ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 січня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3364/17

Головуючий у першій інстанції - Циганко М.О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/24/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Лакізи Г.П., Онищенко О.І.

секретар: Поклад Д.В., Позняк О.М.

учасники справи:

позивач приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування",

відповідач ОСОБА_2

третя особа фізична особа-підприємець ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами: приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування", фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Циганка М.О. від 19 липня 2018 року, місце ухвалення м.Прилуки у справі за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернулось до суду з даним позовом, в якому з посиланням на статтю 38 Закону України ''Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів'' просило стягнути з ОСОБА_2 на свою користь борг у сумі 49 000 грн. (а.с.1-3, 44, том 1). Вимоги заявленого позову обґрунтовувались тим, що 21.02.2014 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9259732, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за наявності вини водія автомобіля ''DAF'', реєстраційний номер НОМЕР_1. Позивач зазначає, що 02.02.2015 року на вул. ОСОБА_4 - вул.Червонопрапорна у м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ''DAF'', реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля ''MAZDA'', реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 Згідно постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 09.02.2015 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 22.05.2015 року до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу звернулось ПрАТ ''СТ''Іллічівське'', страхова компанія, в якій застрахований автомобіль ''MAZDA'', реєстраційний номер НОМЕР_2 за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, і ПрАТ ''СТ''Іллічівське'' здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 185 188,91 грн. Відповідно до умов договору страхування, позивачем здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог з ПрАТ ''СТ''Іллічівське'' у сумі 49 000 грн. Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 29.08.2016 року у справі за позовом ПрАТ ''Страхове товариство ''Іллічівське'' до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування шкоди було відмовлено, оскільки судом встановлено відсутність доказів того, що водій ОСОБА_2 02.02.2015 року виконував трудові обов'язки та здійснював будь-які доручення ФОП ОСОБА_3 З посиланням на п.п. г п.38.1.1 статті 38 Закону України ''Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів'' позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь борг у сумі 49 000 грн.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.07.2018 року відмовлено у задоволенні позову ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.07.2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалено без дотримання норм матеріального та процесуального права, при цьому судом неповно з'ясовано обставини, які мають значення для вирішення даного спору, має місце недоведеність обставин та невідповідність висновків суду обставинам справи. ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" не погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що позивач не надав суду доказів з приводу того, що дорожньо-транспортна пригода є саме безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Доводи апеляційної скарги вказують, що вказаний висновок суду першої інстанції є невірним, оскільки у постанові Голосіївського районного суду м.Києва від 09.02.2015 року, яку відповідач не оскаржував, зазначено, що ОСОБА_2 перед виїздом та під час руху не контролював технічного стану транспортного засобу, внаслідок чого відірвалось заднє ліве колесо та викотилось на зустрічну смугу, де відбулось зіткнення із автомобілем MAZDA, д/н НОМЕР_2 внаслідок чого даному автомобілю було спричинено матеріальні збитки. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскільки вказаним судовим рішенням встановлено, що відповідач не стежив за технічним станом автомобіля, і при цьому сталась ДТП, то даний доказ є достатнім для пред'явлення регресної вимоги на підставі п.''г'' статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". В доводах апеляційної скарги ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" також не погоджується з другою підставою для відмови у задоволенні вимог заявленого позову, на яку послався суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні. Доводи апеляційної скарги при цьому стверджують, що суд першої інстанції прийшов до висновку відносно того, що позов заявлено до неналежного відповідача, оскільки судом встановлено, що в момент скоєння дорожньо- траснпортної пригоди ОСОБА_2 виконував трудові обов'язки у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Доводи апеляційної скарги вказують, що вказаний висновок суду першої інстанції є необґрунтованим, він не узгоджується з положеннями ч.4 статті 82 ЦПК України, оскільки рішенням Господарського суду Чернігівської області від 29.08.2016 року у справі за позовом ПрАТ ''Страхове товариство ''Іллічівське'' до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування шкоди було відмовлено з тих підстав, що судом встановлено відсутність доказів того, що водій ОСОБА_2 02.02.2015 року виконував трудові обов'язки та здійснював будь-які доручення ФОП ОСОБА_3

В апеляційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_3 просить змінити мотивувальну частину рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.07.2018 року, а саме, виключити з мотивувальної частини рішення останній абзац п'ятої сторінки тексту рішення; виключити з мотивувальної частини рішення перший, другий, третій, четвертий абзаци шостої сторінки тексту рішення; виключити з мотивувальної частини рішення третій, сьомий, восьмий, дев'ятий, десятий, одинадцятий, дванадцятий абзаци сьомої сторінки тексту рішення; виключити з мотивувальної частини рішення усі абзаци сторінки восьмої тексту рішення, які стосуються мотивувальної частини рішення суду. Доводи апеляційної скарги вказують, що у оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального і процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 погоджується та не оскаржує висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог заявленого позову на підставі того, що позивач не надав суду доказів з приводу того, що дорожньо-транспортна пригода є саме безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу, яким керував відповідач, існуючим вимогам Правил дорожнього руху. При цьому в доводах апеляційної скарги фізична особа-підприємець ОСОБА_3 не погоджується з висновками рішення суду першої інстанції в частині встановлення судом першої інстанції факту виконання відповідачем трудових обов'язків під час дорожньо-транспортної пригоди, як працівником третьої особи, і відповідно з висновком суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача суми страхового відшкодування згідно ч.1 статті 1172 ЦК України. Доводи апеляційної скарги вказують, що предметом позову є право позивача на регресний позов, згідно статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при цьому суд першої інстанції необґрунтовано встановив, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідач виконував трудові обов'язки у третьої особи, не взявши до уваги фактичні обставини справи та положення ч.4 статті 82 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги зазначають, що рішенням Господарського суду Чернігівської області від 29.08.2016 року у справі за позовом ПрАТ ''Страхове товариство ''Іллічівське''до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування шкоди було відмовлено з тих підстав, що судом встановлено відсутність доказів того, що водій ОСОБА_2 02.02.2015 року виконував трудові обов'язки та здійснював будь-які доручення ФОП ОСОБА_3 Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції було необґрунтовано встановлено факт виконання відповідачем трудових обов'язків водія під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 02.02.2015 року на підставі показань свідків, а також на підставі показань відповідача, допитаного судом першої інстанції в якості свідка, що не узгоджується із письмовими доказами по справі, а саме, з поясненням відповідача від 04.02.2015 року, з наказом №1/02 "Т" від 04.02.015 року про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани, з податковою звітністю фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за 2015 рік, за січень, лютий, березень 2015 року, з графіком роботи ОСОБА_2 за лютий 2015 року, поясненнями відповідача від 29.10.2015 року, від 27.01.2016 року, від 08.08.2016 року, нотаріально посвідченою заявою від 15.10.2015 року. В доводах апеляційної скарги фізична особа-підприємець ОСОБА_3 не погоджується із застосуванням судом першої інстанції до спірних правовідносин ч.1 статті 132 КЗпП України, оскільки вважає, що вказана норма права застосовується у випадках, коди працівником завдано шкоду роботодавцю внаслідок порушення покладених на працівника трудових обов'язків.Доводи апеляційної скарги стверджують, що є необґрунтованим висновок суду першої інстанції відносно того, що встановлення судом обставин виконання відповідачем трудових обов'язків на момент дорожньо-транспортної пригоди в даній цивільній справі не позбавляє можливості переглянути рішення Господарського суду Чернігівської області у справі №927/1173/15-г від 29.08.2016 року за нововиявленими обставинами в силу положень статей 320, 321 ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" відповідач ОСОБА_2 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв'язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 19.07.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 позивач ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" зазначає про обґрунтованість вимог заявленого позову, які підтверджені матеріалами справи та безпідставність висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог позову. У відзиві на апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 позивач ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.07.2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову.

У відповіді на відзив відповідача ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" позивач вважає доводи вказаного відзиву необґрунтованими, просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.07.2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову (а.с.189-190, том 2).

В судове засідання апеляційного суду позивач, третя особа, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.209, 220, 224, 233, 234, том 2), не з'явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційного суду представник третьої особи адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, апеляційну скаргу ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" просив залишити без задоволення у зв'язку з її необгрунтованістю.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_8 просили залишити без задоволення апеляційні скарги позивача ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування", третьої особи фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 у зв'язку із їх безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 19.07.2018 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, в тому числі, і матеріали справи (завірена копія) №752/2044/15-п Голосіївського районного суду м.Києва про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 02.02.2015 року на вул.Ак.Заболотного-вул.Червонопрапорна у м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ''DAF'', реєстраційний номер НОМЕР_1 із напівпричіпом під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля ''MAZDA'', реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 Згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 09.02.2015 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.7, том1).

Згідно полісу №АС/9259732 від 21.02.2014 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.5,том1), третя особа застрахувала відповідальність у позивача. Згідно п.4 вказаного полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 50 000 грн., згідно п.5 полісу, розмір франшизи складає 1 000 грн.

Як вбачається із страхового акту №АС-9259732-1-1 від 22.06.2015 року за договором ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів на території України №АС/9259732 від 21.02.2014 року (а.с.17, том1), дану подію кваліфіковано, як страховий випадок, при цьому виплаті підлягає сума страхового відшкодування у розмірі 49 000 грн.

Відповідно до п.5 договору добровільного страхування наземного транспорту від 27.02.2014 року (а.с.19, том1), укладеного між ПрАТ ''СТ ''Іллічівське'' та ОСОБА_5, застрахованим є транспортний засіб MAZDA CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_2, страхова сума згідно п.7 даного договору становить 315 000 грн.

Згідно звіту №53 про оцінку транспортного засобу від 13.02.2015 року (а.с.22-24,том 1), вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля MAZDA CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок пошкодження при ДТП складає 215 234,90 грн.

Відповідно до п.п.1.4. п.1 угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.06.2015 року (а.с.18, том 1), укладеної між ПраТ ''Страхова компанія ''Арсенал Страхування'' та ПрАТ ''Страхове товариство ''Іллічівське'', погоджений сторонами розмір страхового відшкодування в порядку регресу за зазначеною регресною вимогою складає 49 000 грн.

Згідно трудової книжки відповідача серії БТ-І №7593520 (а.с.73-77, том 1), ОСОБА_2 працював водієм у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з 17.11.2008 року по 15.03.2011 року, з 16.03.2011 року по 07.05.2013 року, з 04.06.2013 року по 08.06.2015 року.

Відповідно до трудового договору від 04.06.2013 року (а.с.78, том 1), відповідач працював у третьої особи водієм автотранспортних засобів з 04.06.2013 року по 08.06.2015 року.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 29.08.2016 року у справі за позовом ПрАТ ''Страхове товариство ''Іллічівське'' до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування шкоди було відмовлено, оскільки судом встановлено відсутність доказів того, що водій ОСОБА_2 02.02.2015 року виконував трудові обов'язки та здійснював будь-які доручення ФОП ОСОБА_3 (а.с.124-129, том 1).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 19.07.2018 року, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції послався на дві підстави для даної відмови. А саме, перша підстава, як вказав суд, позивач не надав суду доказів з приводу того, що дорожньо-транспортна пригода є саме безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 існуючим вимогам Правил дорожнього руху, і за даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність позивачем вимог заявленого позову. Другою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, як зазначено судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні, є те, що оскільки в ході судового розгляду даної справи судом було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась під час виконання відповідачем своїх трудових обов'язків, то відсутні підстави для стягнення з відповідача суми сплаченого позивачем страхового відшкодування, оскільки працівник не несе відповідальності щодо відшкодування завданої шкоди в силу положень ч.1 статті 1172 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову з посиланням на першу підставу, суд виходив з наступного. Із досліджених судом доказів встановлено обставини дорожньо-транспортної пригоди, вини відповідача в дорожньо-транспортній пригоді, притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, завдання збитків автомобілю MAZDA CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_2 та сплати позивачем шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог страхового відшкодування у сумі 49 000 грн. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.02.2015 року (а.с.7, том 1) встановлено, що 02.02.2015 року водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем DAF д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричіпом Schwarzmuller д.н.з. НОМЕР_3, перед виїздом та під час руху не контролював технічний стан транспортного засобу, та під час руху відірвалось заднє ліве колесо та викотилось на зустрічну смугу, де відбулось зіткнення з автомобілем Mazda д.н.з. НОМЕР_2 що призвело до пошкодження транспортних засобів. В діях водія ОСОБА_2 вбачається порушення п.п.2.3. (а,б) Правил дорожнього руху. ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

З посиланням на положення статті 124 КУпАП, п.п.2.3. (а,б) Правил дорожнього руху, ч.6 статті 82 ЦПК України, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні зазначив, що постанова Голосіївського районного суду м.Києва від 09.02.2015 року (а.с.7, том 1) є обов'язковою для суду в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Виходячи із приписів п.п.г) п.п.38.1.1 п.38.1 статті 38 Закону України ''Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів'', суд першої інстанції прийшов до висновку, що на позивача покладається обов'язок довести, що дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. При цьому суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що поняття ''нездійснення контролю за технічним станом транспортного засобу'' та ''скоєння дорожньо-транспортної пригоди з причин невідповідного технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху'' не є тотожними. Суд першої інстанції також виходив з тих обставин, що постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 09.02.2015 року не встановлено тих обставин, що відповідач керував транспортним засобом, технічний стан якого та обладнання не відповідали існуючим вимогам Правил дорожнього руху, як і не встановлено, яка безпосередньо технічна несправність стала причиною відриву заднього лівого колеса транспортного засобу. З врахуванням положень п.31 Правил дорожнього руху, ч.1 статті 121 КУпАП, а також тих обставин, що матеріали справи не містять доказів притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за відсутність пройденого технічного огляду транспортного засобу, суд першої інстанції прийняв до уваги показання допитаного судом в якості свідка ОСОБА_2 відносно того, що транспортний засіб ''DAF'', реєстраційний номер НОМЕР_1 пройшов технічний огляд.

Виходячи із фактичних обставин справи та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що позивач при зверненні з даним позовом мав надати суду належні та допустимі докази відносно того, що в установленому порядку визначено, що причиною дорожньо-транспортної пригоди 02.02.2015 року була саме невідповідність технічного стану та обладнання транспортного засобу під керуванням відповідача існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Оскільки позивачем не надано суду відповідних доказів відносно того, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталась 02.02.2015 року, визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу ''DAF'', реєстраційний номер НОМЕР_1 існуючим вимогам Правил дорожнього руху, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні прийшов до висновку про недоведеність позивачем вказаних обставин, і відповідно, про наявність підстав для відмови у задоволенні вимог заявленого позову.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" щодо невідповідності вказаного висновку суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, на думку апеляційного суду, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, виходячи із наступного.

В обґрунтування вказаних доводів апеляційної скарги ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" стверджує, що суд першої інстанції не взяв до уваги постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 09.02.2015 року, в якій зазначено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок дій відповідача, оскільки він перед виїздом та під час руху не контролював технічний стан транспортного засобу, внаслідок чого відірвалось заднє ліве колесо та викотилось на зустрічну смугу, де відбулось зіткнення із автомобілем Mazda реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок чого автомобілю завдано матеріальних збитків. При цьому доводи апеляційної скарги ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" стверджують, що постановою суду від 09.02.2015 року встановлено причинний зв'язок між неправомірними діями відповідача і завданням матеріальних збитків, вказана постанова набрала законної сили, і за даних обставин, даний доказ є достатнім для пред'явлення регресної вимоги до відповідача на підставі п.п.г) п.38.1.1 статті 38 Закону України ''Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів''.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.02.2015 року (а.с.7, том 1) встановлено, що 02.02.2015 року водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем DAF д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричіпом Schwarzmuller д.н.з. НОМЕР_3, перед виїздом та під час руху не контролював технічний стан транспортного засобу, та під час руху відірвалось заднє ліве колесо та викотилось на зустрічну смугу, де відбулося зіткнення з автомобілем Mazda д.н.з. НОМЕР_2 що призвело до пошкодження транспортних засобів. В діях водія ОСОБА_2 вбачається порушення п.п.2.3.(а,б) Правил дорожнього руху. ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

З посиланням на положення статті 124 КУпАП, п.п.2.3.(а,б) Правил дорожнього руху, ч.6 статті 82 ЦПК України, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні зазначив, що постанова Голосіївського районного суду м.Києва від 09.02.2015 року (а.с.7, том 1) є обов'язковою для суду в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Виходячи із приписів п.п.г) п.п.38.1.1 п.38.1 статті 38 Закону України ''Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів'', суд першої інстанції прийшов до висновку, що на позивача покладається обов'язок довести, що дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. При цьому суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що поняття ''нездійснення контролю за технічним станом транспортного засобу'' та ''скоєння дорожньо-транспортної пригоди з причин невідповідного технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху'' не є тотожними. Суд першої інстанції також виходив з тих обставин, що постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 09.02.2015 року не встановлено тих обставин, що відповідач керував транспортним засобом, технічний стан якого та обладнання не відповідали існуючим вимогам Правил дорожнього руху, як і не встановлено, яка безпосередньо технічна несправність стала причиною відриву заднього лівого колеса транспортного засобу. З врахуванням положень п.31 Правил дорожнього руху, ч.1 статті 121 КУпАП, а також тих обставин, що матеріали справи не містять доказів притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за відсутність пройденого технічного огляду транспортного засобу, суд першої інстанції прийняв до уваги показання допитаного судом в якості свідка ОСОБА_2 відносно того, що транспортний засіб ''DAF'', реєстраційний номер НОМЕР_1 пройшов технічний огляд.

Виходячи із фактичних обставин справи та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, доводи апеляційної скарги ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що позивач при зверненні до суду з даним позовом мав надати суду належні та допустимі докази відносно того, що причиною дорожньо-транспортної пригоди 02.02.2015 року була саме невідповідність технічного стану та обладнання транспортного засобу під керуванням відповідача існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Оскільки позивачем не надано суду відповідних доказів відносно того, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталась 02.02.2015 року, визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу ''DAF'', реєстраційний номер НОМЕР_1 існуючим вимогам Правил дорожнього руху, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні прийшов до висновку про недоведеність позивачем вказаних обставин, і відповідно, про наявність підстав для відмови у задоволенні вимог заявленого позову. За даних обставин доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що позивачем не доведено наявності підстав для задоволення вимог заявленого позову на підставі п.п.г) п.п.38.1.1. п.38.1 статті 38 Закону України ''Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів'', відповідно до якої страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Другою підставою для відмови у задоволенні вимог заявленого позову, як зазначено судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні, є ті обставини, що в ході судового розгляду даної справи судом було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась під час виконання відповідачем своїх трудових обов'язків. При цьому суд першої інстанції вказав, що за даних обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача суми сплаченого позивачем страхового відшкодування, оскільки працівник не несе відповідальності щодо відшкодування завданої шкоди в силу положень ч.1 статті 1172 ЦК України. Як вбачається із оскаржуваного рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач не тільки перебував в трудових відносинах з третьою особою, але і фактично виконував покладені на нього трудові обов'язки водія. Суд зазначив, що третьою особою не надано жодних інших доказів щодо графіку роботи, окрім за лютий місяць, а також не спростовано доводи відповідача відносно того, що він та інші водії працювали без відповідних графіків, при цьому могли тривалий час перебувати у відрядженнях на території України без вихідних та за кордоном, і лише один графік за лютий місяць з'явився в подальшому під час розгляду справи господарським судом, як і письмові пояснення відповідача та наказ про його притягнення до дисциплінарної відповідальності. У оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказав, що є не спростованими твердження відповідача та допитаних судом свідків відносно того, що виїзд транспортних засобів з території по вул.Перемоги, 105 А в м.Прилуки здійснювався лише за розпорядженням третьої особи, за умови надання нею ключів від транспортних засобів та свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів. При цьому завантажити 20 тон висівок, доїхати до м.Києва, як зазначив суд першої інстанції, потребує значного часу і протягом цього часу третя особа не зверталась до відповідних компетентних органів з приводу зникнення автомобіля. Також суд вказав у оскаржуваному рішенні, що викликає сумнів факт особистого та добровільного звернення відповідача до приватного нотаріуса 15.10.2015 року для нотаріального посвідчення заяви до всіх можливих компетентних органів на підтвердження зазначених в заяві обставин та одночасного посвідчення довіреності на осіб, які відповідачу взагалі не відомі, на представлення його інтересів в усіх органах в тому числі і судових. Суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні зазначив, що є не спростованим факт здійснення перевезення відповідачем 20 тон висівок, що встановлено з показань допитаного судом у якості свідка відповідача, а також показань інших свідків в судовому засіданні суду першої інстанції. Також суд першої інстанції послався на обставини прибуття на місце ДТП третьої особи фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 із ОСОБА_9, ОСОБА_10 для ремонту автомобіля, відмови відповідача від подальшого перевезення вантажу та розпорядження третьої особи щодо зобов'язання ОСОБА_2 продовжити виконувати трудові обов'язки, а саме, щодо перевезення вантажу до місця призначення.

На підставі наведеного суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що оскільки судом було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась під час виконання відповідачем своїх трудових обов'язків, то відсутні підстави для стягнення з відповідача суми сплаченого позивачем страхового відшкодування, оскільки працівник не несе відповідальності з відшкодування завданої шкоди в силу положень ч.1 статті 1172 ЦК України.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування", фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відносно того, що вказаний висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції не узгоджується з положеннями ч.4 статті 82 ЦПК України, яка регламентує підстави звільнення від доказування.

Відповідно до приписів ч.4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.124-129, том 1), рішенням Господарського суду Чернігівської області від 29.08.2016 року у справі за позовом ПрАТ ''Страхове товариство ''Іллічівське'' до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2, про відшкодування шкоди (справа №927/1173/15), у позові відмовлено повністю. Як вбачається із зазначеного рішення, яке набрало законної сили, ''господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_2 на час скоєння ДТП - 02.02.2015 року хоч і перебував у трудових відносинах з відповідачем, але виконував свої трудові обов'язки відповідно до Трудового договору та здійснював будь-які доручення відповідача, а відтак у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача 136188,91 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди''.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" необхідно задовольнити частково, апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 необхідно задовольнити. При цьому рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.07.2018 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання суду як на одну із підстав відмови у задоволенні позову приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, на виконання ОСОБА_2 трудових обов'язків у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди 02.02.2015 року у м.Києві.

В ході апеляційного розгляду даної справи також знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 щодо необґрунтованого посилання суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні на норми ч.1 статті 132 КЗпП України, оскільки приписи вказаної норми права не регулюють спірні правовідносини.

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.07.2018 року апеляційний суд вважає за необхідне залишити без змін.

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 2 400 (дві тисячі чотириста) грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених (а.с.152, том 2) понесених витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" задовольнити частково.

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 липня 2018 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання суду як на одну із підстав відмови у задоволенні позову приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, на виконання ОСОБА_2 трудових обов'язків у фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 в момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди 02.02.2015 року у м.Києві.

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 липня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 2 400 (дві тисячі чотириста) грн. в рахунок відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 29.01.2019 року.

Головуючий: Судді: