Провадження №2/522/8261/19
УХВАЛА

05 грудня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.

за участі секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши в судовому засіданні у м. Одесі без виклику сторін заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кобзар Олександра Юрійовича про визнання недійсними договору позики та іпотечного договору, відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До суду 28.11.2019 року надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кобзар Олександра Юрійовича про визнання недійсними договору позики та іпотечного договору, відшкодування шкоди.

Матеріали позову суддя отримала 29.11.2019 року.

Ухвалою суду від 04.12.2019 року провадження у справі було відкрито.

Разом із позовом представника позивачів заявила до суду клопотання, згідно якого просила забезпечити позов, а саме:

1.в частині позовних вимог до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кобзар Олександра Юрійовича про визнання недійсними договору позики та іпотечного договору, шляхом:

- накладення арешту на стояночне місце під номером АДРЕСА_1 , загальною площею, 16,9 кв.м.;

- заборони вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав щодо стояночного місця під номером АДРЕСА_1 , загальною площею, 16,9 кв.м.;

2. у частині позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн. шляхом накладення арешту на стояночне місце АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 36391315, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_4 , а також на будівлі та споруди Човнової станції за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 35587954, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_4 .

У відповідності до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Оскільки рішення ухвалене за відсутністю учасників справи, то датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, подане клопотання, суд прийшов до висновку про часткове задоволення.

За положенням ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права, щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захистку прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання ухваленого на її користь судового рішення або ефективний захисту її прав.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Із позову вбачається, що його предметом є вимоги щодо визнання недійсним договору позики від 12.06.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Кобзарем О.Ю., реєстровий номер 1149; визнання недійсним іпотечного договору від 12.06.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Кобзарем О.Ю., реєстровий номер 1150; стягнення з ОСОБА_4 на користь позивачів моральної шкоди у розмірі 100 000, 00 грн..

Із наданих суду матеріалів, суд вбачає, що предметом іпотечного договору від 12.06.2019 року, вимоги про визнання недійсним якого заявлено позивачами, є стояночне місце під номером АДРЕСА_1 , загальною площею, 16,9 кв.м..

Отже, судом встановлено, що дійсно між сторонами виник спір щодо дійсності договорів позики та іпотечного договору, а тому вбачає підстави для забезпечення позову в частині позовних вимог до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кобзар Олександра Юрійовича про визнання недійсними договору позики та іпотечного договору, шляхом:

- накладення арешту на стояночне місце під номером АДРЕСА_1 , загальною площею, 16,9 кв.м.;

- заборони вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав щодо стояночного місця під номером АДРЕСА_1 , загальною площею, 16,9 кв.м..

Оскільки, невжиття вказаних заходів забезпечення позову в разі задоволення вимог щодо машиномісця дійсно може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для забезпечення позову у частині позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн. шляхом накладення арешту на стояночне місце АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 36391315, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_4 , а також на будівлі та споруди Човнової станції за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 35587954, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_4 , оскільки вважає, що обґрунтування клопотання щодо необхідності забезпечення позову у цій частині суд вважає недостатніми.

При цьому суд вважає, що таке забезпечення позову не порушує принципів змагальності та процесуальної рівності сторін. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачам.

Також суд вважає за можливе, керуючись положеннями ч.ч.1, 2 ст.154 ЦПК України, не вирішувати на даному етапі питання про визначення зустрічного забезпечення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4,10,149-153,157,258-261,354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивачів про забезпечення позову - задовольнити частково.

Забезпечити позов до розгляду справи по суті шляхом:

- накладення арешту на стояночне місце під номером АДРЕСА_1 , загальною площею, 16,9 кв.м.;

- заборони вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав щодо стояночного місця під номером АДРЕСА_1 , загальною площею, 16,9 кв.м..

В іншій частині клопотання відмовити.

Копію ухвали для виконання направити до Управління державної реєстрації юридичного Департаменту ОМР та сторонам для відома.

Ухвала про забезпечення позову набуває законної сили з дня її проголошення (підписання) суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання три роки.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 05.12.2019 року.

Суддя Домусчі Л.В.