Справа № 355/1206/18
Провадження № 2/355/22/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лисюка О.Д.

за участю секретарів судового засідання: Старенької С.М., Ющенко Л.А., Бруханського І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідачів.

20 серпня 2018 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 (надалі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (надалі відповідач 1), ОСОБА_4 (надалі відповідач 2) з вимогою про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. Позов обґрунтовує тим, що відповідно до договору дарування, її неповнолітній син ОСОБА_2 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В даній квартирі є зареєстрованими: ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2, який є власником квартири; дідусь ОСОБА_5; бабуся ОСОБА_6; дядько ОСОБА_7, а також квартиранти - відповідачі по справі, які ніколи не проживали в даній квартирі, але є зареєстрованими: ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Реєстрація в квартирі відповідачів є перешкодою власника у вільному розпорядженні своїм нерухомим майном та є причиною додаткових витрат по оплаті комунальних послуг, які на сьогодення перевищують її доходи, а також унеможливлюють позивача отримати субсидію по їх сплаті. ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 просить суд визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, тобто вище вказаною квартирою, та стягнути з відповідачів судові витрати.

Відповідачі відзив на позовну заяву не надали.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 позовну заяву підтримала, просила суд позов задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача. Пояснила суду, що в спірній квартирі вона зареєстрована, але ніколи не проживала. Оскільки наміру продавати квартиру в них ніколи не було, то вважає, що відчуження квартири їхньою покійною матір'ю незаконно.

Таку ж позицію в судовому засіданні і висловила відповідач ОСОБА_4.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Судом на підставі частини 1 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), під час судового розгляду справи здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Згідно ксерокопії довідки №552, виданої виконавчим комітетом Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області 10 липня 2018 року вбачається, що у квартирі АДРЕСА_2, яка складається з 3 (трьох) кімнат, житловою площею 29,4 кв. м. на другому поверсі двохповерхового будинку, яка належить ОСОБА_6, зареєстровані 7 (сім) громадян, а саме: власник ОСОБА_6; чоловік ОСОБА_5; син ОСОБА_7; дочка ОСОБА_1; онук ОСОБА_2; квартиранти ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_6 (а.с. 13).

Ксерокопія свідоцтва про народження від 13 травня 2006 року свідчить про те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в ОСОБА_9 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_2 (а.с. 9).

11 серпня 2018 року між ОСОБА_6 (дарувальник) та ОСОБА_1, яка діяла від імені та в інтересах її малолітнього сина ОСОБА_2 (обдарований) було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Маховкою Ю.І., та зареєстрований в реєстрі за №947. За цим договором ОСОБА_6 подарувала квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу (право власності згідно якого зареєстроване Баришівським БТІ), а представник обдарованого свідчила, що ОСОБА_2 приймає в дар вказану квартиру (а.с. 11).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №134040013 від 11.08.2018 року підтверджується, що ОСОБА_2 є власником вище зазначеної квартири (а.с. 12).

Відповідно до матеріалів позовної заяви вбачається, що 16 серпня 2018 року комісією в складі депутата Морозівської сільської ради по округу №9 Гладкої Людмили Анатоліївни та сусідів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було проведено обстеження квартири, що за адресою: АДРЕСА_1, за результатами якого складено акт від 17 серпня 2018 року. В даному акті зазначено проте, що в квартирі зареєстровані: ОСОБА_5; ОСОБА_6; ОСОБА_2; ОСОБА_7; квартиранти ОСОБА_3 та ОСОБА_4. З 2004 року і на час укладення Договору дарування квартири - серпень місяць 2018 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично в квартирі не проживають, особистих речей та засобів особистої гігієни не виявлено і на сьогоднішній день не проживають і речей немає (а.с. 15).

V. Оцінка Суду.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

За ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Об'єктом права власності особи може бути, зокрема житло - житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Суд звертає увагу на той факт, що договір дарування квартири від 11 серпня 2018 року у передбаченому законом порядку не скасований, а тому власником вище зазначеної квартири є ОСОБА_2, що підтверджується письмовими доказами.

Аналіз вищевказаних норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю, що урегульовано зокрема і ст. 391 ЦК України.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року №5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Відповідачі, як встановлено в ході судового розгляду не набули самостійного права на житло, оскільки будь-яких передбачених законом правочинів щодо користування житлом не укладали, а тому, відповідно, не набули самостійного права на житло.

Реєстрація відповідачів у спірній квартирі є перешкодою власника у належному здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження квартирою. На пропозицію позивача добровільно знятись з реєстрації в спірній квартирі відповідачі не погодилися.

З врахуванням наведеного, заслухавши доводи сторін, оцінивши наявні докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з підстав того, що відповідачі по справі не є членами сім'ї власника квартири і зареєстровані в квартирі, яку ОСОБА_2 набув у власність у передбачений законом спосіб.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі задоволення позову, судовий збір стягується із відповідача.

Судом також встановлено, що при подачі позовної заяви до суду, позивачем згідно квитанції (а.с. 1) сплачено судовий збір в сумі 704,80 грн.

Так як суд задовольняє позов повністю, судові витрати у справі складають 704,80 грн. судового збору та у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів солідарно на користь позивача в повному розмірі.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10-13, 76-81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 346, 379, 382,391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням,- задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 солідарно, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, 704 ( сімсот чотири грн.) 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Баришівський районний суд Київської області .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Баришівського районного суду

Київської області _________________ О.Д. Лисюк

Повний текст судового рішення

складено 28 січня 2019 року.