Справа № 587/2731/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року Сумський районний суд Сумської області у складі:

головуючого - судді - Черних О.М.

за участю серкретаря судового засідання - Скрипка-Соіна О.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) до Кияницької сільської ради Сумського району (юридична адреса: с. Кияниця, вул. Шлях, 19, Сумського району, Сумської області), третя особа: Сумська районна державна нотаріальна контора (м. Суми, майдан Незалежності, 8), про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання за ними права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, а саме визнання за ОСОБА_2 на Ѕ частину зазначеного житлового будинку як спільне майно подружжя та по Ѕ частині даного житлового будинку за кожним з позивачів в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Свої вимоги мотивують тим, що ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Отсанні перебували в шлюбі з січня 1976 року. В період спільних відносин вони набули у власність майно, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 і після його смерті відкрилась спадщина. Останні, як спадкоємці першої черги за законом звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте постановою державного нотаріуса від 19 квітня 2018 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на зазначений житловий будинок, оскільки позивачі спадщину прийняли фактично, але лише позивач ОСОБА_2 зверталася з заявою щодо юридичного оформлення спадкових прав і нотаріусом раніше було прийнято рішення про порядок спадкування, коли єдиною спадкоємицею є ОСОБА_2 У зв'язку з чим вони вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав власності на спірне домоволодіння.

В судове засідання позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з'явилися, від них надійшли заяви, в яких вони просять справу слухати у їх відсутність, наполягали на задоволенні позовних вимог.

Представник Кияницької сільської ради Сумського району в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином , надав суду заяву, про те, що справу просить розглядати у його відсутність, проти позову заперечень не має.

Завідувач Сумської районної державної нотаріальної контори Блошенко В.І. направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу у відсутність їх представника.

Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 10 січня 1976 року.

Під час подружнього життя у них народилося двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).

Перебуваючи у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 придбали житловий будинок у АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 07.02.1989 року, який виданий виконавчим комітетом Кияницької сільської ради народних депутатів, відповідно до якого право власності було зареєстровано за ОСОБА_4 (а.с. 21-22).

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (який втратив чинність з 1 січня 2004 року) та ст. ст. 60-65 Сімейного кодексу України встановлено, що будь-яке майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Тобто суд вважає, що вимога про визнання права власності за ОСОБА_2 на Ѕ частину зазначеного житлового будинку підлягає повному задоволенню.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4. Що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 11). Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі й на Ѕ частину зазначеного житлового будинку.

Відповідно до довідки Кияницької сільської ради № 638 від 22.08.2006 року встановлено, що ОСОБА_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 до смерті, на день смерті постійно проживав та був зареєстрований за місцем проживання в АДРЕСА_1. Разом з ним постійно проживали та були зареєстровані дружина ОСОБА_2, донька ОСОБА_6, онука ОСОБА_8 та син ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_4 спадщину фактично прийняли дружина ОСОБА_2 та діти ОСОБА_6 та ОСОБА_3, так як до смерті, на день смерті спадкодавця проживали разом з ним та були зареєстровані за місцем проживання. Заповіт від імені ОСОБА_4 виконкомом сільської ради не посвідчувався (а.с. 26).

Позивачі звернулися до Сумської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом на зазначений житловий будинок, але постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с. 14).

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов : якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною п'ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. ст. 527, 529, 530 ЦК УРСРС (1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року. Передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Стаття 549 ЦК Української РСР 1963 року, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, оцінюючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, по Ѕ частині з кожним, підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись , ст. ст. 10-13, 81, 89, 200, 263, 265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 (АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) до Кияницької сільської ради Сумського району (юридична адреса: с. Кияниця, вул. Шлях, 19, Сумського району, Сумської області), третя особа: Сумська районна державна нотаріальна контора (м. Суми, майдан Незалежності, 8), про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину жилого будинку АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на Ѕ частину жилого будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, по Ѕ частині за кожним.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Сумської області через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних