КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 грудня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Ігнатченко Н.В., розглянув в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, апеляційний суд, -

У С Т А Н О В И В:

у травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 червня 2018 року відкрито провадження у даній справі.

У травні 2019 року на підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи проведено повторний автоматичний розподіл справи у зв`язку із з постановленням ухвали про самовідвід судді Литвинової І.В. по справі №757/24345/18-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючим суддею Підпалого В.В.

22 травня 2019 до суду першої інстанції надійшла заява від позивача ОСОБА_1 , в якій останній, посилаючись на ст. ст. 28, 31 ЦПК України, просив передати матеріали справи за підсудністю до Приморського районного суду м. Маріуполь, оскільки його місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку передано на розгляд до Приморського районного суду м. Маріуполь.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ПАТ «Українська залізниця» подано апеляційну скаргу, у якій скаржник, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, матеріали справи повернути до Печерського районного суду м. Києва для продовження розгляду справи. Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач на власний розсуд скористався своїм правом відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України та подав позов до Печерського районного суду м. Києва за місцем знаходження відповідача.

19 листопада 2019 року на адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2019 року залишити без змін. Зокрема у відзиві зазначає, що суддею Печерського районного суду м. Києва Підпалим В.В при постановленні ухвали 23 травня 2019 року про передачу справи за підсудністю до іншого суду не порушено норм процесуального права, а положення ч. 2 ст. 31 ЦПК України не можуть бути застосовані до цієї справи у зв`язку з тим, що на дату винесення оскаржуваної ухвали дана справа не була прийнята до провадження.

За правилом пункту 9 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Згідно із частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з цим, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, а зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Приморського районного суду м. Маріуполь.

Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає указаним нормам.

Поняття підсудності у цивільному судочинстві - це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ. Підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Дане положення встановлює правила підсудності на вибір позивача - альтернативної підсудності. Сутність цієї підсудності полягає у тому, що вона не виключає можливості звернення до суду за правилами загальної підсудності, а навпаки, поряд з цією, встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обирати один із двох чи декількох судів.

Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Із поданої в травні 2018 року позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подав позовну заяву до Печерського районного суду м. Києва за місцезнаходженням відповідача. Провадження у справі було відкрито 06 червня 2018 року.

Пізніше позивачем не одноразово подавались заяви про збільшення позовних вимог саме до Печерського районного суду м. Києва ( т.1 а.с. 32-33, т.1 а.с. 110-111, т. 1 а.с. 139-140, т.1 а.с. 164).

Станом на день постановлення ухвали про відкриття провадження у даній справі 06 червня 2018 року матеріали справи містили дані про зареєстроване місцепроживання позивача, однак ОСОБА_1 при подачі позовної заяви та заяв про збільшення позовних вимог не ставилось під сумнів правомірність та повноважність розгляду справи саме Печерським районним судом м. Києва.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок зміни у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Оскільки дана справа не належить до виключної підсудності згідно ст. 30 ЦПК України, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про направлення справи за підсудністю до Приморського районного суду м. Маріуполь.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що місцевий суд належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок щодо непідсудності даної справи Печерському районному суду м. Києва, що відповідно до статті 379 ЦПК України, є підставою для скасування такої ухвали із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: Д.О. Таргоній

С.А. Голуб

Н.В. Ігнатченко