ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1167/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.

за участю учасників справи: апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 квітня 2019 року (суддя Карплюк О.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_2 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що 17 січня 1998 року між нею та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження. 9 червня 2008 року за спільні кошти позивачем й відповідачем придбано квартиру АДРЕСА_1 . До та на момент подання даної позовної заяви до суду між подружжям не досягнуто згоди про порядок, обсяги та будь-який із можливих варіантів поділу спільного майна, що зумовлює неодхідність у позивача звернутись до суду.

У зв`язку з цим позивач просила суд провести розподіл спільного майна, визнавши за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 та за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою від 25 вересня 2018 року залучено до участі у справи в якості третьої особи ОСОБА_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 квітня 2019 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 залишивши за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частки вказаного майна. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1004 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вважає вказане рішення не обґрунтованим, несправедливим, незаконним та винесеним без врахування низки фактів та важливих обставин по справі.

Крім того, вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав грубого порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Крім того, зазначає, що при винесенні зазначеного рішення суд порушив його право на справедливий судовий захист, разом з тим порушивши принципи верховенства права, законності та рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Посилається на те, що спірна квартира є предметом іпотеки, а тому не підлягає розподілу, оскільки вона була придбана не за кошти подружжя, а за кошти позичальника, отримані у кредит від банківської установи відповідно до Кредитного договору.

Крім того, він являється іпотекодержателем, і в силу своїх прав та повноважень, не давав згоди на поділ майна подружжя.

Також зазначає, що у разі придбання майна хоч й у період шлюбу, але за кошти лише одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за кредитні кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають в шлюбі з 17 січня 1998 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 7).

9 червня 2008 року перебуваючи у шлюбі ОСОБА_3 була придбана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 74,1 кв. м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 8).

Згідно звіту про незалежну оцінку майна, оціночна вартість квартири АДРЕСА_1 без ПДВ, складає: 149310 грн. (а. с. 9).

Згідно договору № 690-Ф про відступлення прав вимоги від 14 вересня 2017 року, ОСОБА_1 , набув права вимоги ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_3 , як до позичальника, на підставі попередньо укладеного між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним банком «Форум» Кредитного договору № 0088/08/17-Nv від 9 червня 2008 року з усіма подальшими змінами, доповненнями та додатками (а .с 23).

Також, відповідно до Договору про відступлення права вимоги за Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Бережною Л.П. 9 червня 2008 року за реєстровим № 3719, до ОСОБА_1 перейшли права вимоги за Іпотечним договором від 9 червня 2008 року, що був укладеним між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним банком «Форум» (а. с. 29).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що квартира № 126 , була придбана за час перебування сторін в шлюбі, а тому вказане майно є спільною власністю подружжя.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відтак спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Таким чином, якщо навіть на час придбання в шлюбі майна використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім`ї і не є особистою власністю подружжя, що спростовує доводи апеляційної скарги про залишення поза увагою суду вплив на вирішення справи обставини придбання майна за позичені у позичальника кошти.

Крім того, перебування спірного майна в іпотеці або дослідження обставин укладання цього договору не впливає на правильність прийнятого рішення, оскільки поділу підлягає майно подружжя, яке також знаходиться у третіх осіб, а гарантії іпотекодержателя щодо спірного майна визначені ч. 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що спірна квартира № 126 є спільною сумісною власністю подружжя.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 29 липня 2019 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк