11.12.2019
Справа №642/7444/18
4-с/642/10/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Проценко Л.Г.

за участю секретаря Кліменко О.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

державного виконавця Лисакова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові скаргу ОСОБА_2 , який є представником ОСОБА_3 , яка є боржником у виконавчому провадженні, заінтересовані особи: начальник Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУ у Харківській області Амельченко Віталій Петрович, заступник начальника Ленінського відділу ДВС ХМУЮ Шабанов Віталій Валерійович, головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУ у Харківській області Лисаков Євген Сергійович, ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», на незаконні дії та бездіяльність державних виконавців та начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУ у Харківській області, -

В С Т А Н О В И В:

Представник заявниці ОСОБА_4 ОСОБА_2 звернувся до суду із даною скаргою на незаконні дії та бездіяльність державних виконавців та начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального Управління юстиції у Харківській області, в якій просить суд:

- визнати бездіяльність заступника начальника відділу Шабанова В.В. щодо не направлення постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику незаконною.

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.11.2018 року.

- визнати дії заступника начальника відділу Шабанова В.В. щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 10.02.2015 незаконними.

- визнати бездіяльність заступника начальника відділу Шабанова В.В. щодо не направлення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 10.02.2015 року боржнику незаконною.

- скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 10.02.2015 року.

- визнати дії заступника начальника відділу Шабанова В.В. щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 23.03.2015 року незаконними.

- визнати бездіяльність заступника начальника відділу Шабанова В.В. щодо не направлення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 23.03.2015 року боржнику незаконною.

- скасувати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 23.03.2015 року.

- визнати дії головного державного виконавця Лисакова Є.С. щодо формування Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_4 від 20.09.2018 року незаконними.

- визнати дії головного державного виконавця Лисакова Є.С. щодо формування Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_4 від 23.10.2018 року незаконними.

- визнати дії начальника відділу Амельченка В.П. щодо перевірки виконавчого провадження незаконними.

- скасувати постанову начальника відділу Амельченка В.П. про результати перевірки виконавчого провадження від 23.10.2018 року.

- визнати бездіяльність начальника відділу Амельченка В.П. щодо не направлення постанови про результати перевірки виконавчого провадження від 23.10.2018 року боржнику незаконними.

- визнати дії головного державного виконавця Лисакова Є.С. щодо відновлення виконавчого провадження незаконними.

- скасувати постанову про відновлення виконавчого провадження від 26.10.2018 року.

- визнати бездіяльність головного державного виконавця Лисакова Є.С. щодо не направлення постанови про відновлення виконавчого провадження боржнику незаконною.

В обґрунтування скарги ОСОБА_2 який представляє інтереси ОСОБА_4 зазначив, що у Міжрайонному відділі ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист Ленінського районного суду м. Харкова у справі №2-681/11 від 19.06.2014р. про солідарне стягнення з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк»), суми заборгованості за кредитним договором №247 від 19.06.2007р. у розмірі 979048 грн. 80 коп., судового збору у розмірі 1700 грн. та суми витрат на інформаціно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. (ВП №45427235). Про факт існування виконавчого провадження скаржник не знав, у передбачений законодавством спосіб посадовими особами державної виконавчої служби про прийняті процесуальні рішення не повідомлявся, довідався про порушення своїх прав лише 11.12.2018 року під час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження. Також зазначив, що 10.11.2014р. заступником начальника Ленінського ВДВС Шабановим В.В. начебто винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №45427235 яка відсутня в матеріалах виконавчого провадження; 10.02.2015р. винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 98086,88 грн.; 23.03.2015р. винесена постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 100,00 грн. 30.03.2015р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції яка діяла на момент її винесення). Так, всі винесені постанови, всупереч нормам ЗУ «Про виконавче провадження» не направлялись боржнику. Поряд із тим, своєю незаконною бездіяльністю, що виражена у не надісланні на адресу боржника постанови про відкриття виконавчого провадження, заступник начальника відділу Шабанов В.В. фактично позбавив скаржника можливості надати підтвердження самостійного виконання рішення суду або запропонувати ті види майна, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Вважає за необхідне звернути увагу Суду на правову позицію Верховного Суду, що висловлена у постанові від 07.05.2018 року у справі №916/1605/15-г.

Крім цього, 20.09.2018 р. та 23.10.2018 під час завершеного виконавчого провадження №45427235 на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції яка діяла на момент її винесення) головний державний виконавець Лисаков Є.С. не маючи жодних законних підстав, всупереч інтересам служби, користуючись можливістю вільного доступу до відповідних державних електронних реєстрів сформував Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_4 . Враховуючи зміст ст.ст. 1,3,7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» ст.ст. 1,2,5,13,18 Закону України «Про виконавче провадження» скаржник вважає, що державний виконавець реалізує свої повноваження та користується професійними гарантіями виключно під час здійснення примусового виконання рішень. Вказані інформаційні довідки у подальшому стали підставою для проведення перевірки виконавчого провадження.

23.10.2018 начальник відділу Амельченко В.П. виніс постанову про результати перевірки виконавчого провадження, вказана постанова всупереч вимогам «Інструкції з організації примусового виконання рішень»не скріплена печаткою відділу, не містить обґрунтувань для проведення перевірки, не містить строків проведення перевірки та на адресу боржника не направлялась. Також враховуючи те, що начальник відділу здійснив перевірку виконавчого провадження яке було закінчене 3 роки тому, порушено норми ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».

26.11.2019 головний державний виконавець Лисаков Є.С. виніс постанову про відновлення виконавчого провадження. Всупереч приписів пункту 7 розділу I «Інструкції з організації примусового виконання рішень» постанова не скріплена печаткою відділу.

Ухвалою суду від 03 січня 2019р. було відкрито провадження по даній скарзі.

28 травня 2019р. у зв`язку із виходом судді Бондаренко В.В. у відставку, системою авторозподілу дану каргу передано судді Проценко Л.Г. про що винесено відповідну ухвалу.

Головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобоварському районах м. Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області Лисаков Є.С. зі скаргою не погодився та надав до суду відзив з належним чином завіреною копією матеріалів виконавчого провадження №45427235, в якому просив суд відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на те, що державні виконавці та начальник Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального Управління юстиції у Харківській області діяли в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством, зазначивши, що скаржнику ОСОБА_4 тривалий час було достеменно відомо про наявність виконавчого провадження та постановленого у відношенні неї рішення суду по справі 2-681/11. Однак скаржник не виконувала рішення суду та зловживала обов`язками які передбачені ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», що призвело до порушення прав стягувача які гарантовані йому Конституцією України та іншими законами. Також зазначив, що скаржником не надано до суду жодних доказів які свідчать про незаконні рішення, дії та бездіяльність державних виконавців та начальника відділу під час виконання судового рішення. Зазначає що жодні права та свободи боржника не були порушені під час примусового виконання рішення. Вважає, що скаржник не надав до суду жодних доказів та обґрунтувань щодо порушення її прав чи свобод. Крім того ОСОБА_4 звертаючись до суду зі скаргою має на меті не захист свої порушених прав а лише уникнення від відповідальності в частині сплати суми виконавчого збору, оскільки під час виконання рішення державними виконавцями не було позбавлено боржника якого-небудь майна яке належить їй на праві власності.

Представником скаржника надано відповідь на відзив, в якій скаржник посилався на те, що боржнику не було відомо про наявність виконавчого провадження, а конверти які ОСОБА_4 отримувала від Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального Управління юстиції у Харківській області містили в собі не постанови державних виконавців а чисті аркуші паперу формату А-4.

Начальник Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Амельченко В.П. надав до суду письмові пояснення в яких просив суд відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на те, що він та державні виконавці діяли в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Представником скаржника до суду надано заяву в якій зазначив, що всі доводи і міркування начальника відділу ДВС Амельченка В.П. які викладені у письмових поясненнях, не повинні братися Судом до уваги, у зв`язку з невідповідністю вимогам ЦПК України.

Головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобоварському районах м. Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області Лисаков Є.С. до суду надав клопотання в якому просив Суд долучити до матеріалів справи копію ухвали Ленінського районного суду міста Харкова від 14 лютого 2019 року прийняту суддею Вікторовим В.В., у справі №2-681/11 (дата набрання законної сили 05.06.2019), та копію постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.10.2019 у справі № 642/7456/18, яка роздрукована з Єдиного державного реєстру судових рішень. Також просив Суд під час розгляду справи врахувати висновки викладені в ухвалі Ленінського районного суду міста Харкова від 14 лютого 2019 року прийнятої суддею Вікторовим В.В., у справі №2-681/11 (дата набрання законної сили 05.06.2019) в якій викладені обставини які не потребують додаткового доказування та висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.10.2019 у справі № 642/7456/18. Зазначає, що вказана постанова є доказом правомірності дій та бездіяльності державних виконавців та начальника відділу, оскільки дана справа розглядалася за аналогічною скаргою іншого солідарного боржника ОСОБА_5 за одним виконавчим документом №2-681/11 який був виданий 19.06.2014 Ленінським районним судом м. Харкова.

Представником скаржника до суду надано заяву щодо врахування висновків Верховного Суду викладених у постанові від 07.05.2018 по справі №916/1605/15-г; постанові від 16.08.2019 по справі 520/987/19; постанові від 07.02.2018 по справі 810/5107/14.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 ОСОБА_2 підтримав скаргу та викладені в ній доводи в повному обсязі, додатково до викладеного у скарзі повідомив, що постанова по відкриття виконавчого провадження не направлялася боржнику, а солідарний боржник виконав рішення в повному обсязі, про що є відомості з адміністративного суду. Державним виконавцем були складені довідки у незаконний спосіб по за межами виконавчого провадження. Дії начальника ВДВС є незаконними, оскільки він провів перевірку не під час виконання судового рішення. ОСОБА_3 не отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження, а отримала чисті аркуші паперу. Про існування рішення суду боржниці ОСОБА_3 було відомо.

Головний державний виконавець Лисаков Є.С. підтримав свої доводи, викладені у письмовому відзиві на скаргу, та додатково зазначив, що з 10.11.2014р. по 14.01.2019р. в ДВС знаходилося виконавче провадження про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 боргу на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» 979048,80 грн. Під час виконання рішення іншим виконавцем постанова про відкриття провадження, а також виконавчий лист було втрачено, а його - було зобов`язано відновити виконавче провадження. Він направив постанову про відновлення виконавчого провадження на адресу ОСОБА_3 , яка цю постанову отримала. Після чого він звертався до суду з заявою про отримання дубліката виконавчого листа, отримав його, після чого виносив постанову про відкриття виконавчого провадження, яку з додатками направив ОСОБА_3 . При закритті провадження не було вирішено питання про стягнення виконавчого збору. ОСОБА_3 не бажає сплачувати виконавчий збір, в зв`язку з цим і подала дану скаргу. Також, боржники ухилялися від виконання рішення суду, в зв`язку з чим, подавали скаргу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Оскільки ОСОБА_3 ухилялася від виконання рішення суду з 2014 року, немає підстав для скасування постанови стягнення з неї виконавчого збору. Окрім того, ОСОБА_3 була достовірно обізнана не тільки про рішення суду, а й про наявність виконавчого провадження, але жодних дій для добросовісного виконання судового рішення не вчиняла. Інші вимоги, зокрема, щодо визнання незаконними дій, які полягають у ненаправленні постанови про відкриття виконавчого провадження, є надуманими, оскільки вказана постанова знаходиться як в матеріалах справи, так і у відповідному електронному реєстрі, до якого мали доступ сторони виконавчого провадження. Закон передбачає направлення кореспонденції рекомендованими листами, тому дії державних виконавців по направленню постанов (про відкриття та про відновлення виконавчого провадження) такими листами є законними, а жодних прав заявниці не було порушено. На момент формування довідок щодо ОСОБА_3 виконавче провадження було закінчено, але відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності солідарного боржника, а також запитів від стягувача банку, ці дії були законні. ОСОБА_4 , так і ОСОБА_5 виступали солідарними боржниками по одному судовому рішенню, але щодо кожного з них було окреме виконавче провадження. Рішення ВСУ, на яке посилається представник скаржника, не може бути прийняте до уваги, оскільки в ньому застосовано редакцію Закону «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла в інший період часу ніж дані правовідносини.

Інші заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином.

Суд, вислухавши заявника та державного виконавця, дослідивши докази, що були надані сторонами, встановив такі обставини.

06.11.2014 року до відділу надійшла заява стягувача ПАТ «Всеукраїнського Акціонерного Банку» про відкриття виконавчого провадження, з метою повторного примусового виконання виконавчого листа №2-681/11 виданого 19.06.2014 року Ленінським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у загальному розмірі 980868,80 грн., на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

У зв`язку з чим 10.11.2014 року заступником начальника Ленінського ВДВС ХМУЮ Шабановим В.В. було повторно винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, та надано боржнику семиденний строк для самостійного виконання. Доказів направлення копії вказаної постанови сторонам виконавчого провадження, матеріали виконавчого провадження не містять.

Під час повторного примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа державним виконавцем було встановлено що: згідно відповіді ПФУ боржник не працює. Згідно відповіді ДПІ за боржником зареєстрованих відкриті рахунки у банках та інших фінансових установах не зареєстровано. Згідно відповіді ПФУ боржник отримує пенсію в Управлінні ПФУ в Ленінському районі м. Харкова. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості відносно боржника відсутні. Згідно відповіді БД АМТ транспортні засоби за боржником не зареєстровані.

10.02.2015р. заступником начальника Шабановим В.В. керуючись ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 98086,88 грн. копії якої направлено сторонам виконавчого провадження простою кореспонденцією.

13.03.2015р. заступником начальника Шабановим В.В. здійснено вихід за адресою вказаною в виконавчому документі де було встановлено, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення.

23.03.2015р. заступником начальника Шабановим В.В. керуючись ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення з боржника витрати виконавчого провадження у розмірі 100,00 грн. копії якої направлено сторонам виконавчого провадження простою кореспонденцією.

30.03.2015 заступником начальника Ленінського ВДВС ХМУЮ Шабановим В.В. керуючись п.10 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, копію якої направлено до Дзержинського ВДВС ХМУЮ для виконання, сторонам до відома.

13.09.2016р. до відділу ДВС надійшла заява Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» з відміткою повторно щодо повідомлення стягувача про хід виконавчого провадження за виконавчим листом №2-681/11 який видано 19.06.2014 року Ленінським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

23.09.2016 до відділу ДВС надійшла заява Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» щодо направлення до Ленінського районного суду м. Харкова у порядку п.18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» подання про тимчасове обмеження права виїзду ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що боржник має значний розмір заборгованості перед стягувачем, тривалий час ухиляється від виконання рішення суду та не виявляє наміру сплатити борг в добровільному порядку.

23.10.2018р. начальником Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Амельченко В.П. було прийнято постанову про результати перевірки виконавчого провадження №45427235 згідно якої скасовано постанову заступника начальника відділу державної виконавчої Харківського міського управління юстиції Шабанова В.В. про закінчення виконавчого провадження ВП № 45427235 від 30.03.2015 та зобов`язано головного державного виконавця відділу Лисакова Є.С., привести виконавче провадження № 45427235 у відповідність до вимог чинного законодавства.

26.10.2018р. головним державним виконавцем Лисаковим Є.С., керуючись ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №45427235, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією, про що свідчить фіскальний чек ПАТ «Укрпошта» № 241. Згідно відстеження потових відправлень боржник отримав відправлення особисто 02.11.2018 року.

06.11.2018р. головним державним виконавцем Лисаковим Є.С. на адресу Ленінського районного суду міста Харкова направлено заяву про видачу дублікату виконавчого листа №2-681/11 який був втрачений під час пересилки заступником начальника Ленінського ВДВС ХМУЮ Шабановим В.В., який на теперішній час звільнений.

21.11.2018р. до відділу надійшла ухвала Ленінського районного суду міста Харкова від 19.11.2018 по справі 2-681/11, згідно якої заяву головного державного виконавця Лисакова Є.С. про видачу дублікату виконавчого листа задоволено.

18.12.2018р. головним державним виконавцем Лисаковим Є.С., на адресу Ленінського районного суду міста Харкова направлено заяву щодо надіслання на адресу відділу дубліката виконавчого листа № 2-681/11 про стягнення з ОСОБА_4 суми заборгованості за кредитним договором №247 від 19.06.2007 року з у розмірі 979048,80 грн., судового збору у розмірі 1700 грн., та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»(ПАТ «ВіЕйБі» Банк), засобами поштового зв`язку.

22.12.2018р. головним державним виконавцем Лисаковим Є.С. на адресу ОСОБА_4 , та ОСОБА_7 , направлено запит щодо надання до відділу копій державних актів на право приватної власності на землю та копій всіх правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що зареєстровані за боржником ( ОСОБА_8 ОСОБА_9 ). Копію запиту направлено на адресу боржника засобами поштового зв`язку, цінним листом з описом вкладення, про що свідчить фіскальний чек ПАТ «Укрпошта» з описом вкладення № 751. Крім того головним державним виконавцем Лисаковим Є.С., вищезазначеним листом, повторно направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження №45427235 від 10.11.2014 та копію постанови про стягнення з боржника виконавчого збору №45427235 від 10.02.2015.

29.12.2018р. у зв`язку з невиконанням боржником законних вимог державного виконавця щодо надання до відділу вищевказаних копій правовстановлюючих документів, головним державним виконавцем Лисаковим Є.С., на адресу ОСОБА_4 , рекомендованою кореспонденцією, направлено виклик державного виконавця з метою надання письмових пояснень за фактом невиконання законних вимог та виконавчого документа, про що свідчить фіскальний чек ПАТ «Укрпошта» № 266. Згідно відстеження потових відправлень боржник отримав відправлення особисто 02.01.2019 року.

10.01.2019р. до відділу надійшов дублікат виконавчого листа № 2-681/11 про стягнення з ОСОБА_4 суми заборгованості за кредитним договором №247 від 19.06.2007 року з у розмірі 979048,80 грн., судового збору у розмірі 1700 грн., та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»(ПАТ «ВіЕйБі» Банк) та ухвала Ленінського районного суду міста Харкова від 27.06.2018 по справі №2-681 про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

14.01.2019р. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, згідно якої замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-681/11, виданого 19.06.2014 Ленінським районним судом м. Харкова у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк»), від імені якого діяв уповноважена особа Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна Марина Анатоліївна як вибулої сторони, на його правонаступника ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Лебединським МРВ УМВС України в Сумській області 12.09.1997 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , якій були передані всі права кредитора по договору кредиту № 247 від 19.06.2007 року у розмірі 979 048 (дев`ятсот сімдесят дев`ять тисяч сорок вісім) грн. 80 коп. копії постанови направлено сторонам виконавчого провадження простою кореспонденцією.

14.01.2019р. керуючись п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним погашенням заборгованості за кредитним договором № 247 від 19.06.2007 року іншим солідарним боржником ( ОСОБА_5 ) на користь ОСОБА_7 , про що свідчить заява стягувача від 10.01.2019, копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження простою кореспонденцією.

14.01.2019р. керуючись ст.ст. 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» постанову про стягнення з боржника виконавчого збору №45427235 від 10.02.2015 виведено в окреме провадження.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні №63566/00, пр.23, від 18 липня 2006р. у справі «Проніна проти України», вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно ч.2 ст. 18 вказаного закону невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, що висловлена у постанові від 18.10.2018 року у справі 442/2670/17 судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання незалежно від факту звернення виконавчого документа до примусового виконання. Не виконання судового рішення у добровільному порядку змушує сторону, на користь якої прийнято судове рішення, звернутися у встановленому законом порядку до примусового виконання рішення, що створює для іншої сторони несприятливі наслідки, у тому числі у вигляді обов`язку сплати виконавчого збору.

З аналізу наведених норм та з огляду на правову позицію Верховного суду, що викладена у постанові від 18.10.2018р. у справі 442/2670/17, суд приходить до висновку, що обов`язковість виконання рішень покладена не тільки на виконавця а й на всіх фізичних та юридичних осіб (боржників) тощо. Отже якщо боржнику відомо про існування рішення суду яке набрало законної сили воно підлягає обов`язковому виконанню, не залежно від того знаходиться це рішення на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, чи не знаходиться.

Відповідно до ч.2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на момент пред`явлення виконавчого листа до виконання), державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Таким чином суд приходить до висновку, що Закон зобов`язує державного виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження після надходження до відділу ДВС заяви стягувача про примусове виконання рішення і саме її невинесення є порушенням норм закону.

Згідно частин 1 та 8 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Рішення виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. У разі тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обов`язковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи.

З огляду на положення зазначеної норми Закону наявна в матеріалах справи інформація про виконавче провадження № 45427235 є належним та допустимим доказом щодо відкриття виконавчого провадження по виконанню судового рішення за виконавчим листом № 2-681/11 виданого 19.06.2014р. Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВАБ» суму боргу в розмірі 980868,80 грн. у зв`язку з чим Суд не бере до уваги обґрунтування представника скаржника, якими останній ставить під сумнів існування постанови про відкриття виконавчого провадження №45427235.

Судом встановлено, що деякі матеріали виконавчого провадження №45427235 в тому числі (виконавчий лист №2-681/11 який видано 19.06.2014 року Ленінським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_4 ; постанова про відкриття виконавчого провадження від 10.11.2014; докази направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.11.2019) були втрачені заступником начальника відділу Шабановим В.В. під час примусового виконання рішення, у зв`язку з чим головний державний виконавець Лисаков Є.С. був вимушений відновлювати втрачені матеріали виконавчого провадження у порядку встановленим розділом XV «Інструкції з організації примусового виконання рішень».

Так, відповідно до пункту 6 розділу XV інструкції для відновлення виконавчого провадження чи його матеріалів державний виконавець використовує відомості автоматизованої системи виконавчого провадження про винесені постанови та інші документи виконавчого провадження, інформацію та документи, одержані ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.

У зв`язку з зазначеними обставинами суд приходить до висновку про необхідність дослідження інших доказів які знаходяться в матеріалах справи та які можуть свідчити про обізнаність скаржника про наявність у відділі ДВС виконавчого провадження.

Головним аргументом щодо підстав скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.11.2014р., постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 13.02.2015р., постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 23.03.2019р., а також визнання дій та бездіяльності заступника начальника відділу Шабанова В.В. незаконними, представником скаржника зазначено про те, що на адресу боржника ОСОБА_4 не направлялась копія постанови про відкриття виконавчого провадження у зв`язку з чим, заступник начальника відділу Шабанов В.В. позбавив можливості боржника надати підтвердження самостійного виконання рішення суду або запропонувати ті види майна, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення.

Однак, погодитись з таким твердженням не можна. Так, під час вивчення матеріалів які додані до справи судом було встановлено достатньо доказів про обізнаність скаржника про наявність відкритого виконавчого провадження, а саме: акт заступника начальника відділу Шабанова В.В. від 13.03.2015р., з якого вбачається, що за адресою вказаною в виконавчому документі у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 27.06.2018р. вбачається, що під час вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, ОСОБА_4 була належним чином повідомлена про розгляд справи у зв`язку з чим надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Також із зазначеної ухвали вбачається, що ОСОБА_4 декілька разів намагалася оскаржити рішення у справі 2-681/11 яким стягнуто з останньої суму кредитної заборгованості у розмірі 980868,80 грн., що свідчить про ухилення скаржника від виконання своїх обов`язків покладених на неї рішенням суду.

Крім того матеріали справи містять фіскальний чек ПАТ «Укрпошта» № 241, що є доказом направлення на адресу боржника постанови про відновлення виконавчого провадження від 26.10.2019р. Згідно відстеження потових відправлень боржник отримав відправлення особисто 02.11.2018р. Фіскальний чек ПАТ «Укрпошта» з описом вкладення № 751, що є доказом направлення на адресу боржника запиту від 22.12.2019р. та повторного направлення постанови про відкриття виконавчого провадження №45427235 від 10.11.2014р. та копії постанови про стягнення з боржника виконавчого збору №45427235 від 10.02.2015р. Фіскальний чек ПАТ «Укрпошта» № 266, що є доказом направлення на адресу боржника виклику державного виконавця від 29.12.2019р. Згідно відстеження потових відправлень боржник отримав відправлення особисто 02.01.2019р.

Судом встановлено, що не дивлячись на отримання ОСОБА_4 вищезазначеної кореспонденції, остання не вчиняла жодних дій спрямованих на виконання рішення суду та законних вимог державного виконавця, що призвело до порушення норм встановлених ч.8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII відповідно до якої особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (ZHOVNER v. UKRAINE, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Суд враховує правову позицію Верховного Суду викладену у постановівід 02.10.2019р. у справі №642/7456/18 де надавалась оцінка правомірності дій та бездіяльності державних виконавців по виконанню одного судового рішення по справі №2-681/11 у відношенні іншого солідарного боржника ОСОБА_5 та в якій зроблено висновок, що відсутність доказів про отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження не є підставою для скасування постанов державних виконавців (про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, про розшук майна боржника, про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Також, Верховний Суд у постановівід 02.10.2019р. по справі №642/7456/18 зробив висновок, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Аналізуючи правову позицію Верховного суду, що викладена у постанові від 02.10.2019р. у справі №642/7456/18, та дослідивши всі матеріали справи, суд приходить до висновку, що скаржник будучи обізнаним про існування рішення суду та виконавчого провадження на протязі майже 5 років не здійснено жодних дій спрямованих на добровільне виконання рішення суду.

Крім того, враховуючи встановлені по справі обставини суд вважає належним застосування рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», в п. 27 якого ЄСПЛ зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, невжиття заходів скаржником з метою отримання інформації про стан відомого їй виконавчого провадження № 45427235 доводить саме те, що рішення суду виконано поза межами строку на його добровільне виконання, що стало наслідком порушення прав стягувача а не боржника.

Надаючи оцінку постанові державного виконавця про стягнення виконавчого збору №45427235 від 10.02.2015р. суд виходить з наступного.

14.01.2019р., державним виконавцем, керуючись п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним погашенням заборгованості за кредитним договором № 247 від 19.06.2007 року іншим солідарним боржником ( ОСОБА_5 ) на користь ОСОБА_7 , про що свідчить заява стягувача від 10.01.2019р. Державний виконавець, керуючись ст.ст. 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження»від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, вивів в окреме провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору №45427235.

Правовідносини сторін на момент відкриття виконавчого провадження №45427235 у листопаді 2014 року були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, в редакції, чинній до 05.10.2016р., та з 05.10.2016р. врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону № 606, в редакції чинній станом на момент відкриття виконавчого провадження № 45427235, у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону № 606 у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону № 606 виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Таким чином, Закон № 606 передбачав обов`язковість стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження після спливу строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення, який становить не більше семи днів.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону № 606 сторони зобов`язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Відповідно до п. 6 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404 рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Згідно з п. 7 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404 виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

На момент винесення державним виконавцем Лисаковим Є.С. постанови про закінчення виконавчого провадження ВП№45427235 від 14.01.2019р., діяв Закон № 1404.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Закону № 1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Розмір повернутої суми заборгованості іншим солідарним боржником становить 980868,80 грн, отже розмір виконавчого збору становить 10 відсотків, а саме - 98086,88 грн.

Випадки, в яких не стягується виконавчий збір визначені виключно у п.п. 5, 9 ст. 27 Закону № 1404.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного суду від 18.10.2018 року у справі 442/2670/17 відповідно до якої, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання незалежно від факту звернення виконавчого документа до примусового виконання. Не виконання судового рішення у добровільному порядку змушує сторону, на користь якої прийнято судове рішення, звернутися у встановленому законом порядку до примусового виконання рішення, що створює для іншої сторони несприятливі наслідки, у тому числі у вигляді обов`язку сплати виконавчого збору.

Отже, примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом. Приписи статті 27 вказаного Закону містять вичерпний перелік підстав та умови, за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (п. 30 Постанови).

З аналізу наведених норм та з огляду на правову позицію Верховного суду, що викладена у постанові від 18.10.2018р. у справі 442/2670/17, суд приходить до висновку, що стягнення виконавчого збору - це санкція за невиконання рішення суду боржником, до моменту пред`явлення виконавчого документа до Державної виконавчої служби з метою примусового виконання, або в семиденний строк з моменту обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження як передбачав Закон № 606.

Не стягнення з боржника виконавчого збору за законом № 606 після набуття чинності закону № 1404 в жодному разі не звільняє боржника від обов`язку сплатити цей збір в дохід держави.

Згідно з ч. 3 ст. 40 Закону № 1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Судом встановлено, що питання про стягнення виконавчого збору за Законом № 606 не було вирішене у зв`язку з чим дане питання було вирішено державним виконавцем Лисаковим Є.С. під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП№45427332 від 14.01.2019р. на підставі Закону № 1404, оскільки підстави для нестягнення виконавчого збору, визначені ч.ч. 5, 9 ст. 27 Закону № 1404, були відсутні.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів які б свідчили про виконання боржником рішення у семиденний строк з моменту обізнаності останнього про відкрите виконавче провадження. Крім того суд встановив, що скаржник ОСОБА_4 взагалі не виконувала рішення, оскільки як вбачається з мотивувальної частини постанови про закінчення виконавчого провадження №45427235 від 14.01.2019р. заборгованість була повернута іншим солідарним боржником по ВП№45427332 у зв`язку з чим Суд не знаходить законних підстав для звільнення боржника від обов`язку сплатити цей збір в дохід держави.

Крім того суд враховує в якості доказу правомірності стягнення з боржника виконавчого збору ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 14 лютого 2019р. прийняту суддею Вікторовим В.В., у справі №2-681/11 (дата набрання законної сили 05.06.2019р.), якою було встановлено, що суду не надано доказів виконання судового рішення до відкриття виконавчого провадження або в строк, наданий державним виконавцем для самостійного виконання. Навпаки, судом встановлено, що боржник ОСОБА_5 ухилявся від виконання судового рішення упродовж майже п`яти років.

Дослідивши ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019р. суд прийшов до висновку, що під час розгляду вказаної справи вирішувалось питання про визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню.

Підставою звернення до Ленінського районного суду м. Харкова з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню на думку скаржника було те, що інший солідарний боржник ОСОБА_5 добровільно виконав зобов`язання за вказаним виконавчим листом №2-681/11, а саме: самостійно сплатив ОСОБА_7 суму боргу у повному обсязі.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд приходить до висновку, що вказана ухвала Ленінського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019р. є доказом правомірності дій державних виконавців щодо стягнення з боржника суми виконавчого збору, оскільки добровільне виконання боржником судового рішення є підставою не тільки для не стягнення суми виконавчого збору але і підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, наслідком чого в силу ч.7 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» було б не стягнення суми виконавчого збору, а стягнутий виконавчий збір підлягав би поверненню.

Отже, оскільки Ленінським районним судом м.Харкова, при винесенні ухвали від 14.02.2019р., при дослідженні доказів, які були надані солідарними боржниками ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , не знайшов законних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, то і в даному конкретному випадку немає законних підстав для скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП№45427235 від 10.02.2015р.

Надаючи оцінку діям головного державного виконавця Лисакова Є.С. щодо формування Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_4 від 20.09.2018р. та 23.10.2018р. суд виходить з наступного.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 вказаного Закону, під час виконання рішень, виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Верховний Суд у постанові від 02.10.2019р. по справі №642/7456/18 зробив висновок, що обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.

Судом встановлено, що в період з 30.03.2015р. (момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №45427235 на підставі п.10 ч.1 ст. 39 Закону №606) по 23.10.2018р. (момент її скасування начальником відділу) до відділу ДВС неодноразово надходили заяви Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» щодо повідомлення стягувача про хід виконавчого провадження та вчинення державними виконавцями інших дій по виконанню виконавчого листа №2-681/11 який видано 19.06.2014 року Ленінським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Крім того суд встановив, що на момент формування інформаційних довідок від 20.09.2018р. та 23.10.2018р. у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстицію у Харківській області на виконанні перебувало виконавче провадження №45427332 з примусового виконання одного рішення по справі № 2-681/11 про солідарне стягнення з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 суми заборгованості за кредитним договором №247 від 19.06.2007 року з у розмірі 979048,80 грн., судового збору у розмірі 1700 грн., та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., на користь ОСОБА_7 , яке знаходилось в провадженні головного державного виконавця Лисакова Є.С.

Судом не встановлено факту порушення прав заявника, а останнім не доведено зворотного, оскільки сам факт формування інформаційних довідокв Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, жодним чином не впливає на порушення прав та обов`язків скаржника.

Аналізуючи вищенаведені норми Закону та з огляду на правову позицію Верховного суду, що викладена у постанові від 02.10.2019р. по справі №642/7456/18 суд приходить до висновку, що головний державний виконавець Лисаков Є.С. під час формування Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_4 від 20.09.2018р. та 23.10.2018р. діяв з метою захисту прав, інтересів стягувача та з додержанням норм Закону.

Надаючи оцінку діям начальника відділу Амельченка В.П. щодо винесення постанови про результати перевірки виконавчого провадження від 23.10.2018р. суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до абзацу другого ч.3 ст. 74 вказаного Закону начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до абзацу 5 п.1 розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень перевірити законність виконавчого провадження мають право начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.

Відповідно до п.2 розділу XII вказаної інструкції посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.

Аналізуючи вищенаведені норми, суд приходить до висновку, що часом виконання рішень є момент першого пред`явлення виконавчого документа на примусове виконання та момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з його повним фактичним виконанням.

Крім того, начальник відділу з метою недопущення порушення прав та інтересів сторін виконавчого провадження має право своєю постановою скасовувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, незалежно від того скільки пройшло часу з моменту прийнятого державним виконавцем незаконного рішення.

Суд зазначає, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 30.03.2015р. прийнята заступником начальника Ленінського ВДВС ХМУЮ Шабановим В.В. на підставі п.10 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» прямо порушувала права стягувача а саме: унеможливлювала виконання судового рішення, оскільки на виконання до іншого відділу не надходила у зв`язку з чим суд приходить до висновку про повну відповідність дій начальника відділу Амельченка В.П. до норм чинного законодавства.

Суд не враховує правові висновки, які викладені в постановах Верховного Суду від 07.05.2018р. у справі № 916/1605/15-г, від 07.02.2018р. по справі 810/5107/14 у зв`язку з тим, що обставини, які розглядалися судами у вищенаведених справах, не є тотожними обставинам справи у цій скарзі, оскільки боржнику у виконавчому провадженні скаржнику ОСОБА_4 достеменно було відомо про перебування в органі ДВС на примусовому виконанні виконавчого листа № 2-681/11, виданого 19.06.2014 року Ленінським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в солідарному порядку 980 868,80 грн, на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», про вчинення державним виконавцем дій по примусовому виконанню судового рішення та про необхідність погашення суми заборгованості.

Також, суд не враховує правові висновки, які викладені в постанові Верховного Суду від 16.08.2019р. по справі 520/987/19 у зв`язку з тим, що Верховним Судом тлумачились норми Закону України «Про виконавче провадження» 1404-VIII який набрав чинності 06.10.2016 року.

Порядок стягнення виконавчого збору визначено в ст. 27 закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII зі змінами внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 яким змінено частину другу а саме: слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Частину четверту викладено в наступній редакції а саме: державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №45427235 від 10.11.2014р., постанови про стягнення виконавчого збору №45427235 від 10.02.2015р. діяв Закон України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження", який передбачав обов`язковість стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження після спливу строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення, який становить не більше семи днів. Питання стягнення з боржника виконавчого збору вирішувалося головним державним виконавцем Лисаковим Є.С. під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №45427235 від 14.01.2019р., на час винесення якої діяв Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII зі змінами внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018.

Враховуючи обставини та норми які вказані вище, суд приходить до висновку, що Верховний Суд у постанові від 16.09.2019р. по справі №520/987/19, застосував норми Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII який набрав чинності 06.10.2016р. тобто який не був чинний на момент винесення спірних постанов.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги, враховуючи відсутність достатніх правових підстав для її задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 18, 447-450 ЦПК України, ст.ст. 8, 19, 25, 27, 39-41, 63 Закону України «Про виконавче провадження», -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_2 , який є представником ОСОБА_3 , яка є боржником у виконавчому провадженні, заінтересовані особи: начальник Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУ у Харківській області Амельченко Віталій Петрович, заступник начальника Ленінського відділу ДВС ХМУЮ Шабанов Віталій Валерійович, головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУ у Харківській області Лисаков Євген Сергійович, ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», на незаконні дії та бездіяльність державних виконавців та начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУ у Харківській області відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 11 грудня 2019р.

Суддя Л.Г. Проценко