ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8548/19 Справа № 199/6645/19 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л.Г. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А:

13 серпня 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до ПАТ«Дніпрогаз» про захист прав споживачів. Просив суд визнати незаконними дії зі складення акту про порушення та скасувати акт, а також визнати незаконними дії ПАТ «Дніпрогаз» про здійснення нарахування 26150,54 грн. (а.с.1-3).

В забезпечення позову ОСОБА_1 надав до суду заяву, в якій просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу здійснювати відключення від газопостачання будинку позивача за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-20).

Ухвалою Амур -Нижньодніровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено (а.с.41).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити (а.с.44-53).

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відмовляючи в забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу здійснювати відключення від газопостачання будинку позивача за адресою: АДРЕСА_1 , фактично є вирішенням справи по суті, тому вказана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, однак помилково застосував норми ч. 10 ст. 150 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно п. 1, 2, 10 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. При цьому, суд зобов`язаний перевірити співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем заявлені вимоги про визнання незаконними дій зі складення акту про порушення та його скасування, а також визнання незаконними дій ПАТ «Дніпрогаз» про здійснення нарахування 26150,54 грн. (а.с.1-3).

Одночасно із поданням до суду позовної заяви, позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд заборони відповідачу здійснювати відключення від газопостачання будинку позивача за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-20).

В обґрунтуванні поданої заяви про забезпечення позову позивач посилався на те, що зважаючи на нарахування відповідачем йому заборгованості за газопостачання на підставі акту про порушення, існує вірогідність відключення будинку позивача від газопостачання, що буде порушенням його прав, тому і звернувся до суду із даною заявою про забезпечення позову.

Вважає, що для захисту його прав та інтересів та для забезпечення виконання в майбутньому рішення суду, необхідно в терміновому порядку заборонити відключати подачу природного газу до його власного житлового будинку до вирішення справи у судовому порядку та набрання рішенням суду законної сили.

У розділі 7 глави VI Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494 «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем» визначений порядок обмеження та припинення розподілу природного газу споживачам

Порядок оформлення акту про порушення та процедура його розгляду передбачені у розділі 5 глави XI зазначеної Постанови, а саме акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення (пункти 8-13).

Таким чином, приймаючи до уваги, що предметом позову є правомірність/протиправність дій відповідача щодо складення оспорюваного акту про порушення, а законодавством визначені підстави для припинення газопостачання, розгляд оспорюваного акту відбувається за спеціальною і встановленою процедурою, а також обраний позивачем спосіб забезпечення позову не співмірний з позовними вимогами і не відповідає суті порушеного права, тому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 не викладає мотиви, яким чином, на його думку, не забезпечення позову може утруднити виконання судового рішення, викладаючи лише обставини поданого ним позову, посилаючись лише на можливе незаконне відключенні від газопостачання, однак такі висновки є припущенням. А питання про правомірність /протиправність дій відповідача може бути розглянуте судом лише по суті спору.

Крім того, у разі безпідставного і незаконного припинення газопостачання інтереси та права позивача можуть бути відновлені у спосіб відшкодування збитків, що передбачено розділом 6 глави XI Кодексу газорозподільних систем та іншими нормами цивільного законодавства.

З наведених мотивів, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, з підстав ч. 3 ст. 150 ЦПК, оскільки обраний позивачем спосіб забезпечення позову не співмірний з позовними вимогами і не відповідає суті порушеного права.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Амур-Нижньодніровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2019 року - скасувати та постановити нову про відмову ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: