ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/2108/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 вересня 2019 року (суддя Салоїд Н.М.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що 19.11.2014 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір б/н, відповідно до умов якого банк відкрив відповідачу картковий рахунок з випуском платіжної карти, із встановлений кредитним лімітом в розмірі 8000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов`язалась щомісячно погашати кредит та сплачувати проценти за користування кредитними коштами.

Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, своєчасно не надала банку грошових коштів для погашення заборгованості, у зв`язку з чим станом на 18 липня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 17 703,80 грн., яка складається з:

-1798,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

-8441,19 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

-6144,52 грн. - пеня, а також

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-819,23 грн. - штраф (процентна складова).

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 19.11.2014 року у розмірі 17 703,80 грн. та судові витрати у розмірі 1762 грн.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 вересня 2019 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 19.11.2014 року в розмірі 1798,86рн. та судовий збір в розмірі 179,03 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та задовольнити вимоги банку в цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін, стягнути з відповідача судові витрати.

Вважає, що вказане рішення ухвалене з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, є необґрунтованим, безпідставним та незаконним.

Посилається на те, що місцевий суд без обґрунтованих та доказових заперечень відповідача замість останнього навів доводи проти вимог позивача, відмовив банку, не посилаючись на жодні докази іншої сторони спору, нехтуючи засадами змагальності сторін та доказовості позицій обох сторін спору.

На думку апелянта суд першої інстанції безпідставно послався на судову практику Верховного Суду, а саме на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17, який не є і не може бути доказовою базою по справі, оскільки цей висновок був зроблений в іншій конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувались такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб. У даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалось відповідачем укладення чи неукладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про її згоду з усіма умовами цього договору. Під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку щодо умов кредитування, таким чином, приєдналась до запропонованої Банком пропозиції, відтак, відсутність підпису відповідача на Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про неукладення кредитного договору. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком.

Також за доводами апеляційної скарги суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а остання його не повернула, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, адже основними вимогами банку до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів в силу ст. 1054 ЦК України.

Місцевий суд своїм рішенням не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. ч. 1, 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 19.11.2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 8000 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а. с. 11).

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а. с. 12-27).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 18.07.2018 року становить 17703,80 грн., в т.ч. 1798,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8441,19 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 6144,52 грн. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 819,23 грн. - штраф (процентна складова) (а. с. 9-10).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути тіло кредиту, заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, пені та штрафів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19.11.2014 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 8441,19 грн., суд виходив з підстав недоведеності та безпідставності позовних вимог. За висновками суду матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, суд зауважив, що у заяві позичальника від 19.11.2014 року процентна ставка не зазначена.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Посилання апелянта, що місцевий суд без обґрунтованих та доказових заперечень відповідача замість останнього навів доводи проти вимог позивача, відмовив банку, не посилаючись на жодні докази іншої сторони спору, нехтуючи засадами змагальності сторін та доказовості позицій обох сторін спору, є необґрунтованими. Судом першої інстанції була надана мотивована оцінка аргументам, наведеним учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, а також докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення, як того вимагає цивільно-процесуальний закон.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно послався на судову практику Верховного Суду, а саме на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17, який не є і не може бути доказовою базою по справі, є безпідставними та не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення та задоволення позову. Ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Твердження АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалось відповідачем укладення чи неукладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про її згоду з усіма умовами цього договору, і що під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку щодо умов кредитування, таким чином, приєдналась до запропонованої Банком пропозиції, а приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком, є необґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Не може бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, оскільки встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а остання його не повернула, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Позивач не надав доказів на підтвердження вимог про стягнення відсотків за користування кредиту, оскільки заява не містить таких умов.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про обґрунтованість позову, а стосуються переоцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2019 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк