Єдиний унікальний номер 236/1675/18 Номер провадження 22-ц/804/724/19
Номер провадження 22-ц/804/724/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Азевича В. Б.. Гапонова А. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут цивільну справу № 236/1675/18, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, оплати днів щорічної відпустки, компенсації днів відпустки, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку (суддя Ткачов О. М., повний текст рішення виготовлений 19 грудня 2018року),

В С Т А Н О В И В:

08.06.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", на його користь:- оплату заробітної плати за час вимушеного простою за березень-липень 2017 року в сумі - 6455,56 грн.;- оплату заробітної плати за березень 2017 року в сумі - 1756,38 гривень; - оплату заробітної плати за лютий березень червень 2016 року у сумі - 5352,61 грн.;- оплату днів щорічної відпустки в сумі - 11182,60 грн.;- компенсацію за невикористану відпустку в сумі - 1779,05 грн.;- вихідну допомогу при звільненні в сумі - 7004,81 грн.;- середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі, яка дорівнює сумі середньої заробітної плати 199,72 грн. помноженої на кількість днів затримки виплати 18.07.2017 року по день ухвалення рішення судом; судові витрати.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 грудня 208 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, оплати днів щорічної відпустки, компенсації днів відпустки, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_2, заборгованість за оплату заробітної плати за час вимушеного простою за березень-липень 2017 року в сумі - 6455,56 грн., оплату заробітної плати за березень 2017 року в сумі - 1756,38 грн., оплату заробітної плати за лютий березень червень 2016 року у сумі - 5352,61 грн., оплату днів щорічної відпустки в сумі - 11182,60 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі - 1779,05 грн., вихідну допомогу при звільненні в сумі - 7004,81 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця судовий збір у дохід держави у розмірі 704,80 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. В обґрунтуванні скарги зазначає, що з 16 березня 2017 року у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено.

Надані позивачем розрахунки щодо заробітної плати виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м. Донецьк, в захопленій невідомими особами будівлі адміністрації Донецької дирекції залізничних перевезень, вважає, що надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог є неналежними та такими, що не підтверджуються нарахування заробітної плати та наявність заборгованості.

Стосовно позовних вимог про стягнення оплати заробітної плати за лютий, березень, червень 2016 року в сумі 5 352, 61 грн. відповідач зазначає, що сума заборгованості, яка включена до передавальної відомості складає 7628, 78 грн. була сплачена 01.09.2016 року - 3838,00 грн. та 27.10.2016 року - 3790, 78 грн., за таких обставин заборгованість за вказаний період відсутня. Просив рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року скасувати, та ухвалите нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Відзив від позивача на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі спір виникає із трудових відносин та ціна позову становить, 92 847,85 грн. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 15 постанови Пленум Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Відповідачем рішення суду оскаржується лише в частині частково задоволених позовних вимог про стягнення з нього заборгованості по заробітній платі за лютий, березень, червень 2016 року, а також в частині заборгованості по заробітній платі у період з березня по липень 2017 року .

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працював у відповідача з 06.09.1996 року по 17.07.2017 року коли був звільнений у зв'язку із скороченням штату працівників згідно ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 13-15).

Позивачем надані суду в підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період з березня по липень 2017 року (а.с. 37-41).

У відповідача перед позивачем після звільнення склалась заборгованість за :- оплату заробітної плати за час вимушеного простою за березень - липень 2017 року в сумі - 6455,56 грн.;- оплату заробітної плати за березень 2017 року в сумі - 1756,38 гривень; - оплату заробітної плати за лютий березень червень 2016 року у сумі - 5352,61 грн.;- оплату днів щорічної відпустки в сумі - 11182,60 грн.;- компенсацію за невикористану відпустку в сумі - 1779,05 грн.;- вихідну допомогу при звільненні в сумі - 7004,81 грн.(а.с. 20-41).

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

В статті 115 КЗпП України зазначено - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що у суду не викликають сумніви щодо доказів в підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи за період лютий, березень, червень 2016 року. Проте з даним висновком суду в повній мірі неможливо погодитись.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпПУ, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З матеріалів справи вбачєаться, що ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгоаності по заробітной платі за лютий, березень, червень 2016 року у сумі 5 352, 61 грн, проте, на підвтердження цієї заборгованості, позивачем ненадано жодного розрахунку який би її підтверджував.

Слід зазначити, що доводи апеляційної скарги стосовно відсутності заборгованості за період лютий, березень, вересень 2016 року знайшли своє підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що у передавальній відомості з виплати заборгованості по заробітній платі ДП «Донецька залізниця» станом на 13.09.2018 року сума до видачі скаладє 7626,78 грн. (а.с. 109).

Відповідно до витягу з платіжної відомості № 40 від 01 вересня 2016 року позивачу було виплачено 3838,00 грн (а. с. 113-114).

Відповідно до платіжної відомості № 40/2 від 27 жовтня 2016 року позивачу було виплачено 3 790, 78 грн (а. с 110-111).

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції стягнув з відповідача заборгованість по заробітній платі за лютий, березень, червень 2016 року, не в повній мірі зясувавши всі обставини справи, оскільки відповідачем було отримано зазначені суми за вказаний період, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у нього первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата та інші виплати були нараховані з березня 2017 року по липень 2017 року та не виплачені позивачеві (а.с. 37-41).

Тому рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за березень - липень 2017 року, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не має.

Так, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню, а рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року скасуванню в частині стягнення на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі за лютий, березень, червень 2016 року у сумі 5325 грн 61 коп. В іншій частині рішення суду слід зилишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року в частині стягнення на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітної платі за лютий, березень, червень 2016 року в сумі 5 352 (п'ять тисяч триста п'ятдесят дві) гривні 61 копійок скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітної плати за лютий, березень, червень 2016 року відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 388 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 27 березня 2019 року.

Суддя-доповідач О. В. Халаджи

Судді: В. Б. Азевич

А. В. Гапонов