єдиний унікальний номер справи 546/765/18
номер провадження 2/546/237/19
03 грудня 2019 року м. Решетилівка
Решетилівський районний суд Полтавської області у складі
головуючої судді Лизенко І.В.,
за участі секретаря судового засідання Коваленка А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в судовій залі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Провадження у справі відкрито10 серпня 2018 року суддею ОСОБА_2
Розгляд справи не було завершено, у зв`язку зі звільненням головуючогосудді - ОСОБА_2 , у відставку, 27.09.2018.
За результатами повторно проведеногоавтоматизованогорозподілу справ міжсуддями, справу передано на розгляд складу суду із головуючою Лизенко І.В., яка прийняла справу до провадження ухвалою від 21 травня 2019 року; справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін і призначено відкрите судове засідання на 21.10.2019.
21.10.2019 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін до 03.12.2019.
У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити, при цьому не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час, дату і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку - за зареєстрованим місцем проживання. Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. Відповідач не надав заперечень проти зазначених у позові обставин, зокрема щодо укладення між ним та банком договору про надання кредиту, приєднання ним до Умов і Правил надання банківських послуг, визнання ним Тарифів банку; копію позову і долучених до нього документів відповідач отримав, тому мав можливість ознайомитися з ними.
Отже, за письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
18.08.2015 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір з відповідачем, згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 5).
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 5).
Таким чином, враховуючи відсутність заперечень відповідача та керуючись принципом диспозитивності, суд вважає встановленим, що 18.08.2015 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг з використанням кредитної картки, шляхом приєднання, в порядку ст. 634 ЦК України, до умов запропонованих банком в письмових Умовах та Правилах надання банківських послуг, на підставі поданої відповідачем заяви (надалі - Заява), в якій міститься підпис зроблений від його імені про ознайомлення з цими Умовами та Правилами (а.с. 5, 7-30).
З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача (а.с. 4) вбачається, що за вищевказаним картковим рахунком відповідачем проводилися операції зі зняття готівкових коштів та внесення коштів на повернення отриманого кредиту, відсотків за користування ним та штрафних санкцій.
Таким чином, даючи правову оцінку укладеному між сторонами договору, суд доходить висновку, що між позивачем та відповідачем був укладений договір карткового рахунку, який в розумінні змісту ст. 1066 ЦК України, є різновидом договору банківського рахунку, умовами якого було передбачено кредитування відповідача у межах кредитного ліміту (ст.1069 ЦК України).
Відповідно до приписів ч.2 ст.1069 ЦК України права та обов`язки сторін, пов`язанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Згідно із ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України. Приписом ч. 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, якщо такою є грошові кошти, у тій самій сумі, у строк та в порядку, що встановленні договором.
Відповідно до Заяви, підписаної відповідачем, він ознайомлений та згоден з Тарифами банку (а.с. 5).
Пунктом 2.2 угоди встановлено фіксовану суму штрафу у разі порушення відповідачем строків погашення заборгованості.
Крім того, пунктом 1.6 Генеральної угоди сторони визначили, що всі умови договору, які не суперечать генеральній угоді, залишаються незмінними.
Оскільки у заяві та інших матеріалах справи не зазначено строк дії кредитної карти, у суду відсутня можливість визначити чи були нараховані відсотки за користування кредитом у межах строку її дії.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов`язковим для виконання (ст.629 ЦК України).
У відповідності до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Суд приходить до висновку, що відповідач не виконує умов кредитного договору і добровільно не сплачує визначені договором платежі.
Разом з тим, в частині стягнення пені, а також нарахованих банком штрафів, суд приходить до наступних висновків.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України ).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Пунктом 2.8 Генеральної угоди та Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.
У той самий час, згідно пункту 1.3.3. Генеральної угоди та пунктів 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Таким чином, одночасне стягнення з боржника пені та штрафів - не допускається.
В свою чергу, в силу ст.13 ЦПК України, суд позбавлений можливості самостійно обирати один з видів відповідальності із декількох запропонованих позивачем. Тому в задоволенні позову в частині стягнення пені та штрафів - слід відмовити.
З наданих суду доказів, зокрема, Генеральної угоди та Умов та Правил надання банківських послуг, встановлено, що правовідносини, пов`язані із сплатою пені та правовідносини, пов`язані зі сплатою комісії, мають різну правову природу. При цьому розрахунок містить одну спільну графу для таких вимог «сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)».
Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги в частині стягнення комісії є недоведеними.
Таким чином, у задоволенні позову в частині стягнення комісії, сума якої окремо від суми пені банком не вказана - слід відмовити.
На підставі викладеного, відповідно до ст. 61 Конституції України, ст. ст. ст. 526, 549, 611, 1049, 1054, 1066, ст.1069 ЦК України, керуючись ст. ст. 1-18, 81-82, 209-245, 259, 264, 265, 268, 280-281, 354, 355 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» частину понесених позивачем витрат на сплату судового збору в сумі 893,30 грн (вісімсот дев`яносто три гривні тридцять копійок).
Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, учасники мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Лизенко