Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 591/5672/18

провадження № 61-12676св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Сумського апеляційного суду від 23 травня 2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Хвостика С. Г., Собини О. І., Левченко Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про визнання іпотеки припиненою та виключення записів з державних реєстрів щодо обтяження нерухомого майна.

Позовна заява мотивована тим, що 07 грудня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі -

ЗАТ КБ «ПриватБанк»), яке в подальшому перейменовано в АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит № SUC0G, згідно з яким остання отримала кредитні кошти у розмірі 126 250 грн

на придбання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , зі сплатою 15% річних за користування кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, строком користування

до 07 грудня 2031 року.

Згідно з пунктами 1.5, 2.4 кредитного договору погашення платежів за кредитом здійснюється виключно у національній валюті України - гривні, в період до

07 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення договору, ануїтентними платежами у розмірі 1 643,76 грн. У пункті 6.4 кредитного договору сторони погодили нарахування пені у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не менше 1 гривні. Крім того,

пунктом 6.6 кредитного договору сторони погодили нарахування штрафу у розмірі 10% від суми невиконаного зобов`язання.

В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором 07 грудня

2007 року, між банком та ОСОБА_2 , укладений іпотечний договір № SUC0G, згідно з яким іпотекодавець - ОСОБА_2 з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, передала в іпотеку нерухоме майно житлового призначення, що стане власністю іпотекодавця у майбутньому, а саме: двокімнатну квартиру зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном загальною площею 44,85 кв.м, житловою площею

29,30 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки придбаний іпотекодавцем на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К. Д. 07 грудня 2007 року.

Позивач вказував, що на момент укладання іпотечного договору не було здійснено державної реєстрації предмета іпотеки у встановленому законодавством порядку.

Після державної реєстрації договору купівлі-продажу квартири (предмета іпотеки) в КП «Сумське міське БТІ» 18 грудня 2007 року між відповідачем та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін до іпотечного договору.

04 серпня 2008 року ОСОБА_2 була складена заява, якою вона повідомила банк про прийняте рішення змінити валюту кредиту за договором про іпотечний кредит № SUC0G від 07 грудня 2007 року та просила залишок заборгованості за договором у розмірі 113 103,35 грн конвертувати

в валюту - долар США за курсом процесинга на дату укладення додаткової угоди до договору та встановити строк кредитування 288 місяців.

Також позивач зазначав, що 11 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № SUC0G6 від 07 грудня 2007 року, відповідно до якої всі істотні умови попереднього договору були повністю змінені і викладені у новій редакції:

«підпункт 1.1 банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в

пункті 8.1 цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, процентів, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у розділі 8 договору. Кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплаті процентів, винагороди в зазначені даним договором строки.

підпункт 8.1 банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: перерахування на рахунок № НОМЕР_1 на строк з 11 серпня 2008 року по 07 грудня 2031 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі

24 443,65 доларів США на наступні цілі: на придбання нерухомості, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно пункту 7.2 даного договору. Станом на 11 серпня 2008 року залишок заборгованості за договором про іпотечний кредит № SUC0GI від 07 грудня 2007 року складає 113 418,53 грн, що еквівалентно 24 443,65 доларів США.

підпункт 8.2 для виконання даного договору банк відкриває позичальнику: рахунок № НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитом, процентами, винагороді та іншими платежами».

Відповідно до підпунктів 5.3, 5.5 додаткової угоди сторони погодили сплату штрафу у розмірі 250 грн + 5% від суми позову та встановили строк позовної давності тривалістю 5 років.

Позивач зазначав, що 11 серпня 2008 року ОСОБА_2 підписала заяву про продаж іноземної валюти, якою доручила ЗАТ КБ «ПриватБанк» продати отримані за додатковою угодою 24 443,65 доларів США і купити 113 418,53 грн для перерахування цих коштів на відповідний рахунок для погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № SUC0G

від 07 грудня 2007 року.

В цей же день між банком та ОСОБА_2 укладена додаткова угода до договору про іпотечний кредит від 07 грудня 2007 року, якою сторони домовились про те, що залишок коштів по «гривневому» договору про іпотечний кредит

від 07 грудня 2007 року (113 418,53 грн) буде переведений за діючим на той час курсом у долар США (24 443,65 доларів США) і на цю суму буде укладена додаткова угода.

На думку позивача, з часу укладення додаткової угоди позичальник повинен повернути банку зазначену в ній суму кредиту - 24 443,65 доларів США, в той же час «гривневий» кредит за договором про іпотечний кредит № SUC0G від 07 грудня 2007 року є сплаченим (виконаним).

Позивач вважав, що умовами додаткової угоди від 11 серпня 2008 року була змінена не тільки валюта кредиту, але й інші істотні умови кредитного договору від 07 грудня 2007 року, зокрема, процентна ставка за користування кредитними коштами, винагорода, інші платежі тощо.

Пунктом «відповідальність сторін» в додатковій угоді в значній мірі розширені можливості застосування відповідачем санкцій фінансового характеру до позивача: введено можливість накладення штрафу, збільшено строк позовної давності; валюта кредитування - з національної валюти - гривні змінена на долар США; розмір процентної ставки за користування кредитом: кредитний договір - 1,25% на місяць, додаткова угода - 1,17% на місяць, і хоча процентна ставка начебто нижча, однак враховуючи, що мова йде про долар США, реальна сума збільшується; винагорода за резервування ресурсів - в кредитному договорі взагалі не була передбачена, але наявна в додатковій угоді.

На думку позивача, додаткова угода є ні чим іншим як новим кредитним договором, укладеним за іншими істотними умовами, ніж кредитний договір, який припинився з часу укладення цієї додаткової угоди, а отже припинилася і іпотека, що забезпечувала це зобов`язання. 11 серпня 2008 року фактично укладено новий кредитний договір з абсолютно новими умовами, при цьому заборгованість за гривневим кредитним договором повністю погашена, що підтверджено заявою про продаж іноземної валюти. Таким чином на даний час існує лише заборгованість у доларах США на підставі додаткової угоди.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, а ОСОБА_1 будучи її спадкоємцем прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на невизнання банком його права на припинення застави у зв`язку з припиненням основного зобов`язання, забезпеченого заставою.

Вказував, що з 11 серпня 2008 року, тобто з часу припинення основного зобов`язання - договору про іпотечний кредит, припинилась і застава (іпотека) за іпотечним договором від 07 грудня 2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , яка забезпечувала це зобов`язання, оскільки застава (іпотека) належного останній на праві власності нерухомого майна, яка є похідною від основного зобов`язання, припиняється у зв`язку з припиненням основного зобов`язання, яке нею забезпечувалося.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд:

- визнати такою, що припинена з 11 серпня 2008 року внаслідок припинення (виконання) основного зобов`язання іпотеку відповідно до іпотечного договору № SUC0GI від 07 грудня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К. Д. та зареєстрованого за № 6868 та договору про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К. Д. 07 грудня 2007 року за № 6868, укладеного 18 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К. Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 7076,

- виключити запис з Державного реєстру іпотек обтяження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , внесений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К. Д.; виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження вказаної квартири, відчуження якої заборонено згідно реєстраційного запису

від 18 грудня 2007 року за № 6253507, внесений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К. Д.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 березня 2019 року, ухваленим у складі судді Сидоренко А. П., в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт укладення додаткової угоди від 11 серпня 2008 року свідчить про те, що сторони додатково погодили нові умови кредитних правовідносин, які врегульовані первісним правочином - іпотечним договором від 07 грудня 2007 року за

№ SUC0GІ, а тому посилання позивача щодо припинення основного зобов`язання внаслідок укладення додаткової угоди суд вважав безпідставними.

Суд першої інстанції також зазначив, що відповідно до пункту 1 іпотечного договору від 07 грудня 2007 року термін «договір про іпотечний кредит» використовується у значенні «договір про іпотечний кредит № SUC0G від 07 грудня 2007 року», укладений між іпотекодержателем та іпотекодавцем, а також щодо усіх додаткових угод, додатків, змін та доповнень до нього, які чинні на момент укладення цього договору та можуть бути укладені після його (цього договору) укладання, тому іпотека є дійсною і для укладеної між ОСОБА_2 та

ЗАТ КБ «ПриватБанк» додаткової угоди від 11 серпня 2008 року і продовжує забезпечувати виконання зобов`язання за кредитним договором з урахуванням змін, внесених додатковою угодою.

Врахувавши, що зобов`язання за додатковою угодою від 11 серпня 2008 року не були виконані на момент смерті ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування статті 17 Закону України «Про іпотеку», згідно якої іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання.

Крім того, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог щодо виключення запису з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, оскільки такі вимоги вважав похідними від позовної вимоги про визнання іпотеки припиненою у задоволенні якої відмовлено.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Сумського апеляційного суду від 23 травня 2019 року, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Щербак С. В. задоволено, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 березня 2019 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Припинено іпотечний договір № SUC0GІ від 07 грудня 2007 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є

АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К. Д. і зареєстрований в реєстрі за № 6868 та договір від 18 грудня 2007 року про внесення змін до іпотечного договору № SUC0GІ від 07 грудня 2007 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К. Д. і зареєстрований в реєстрі за № 7075 та № 7076. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, 11 серпня

2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладена додаткова угода до договору про іпотечний кредит від 07 грудня 2007 року за № SUC0G, яка за своєю юридичною природою є новим зобов`язанням, а з часу перерахування коштів на погашення залишку заборгованості за договором про іпотечний кредит від 07 грудня 2007 року заборгованість за цим договором погашена.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що укладаючи додаткову угоду від 11 серпня 2008 року, сторони узгодили інші істотні умови кредитного договору, ніж ті, що були передбачені кредитним договором

від 07 грудня 2007 року, а зобов`язання за вказаним кредитним договором про іпотечний кредит є виконаними, тому позовні вимоги про припинення іпотечного договору № SUC0GІ від 07 грудня 2007 року та договору від 18 грудня 2007 року про внесення змін до іпотечного договору вважав такими, що підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині виключення запису з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 , за наявності судового рішення про припинення іпотеки, не позбавлений можливості у позасудовому порядку вирішити питання про зняття обтяжень нерухомого майна.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2019 року до Верховного Суду,

представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Пац Є. О., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати постанову Сумського апеляційного суду від 23 травня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про визнання іпотеки припиненою та залишити в цій частині в силі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 березня 2019 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справи та витребувано її матеріали із Зарічного районного суду м. Суми.

У серпні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована помилковістю висновку апеляційного суду про те, що додаткова угода укладена між банком та ОСОБА_2 є новим кредитним договором. Вказаною додатковою угодою сторони лише внесли зміни до договору про іпотечний кредит від 07 грудня 2007 року. На думку заявника, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про припинення зобов`язання за кредитним договором від 07 грудня 2007 року з моменту укладення сторонами додаткової угоди.

На момент смерті позичальника ОСОБА_2 зобов`язання за основним договором не виконані, тому відсутні підстави для застосування до правовідносин статті 17 Закону України «Про іпотеку», якою визначено порядок

припинення іпотеки, внаслідок припинення зобов`язання за основним договором, у забезпечення якого укладено договір іпотеки.

Касаційна скарга не містить доводів про незаконність постанови апеляційного суду щодо вирішення позовних вимог про виключення записів з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, у зв`язку із чим згідно вимог статті 400 ЦПК України справа у вказаній частині Верховним Судом не переглядається.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», у якому посилається на те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки її доводи не спростовують висновку апеляційного суду, постанова якого ухвалена відповідно до вимог чинного законодавства. Судом апеляційної інстанції до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права, при розгляді справи не було допущено порушення норм процесуального права.

Просив врахувати, що жодних договорів про зміну іпотечного договору між банком та ОСОБА_2 не укладалось.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

07 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є

АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит № SUC0GІ, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредитні кошти у розмірі 126 250 грн на придбання у власність квартири АДРЕСА_1 , із сплатою 15% річних за користування кредитом, на строк до 07 грудня 2031 року.

З метою забезпечення повного та своєчасного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 07 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладеного іпотечний договір № SUC0GІ, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

18 грудня 2007 року ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 уклали договір про внесення змін до іпотечного договору № SUC0GІ від 07 грудня

2007 року. Зокрема, внесено зміни до пунктів 1.1, 1.2 статті «Предмет іпотеки» та доповнено абзацом 2 підпункт 1.3.2 статті 1 «Предмет іпотеки», за яким інвентаризаційна оцінка квартири відповідно до витягу № 17076760 з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Сумське міське БТІ», становить 15 280 грн.

Суди встановили, що 04 серпня 2008 року ОСОБА_2 звернулась до банку із заявою, в якій просила змінити валюту кредиту за договором про іпотечний кредит від № SUC0GІ, а саме: залишок заборгованості за цим договором у розмірі 113 103,35 грн конвертувати у долар США за курсом процесингу на дату укладення додаткової угоди до договору, а також просила встановити строк кредитування 288 місяців.

11 серпня 2008 року ОСОБА_2 та банк уклали додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 07 грудня 2007 року за № SUC0G, за якою договір про іпотечний кредит викладено у новій редакції.

Відповідно до пункту 8.1 додаткової угоди від 11 серпня 2008 року банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 24 443,65 доларів США на строк із 11 серпня 2008 року по 07 грудня 2031 року включно шляхом перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 . Плата за користування кредитом встановлена у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно пункту 7.2 даного договору.

Станом на 11 серпня 2008 року залишок заборгованості за іпотечним кредитом за № SUC0GІ від 07 грудня 2007 року складав 113 418,53 грн, що еквівалентно 24 443,65 доларам США.

За умовами пункту 8.3 додаткової угоди забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека нерухомого майна, а саме: двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Суди встановили, що 11 серпня 2008 року ОСОБА_2 підписала заяву про продаж іноземної валюти, відповідно до якої доручила ЗАТ КБ «ПриватБанк» продати кошти у розмірі 24 443,65 доларів США за українські гривні.

Кошти в сумі 113 418,53 грн переховувалися на транзитний рахунок ОСОБА_2 , відкритий в ЗАТ КБ «ПриватБанк», з призначенням платежу: перерахування коштів за договором про іпотечний кредит № SUC0GІ від 07 грудня 2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Зі свідоцтва про право власності від 26 січня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Чернишенко В. В. суди встановили, що ОСОБА_1 належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

26 січня 2016 року ОСОБА_1 видано свідоцтво на право на спадщину за законом, яке було посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Чернишенко В. В. згідно з яким ОСОБА_1 після смерті дружини ОСОБА_2 отримав у спадок 1/2 частку вищевказаної квартири.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України іпотека визначена як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частина перша статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачає підстави припинення іпотеки, зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

З огляду на зазначені норми Закону України «Про іпотеку», суди при вирішенні позовних вимог про припинення іпотеки повинні були перевірити наявність конкретної підстави припинення іпотеки, на яку посилається сторона, яка звернулася із такою вимогою, а саме в даній справі - припинення основного зобов`язання.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У кредитора за договором залишається право вимоги до боржника, а боржник не звільняється від обов`язку розрахуватися з кредитором, відповідне право вимоги залишається навіть після спливу строку договору.

В силу положень статті 599 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» повне виконання кредитного договору є підставою для припинення договору іпотеки, укладеного у його забезпечення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що укладена 11 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 додаткова угода до договору про іпотечний кредит від 07 грудня 2007 року № SUC0G за своєю юридичною природою є новим зобов`язанням, а з часу перерахування коштів на погашення залишку заборгованості за договором про іпотечний кредит від 07 грудня 2007 року заборгованість за цією угодою є погашеною. При цьому, апеляційний суд вважав, що на даний час існує зобов`язання з повернення кредитних коштів у доларах США, яке виникло на підставі додаткової угоди від 11 серпня 2008 року.

Касаційний суд із вказаними висновками апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга

статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша

статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки умовам додаткової угоди від 11 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит від 07 грудня 2007 року за № SUC0G, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про припинення зобов`язань за кредитним договором № SUC0G від 07 грудня 2007 року.

При цьому, апеляційний суд не врахував, що пунктом 1 іпотечного договору,

укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» 07 грудня 2007 року визначено, що договором про іпотечний кредит є договір про іпотечний кредит № SUC0G від 07 грудня 2007 року, укладений між іпотекодержателем та іпотекодавцем, а також усі додаткові угоди, додатки, зміни та доповнення до нього, які чинні на момент укладення цього договору та можуть бути укладені після його (цього договору) укладання.

Крім того, пунктом 8.1 додаткової угоди від 11 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит № SUC0G від 07 грудня 2007 року визначено, що банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: перерахування на рахунок № НОМЕР_1 на строк з 11 серпня 2008 року по 07 грудня 2031 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі

24 443,65 доларів США на наступні цілі: на придбання нерухомості.

Отже доводи позивача про те, що за додатковою угодою виникло нове зобов`язання, яке не забезпечене іпотекою є безпідставними.

Апеляційний суд також не врахував, що відповідно до пункту 8.1 додаткової угоди від 11 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит № SUC0G від 07 грудня 2007 року визначено, що забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека нерухомого майна, а саме двокімнатна квартина АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції, встановивши, що зобов`язання за договором про іпотечний кредит № SUC0G від 07 грудня 2007 року, з урахуванням додаткової угоди від 11 серпня 2008 року, належне виконання якого забезпечено іпотекою, не виконано, дійшов правильного висновку про відсутність зазначених у позові підстав для визнання іпотеки припиненою.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи і ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, та було помилково скасовано апеляційним судом.

За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону, то постанова апеляційного суду підлягає скасуванню в частині, яка є предметом касаційного перегляду, із залишенням в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень статей 141, 416 ЦПК України у зв`язку із задоволенням касаційної скарги постанову апеляційного суду в частині вирішення питання про судові витрати також необхідно скасувати та стягнути із ОСОБА_1 на

користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 819,20 грн, понесені банком в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Постанову Сумського апеляційного суду від 23 травня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання іпотеки припиненою скасувати, залишивши в цій частині в силі рішення Зарічного районного суду

м. Суми від 11 березня 2019 року.

Постанову Сумського апеляційного суду від 23 травня 2019 року в частині вирішення питання про судові витрати скасувати.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 2 819,20 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович