішення суду буде проведена при наявності фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України (а.с.5).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини 1 статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд,

якщо: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; 3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; 8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Положення частини 2 статті 414 ЦПК України визначають, що судове рішення, ухвалене судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), не підлягає скасуванню, якщо учасник справи, який подав касаційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня

2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Стаття 19 ЦПК України визначає, що у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір -це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має також особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України від 09 липня

2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ПФУ є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом ПФУ.

Кошти ПФУ відповідно до статті 73 Закону № 1058-IV використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи ПФУ; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів ПФУ.

Відповідно до пункту 1 Положення про управління ПФУ в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 22 грудня 2014 року № 28-2 управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами ПФУ. Управління ПФУ підпорядковуються ПФУ та безпосередньо відповідним головним управлінням ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління ПФУ), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів ПФУ.

Основними завданнями управління ПФУ є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 зазначеного Положення).

Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 4 Положення управління ПФУ відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій ПФУ є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Як встановлено судами, згідно із даними інформаційного запиту, виконавчі дії по ВП № 35518742 закінчені 27 лютого 2013 року на підставі пункту 11 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактично повним виконанням рішення суду.

У наявному в матеріалах справи повідомленні Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 16 лютого 2017 року № 2163/04, зазначено, що відповідачем було здійснено перерахунок належної позивачу державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 01 листопада 2010 року по 22 липня 2011 року в сумі 39 268 грн 93 коп. З 1 вересня 2011 року по сьогоднішній день коштів для фінансування доплат за рішенням суду не надходило.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на вимоги положень статті 50 та частини четвертої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статтю 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та вказував на те, що відповідач не виплатив нараховану на підставі рішення суду доплату до пенсії в розмірі 39 268 грн 93 коп, яку і просив суд стягнути з Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області на свою користь разом із інфляційними збитками.

Ураховуючи наведене, предметом у цій справі є стягнення невиплаченої пенсії, які були нараховані на підставі постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2011 року, яка набула законної сили у адміністративній справі № 2-а1197/11.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір, який виник між сторонами у справі, є публічно-правовим спором, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії позивачу.

Відтак, спір стосовно недоотриманої суми пенсії є публічно-правовим, який виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 750/1668/17 (провадження

№ 14-599цс18).

За частинами першою та другою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

За правилами частини четвертої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Таким чином судові рішення підлягають скасуванню, як такі, що ухвалені з порушенням норм процесуального права, а провадження у справі - закриттю, згідно з пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з положеннями частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись статтями 255, 256, 400, 401, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 13 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області

від 17 липня 2017 року скасувати.

Провадження у справі № 359/2055/17 за позовом ОСОБА_1 до Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про стягнення невиплаченої пенсії - закрити.

Повідомити сторонам, що розгляд вказаної справи віднесений до юрисдикції адміністративних судів.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

І. М. Фаловська