УХВАЛА

Іменем України

28 січня 2019 року

м. Київ

справа № 759/16206/14-ц

провадження № 61-48825ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Компанія «Райз» на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 27 серпня

2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада

2018 року в справі за скаргою приватного акціонерного товариства «Компанія «Райз» на рішення та дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заінтересована особа - «Nibulon SA»,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року приватне акціонерне товариство «Компанія «Райз» (далі - ПАТ «Компанія «Райз») звернулося до суду зі скаргою на рішення та дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заінтересована особа - «Nibulon SA».

Скарга обґрунтована тим, що 22 січня 2018 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С. В. (далі - ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України), винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55583162, щодо примусового виконання виконавчого листа

№ 759/16206/14-ц, виданого Святошинським районним судом м. Києва

28 грудня 2017 року. Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2018 року відкрито касаційне провадження та зупинено виконання ухвали Апеляційного суду

м. Києва від 06 грудня 2017 року. Проте, всупереч ухвали суду від 23 січня

2018 року державним виконавцем вчиняються виконавчі дії, а саме: направляються вимоги до певних установ та організацій про надання інформації щодо майнового стану, документів та виклики державного виконавця.

Вважало, що старший державний виконавець ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сіренко С. В. в межах виконавчого провадження

№ 55583162 діє протиправно та упереджено, що виявляється у вчиненні виконавчих дій всупереч ухвали Верховного Суду від 23 січня 2018 року. Скаржник звернувся до суду з даною скаргою та посилаючись на статті 19, 129, 129, 129-1 Конституції України, статті 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження», статті 376, 383-389 ЦПК України просив вимоги скарги задовольнити.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27 серпня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року, в задоволенні скарги ПАТ «Компанія «Райз» відмовлено.

18 грудня 2018 року ПАТ «Компанія «Райз» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва

від 27 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду

від 07 листопада 2018 року, з пропуском строку на касаційне оскарження.

Заявник просив визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду заявником отримано 19 листопада 2018 року, що підтверджується листом Київського апеляційного суду.

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Київським апеляційним судом прийнято постанову 07 листопада 2018 року, повний текст постанови складено 12 листопада 2018 року, вручено заявнику

19 листопада 2018 року, тому останній день строку на касаційне оскарження припадав на 19 грудня 2018 року.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною другою статті 390 ЦПК України встановлено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Враховуючи те, що скаргу подано 18 грудня 2018 року тобто протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення, суд дійшов висновку, що строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України, а клопотання заявника про поновлення строку - задоволенню.

У касаційній скарзі ПАТ «Компанія «Райз» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення скарги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За вимогами частини третьої статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Зазначеною нормою закону чітко визначені дії, які є заходами примусового виконання рішень.

За змістом частини четвертої статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» у період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що у період зупинення вчинення виконавчих дій, державний виконавець має право отримувати від боржника, а також від третіх осіб інформацію про майновий стан боржника шляхом направлення відповідних запитів, вимог і викликів, та незважаючи на зупинення виконання ухвали Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року до боржника можуть застосовуватись заходи щодо збирання інформації необхідної для примусового виконання рішень у межах заведеного виконавчого провадження.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Ураховуючи, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги ПАТ «Компанія «Райз» на ухвалу Святошинського районного суду

м. Києва від 27 серпня2018 року та постанову Київського апеляційного суду

від 07 листопада 2018 року не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тому на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В:

У відкритті касаційного провадження в справі за скаргою приватного акціонерного товариства «Компанія «Райз» на рішення та дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заінтересована особа - «Nibulon SA», за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Компанія «Райз» на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва

від 27 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду

від 07 листопада 2018 року, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є.Червинська