Справа № 463/7244/18
Провадження № 2/463/719/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Нора Н.В.

при секретарі Кисиличин М.В.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Палєя ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, суд

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що внаслідок ДТП, яка мала місце 11.08.2017 р. о 10 год. 00 хв. по вул. Івасюка, 18 у м. Львові, відбувся наїзд на неї автомобілем ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , внаслідок чого отримала тілесні ушкодження. Згідно виписки із медичної карти №8310 від 15.08.2017р. у неї було діагностовано забійну черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забої м`яких тканин обличчя та забійні садна лівого колінного суглобу. В період з 11.08.2017р. по 15.08.2017р. перебувала на стаціонарному лікуванні. Після вказаного ДТП систематично відвідує лікарів. Хоча постановою Личаківського районного суду м. Львова від 27.12.2017р. провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, однак згідно постанови про закриття кримінального провадження від 09.01.2018р. вбачається, що причиною дорожньо-транспортної пригоди сталі дії водія ОСОБА_4 , які суперечать вимогам п.п. 1.5, 2.3(б,д), 2.10 (а,б,в,…) та 12.1 ПДП України. В результаті протиправних дій відповідача їй завдано значної моральної шкоди, яка полягає у перенесенні фізичного болю та душевних та моральних страждань, оскільки змушена була проходити курс лікування. У підтвердження вимог покликається на копію постанови суду, копію виписки із медичної карти, копію постанови про закриття кримінального провадження та інші документи, які просить вважати вичерпними в обґрунтування позову. Тому просить позов задоволити.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали по наведеним вище мотивам, просять позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечив, мотивуючи тим, що постановою Личаківського районного суду м. Львова від 27.12.2017р. провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, постановою Львівського апеляційного суду від 05.04.2019 року вказану постанову Личаківського районного суду м. Львова залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Із вказаних обставин позивач звернулась до суду з безпідставним позовом, оскільки шкода їй була заподіяна з її власної вини, крім того, згідно виписки з медичної карти така перебувала у стані алкогольного сп`яніння (0,47 проміле). Тому вказані та інші вимоги просить відхилити, як безпідставні.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 11.08.2017р. о 10 год. 00 хв. по вул. Івасюка, 18 у м. Львові, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , та пішохода ОСОБА_1 .

З долученої до матеріалів справи виписки із медичної карти №8310 ОСОБА_1 , вбачається що така перебувала у стані алкогольного сп`яніння (0,47 проміле). (а.с. 5)

З представленої суду копії постанови судді Личаківського районного суд м. Львова від 27 грудня 2017 року вбачається, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. (а.с.6)

Постановою судді судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 05.04.2019р. постанову судді Личаківського районного суд м. Львова від 27 грудня 2017 року залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення (а.с. 57-59).

При цьому, у відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, факт дорожньо-транспортної події за участю сторін та відсутність вини відповідача ОСОБА_4 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, є доведеними.

Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ст. 24 КК України умисел поділяється на прямий і непрямий.

Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Інтелектуальний момент непрямого умислу полягає в усвідомленні особою суспільне небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільне, небезпечних наслідків. Непрямий умисел повністю збігається з прямим умислом за такою ознакою інтелектуального моменту, як усвідомлення. Однак інша ознака -~ передбачення суспільне небезпечних наслідків - значно відрізняється від подібної ознаки прямого умислу. Відповідно до закону при прямому умислі винний передбачає наслідки як можливий або неминучий результат свого суспільне небезпечного діяння, а при непрямому умислі він передбачає лише можливість настання таких наслідків.

Основна відмінність прямого і непрямого умислу полягає у їх вольовому моменті. Якщо при прямому умислі він характеризується бажанням настання суспільне небезпечних наслідків, то при непрямому - свідомим припущенням їх настання. В останньому випадку воля особи посідає не активну, а пасивну щодо наслідків позицію, оскільки наслідки є побічним результатом злочинної дії (бездіяльності) винного.

Усвідомлення винним протиправності і караності вчиненого ним діяння не є обов`язковою ознакою умислу: незнання закону не звільняє особу від кримінальної відповідальності.

Різновиди умислу дають змогу визначити ступінь вини, ступінь суспільної небезпеки діяння та особи винного і тому враховуються при індивідуалізації відповідальності і покарання.

Отже позивач ОСОБА_1 усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій перебігаючи дорогу у невстановленому місці та вискочивши перед самим автомобілем, також передбачала наслідки такої поведінки та припускала можливість настання дорожньо-транспортної пригоди.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 296/2509/16-ц (провадження №61-34163св18).

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому враховуючи наведені вище мотиви, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 1166, 1187 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди - відмовити.

Дата складення повного судового рішення - 11.12.2019 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Нор Н. В.