Ухвала

24 січня 2019 року

м. Київ

справа № 355/1813/17

провадження № 61-676ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 30 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада

2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року публічне акціонерне товариство «Енергобанк»

(далі - ПАТ «Енергобанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2,

в якому просило стягнути на свою користь заборгованість за договором

№ 00-040240-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 23 грудня 2013 року у розмірі 172 102, 54 грн, яка складається із: 26 527, 28 грн - простроченої заборгованості

за кредитом; 57 832, 50 грн - заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості; 28 968, 53 грн - заборгованості за штрафами за виникнення прострочених процентів; 25 110, 52 грн - заборгованості

за штрафами за несанкціонований овердтрафт; 5 400 грн - заборгованості

за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа)

та 28 263, 71 грн - заборгованості за нарахованими процентами.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між

ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір

№ 00-040240-01 від 23 грудня 2013 року про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA та додаткову угоду № 1

від 26 грудня 2013 року, відповідно до умов якої розмір кредитного ліміту склав 15 тис. грн.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 30 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за договором № 00-040240-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 23 грудня 2013 року у розмірі 54 790, 99 грн (26 527, 28 грн - заборгованість за кредитом і 28 263, 71 грн - заборгованість за процентами).

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У січні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 від 28 грудня 2018 року, в якій заявник просить оскаржені судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні

позову ПАТ «Енергобанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що постанову апеляційного суду отримано ним 29 листопада 2018 року, що підтверджується копією конверту Київського апеляційного суду.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 ЦПК України.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено

з поважних причин, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, а строк - поновленню.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад

судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 172 102, 54 грн, тобто суму, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762, 00 грн * 100 = 176 200, 00 грн).

Судовими рішеннями, з якими не погоджується заявник, стягнуто з нього 54 790, 99 грн.

Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, є малозначною.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин,

які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_2 подав касаційну скаргу

на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_2про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Баришівського районного суду Київської області

від 30 травня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду

від 20 листопада 2018 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Баришівського районного суду Київської області від 30 травня

2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 20 листопада

2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області

від 30 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду

від 20 листопада 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя: Є. В. Синельников