Справа № 2/2218/2106/11
Провадження № 2/686/1400/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2019 року Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області
в складі: головуючої судді Козак О.В.,
при секретарі Слободянюк А.Ю.,
за участі: позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Національна академія Державної прикордонної служби України ім.Б.Хмельницького про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки,
встановив:
03.02.2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності і вселення, та з врахуванням уточнених позовних вимог просила: визнати її власником 1/2 частини будинку в мікрорайоні « ІНФОРМАЦІЯ_1 », АДРЕСА_1 ; вселити її в житловий котедж в АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод в користуванні житловим котеджом в АДРЕСА_1 ; розділити будинок в натурі відповідно до того, як це буде визначено висновком експертного дослідження, визнавши її власником однієї із частин житлового котеджу в АДРЕСА_1 (справа №2/2218/2106/11).
В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просила визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (справа №686/24354/14-ц).
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.03.2015 року об`єднано в одне провадження справи №2/2218/2106/11 та №686/24354/14-ц.
В обґрунтування позову позивач вказала, що 10.10.1981 року вона з відповідачем уклали шлюб, від якого в них є двоє дорослих дітей. Під час перебування у шлюбі за договором дольової участі вони придбали житловий будинок загальною площею 82,1 кв.м., житловою площею 47 кв.м. в мікрорайоні АДРЕСА_1 . Відповідно до інформації БТІ м.Хмельницького за відповідачем 07.07.1998 року на праві власності зареєстровано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва по право власності на жилий будинок, згідно рішення від 29.12.1997 року за №610. Хоча спірне майно, житловий будинок оформлений на відповідача, він належить на праві спільної сумісної власності їм як подружжя, а отже її частка в ньому складає 50%. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.
Відповідач фактично вигнав її на вулицю, змушуючи проживати з сином на винайманій квартирі. Всі документи на будинок та всі її особисті речі, а також частину спільно нажитого майна відповідач забрав собі, з приводу чого вона зверталась до міліції. В будинку відповідач поміняв замки, через що вона не може користуватись ним. З цього приводу вона зверталась до міліції, яка 18.01.2011 року відмовила їй в порушенні кримінальної справи, порадивши звернутись до суду. Іншого майна крім даного будинку в неї немає. Будинок необхідний їй для проживання в ньому, тому вона бажає не лише визнати за собою право власності, а й розділити спірний будинок в натурі, вселитись в нього та користуватись ним.
Оскільки об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є також земельна ділянка на якій розташований будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , тому вважає, що судом має бути визнано її право і на Ѕ частину вказаної земельної ділянки. Тому позивач просить суд з урахуванням уточнених позовних вимог: визнати її власником 1/2 частини будинку в мікрорайоні « ІНФОРМАЦІЯ_1 », АДРЕСА_2 ; розділити будинок в натурі відповідно до того, як це буде визначено висновком експертного дослідження, визнавши її власником однієї із частин житлового котеджу в АДРЕСА_2 ; визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; вселити її в житловий котедж в АДРЕСА_3 ; зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод в користуванні житловим котеджем в АДРЕСА_3 .
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.10.2016 року до участі в справі залучено третю особу без самостійних вимог на предмет спору Національну академію Державної прикордонної служби України ім.Б.Хмельницького.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31.03.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині вимог про поділ майна в натурі залишено без розгляду.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.04.2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Національна академія Державної прикордонної служби України ім.Б.Хмельницького про визнання права власності на 1/2 частки житлового будинку та земельної ділянки, вселення та усунення перешкод в користуванні житлом задоволено частково, вирішено усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні житлом шляхом її вселення в будинок АДРЕСА_2 . В решті позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 24.07.2017 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.04.2017 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 11.04.2018 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.04.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24.07.2017 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/ 2 частки житлового будинку та земельної ділянки скасовано. Справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У іншій частині оскаржувані судові рішення залишено без змін.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити, суду пояснила, що академією було запропоновано на праві дольової участі придбати котедж. В травні 1997 року відповідач сплатив 5,5 тис. доларів і 20.07.1997 року було засідання житлової комісії, якою було прийнято рішення про позачергове надання житла тим, хто сплатив внесок. Житло було виділено сім`ї з 4 чоловік, та сплачені були спільні кошти сім`ї. Договір про сумісну діяльність є дійсним. На черзі вони не стояли, так як була квартира і право приватизації їх сім`єю було використано. У вказаному будинку вони проживали з 1997 року, робили ремонт, облаштовували прибудинкову територію, а в 2010 році почались конфлікти, вона була побита та змушена піти з дому.
Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що в 1994 році він прийшов служити в академію, якій виділили землю. 30.10.96 року між АТВТ «Хмельницькголовпостач» та Управлінням будівництва Прикордонних військ було укладено договір №14 по фінансуванню будівництва, тому кошти за житло з них взяли незаконно. КРУ пояснює, що згідно проекту було передбачено будівництво 3-х кімнатних квартир з гаражем, і не потрібно було платити за гараж. Від управління будівництва надійшов лист про те, що не надавали повноважень на укладення додаткових угод. Будинки будувались за кошти інвестора. Він відповідно до Закону «Про соціальних захист військовослужбовців» мав право на житло, тому академія надала йому будинок безоплатно за його заслуги, коштів за будинок він не платив. На час отримання квартири з позивачкою не проживав, вони вели різні бюджети, а в 2010 році він подав на розлучення через зраду.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, оскільки відповідачу житло було надано безоплатно на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яке ним було приватизовано, а не придбане за спільні кошти подружжя. Також при приватизації земельної ділянки, підстав для отримання у власність земельної ділянки іншим подружжям немає.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
Заслухавши пояснення позивача, відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 1981 року, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2011 року, яке набрало законної сили 11.03.2001 р. (т.1 а.с.116, т.2 а.с.163).

ОСОБА_2 в період з 03.08.1976 року по 03.03.1999 року проходив військову службу, в т.ч. з 1981 року по 1994 рік у військовій частині НОМЕР_1 і працював в умовах дії електромагнітного випромінювання та джерел електромагнітних імпульсів, після чого був звільнений в запас за станом здоров`я наказом №32 від 27.01.1999 року (т.1 а.с.157, т.2 а.с.97,98).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серія АВ №0155099 від 21.06.13р. ОСОБА_2 призначено 2 групу інвалідності довічно, в зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби (т.2 а.с. 82).

20 травня 1997 року між АТВТ «Техбудінвестпроект» (виконавцем) та ОСОБА_2 (забудовником) укладено договір про сумісну діяльність, відповідно до якого предметом даного договору є сумісна діяльність з метою возведення в житловому масиві "Дивокрай" та подальшого розподілу прав і обов`язків по володінню, користуванню та розпорядженню майном, створеним у процесі сумісної діяльності. Відповідно до умов договору виконавець зобов`язується взяти на себе повноваження генерального замовника по виконанню договору №14 на капітальне будівництво від 30 квітня 1996 року між управлінням Прикордонних військ України та АТВТ «Техбудінвестпроект».

Виконавець зобов`язався: виділити будівельний майданчик на ділянці № НОМЕР_2 , згідно з генеральним планом забудови житлового масиву "Дивокрай"; забезпечує прокладання доріг з твердим покриттям, проведення енерго та комунальних мереж, газифікацію та телефонізацію садиби, а також створення всієї інфраструктури згідно комплексного генерального плану забудови житлового масиву "Дивокрай"; здійснити будівництво передбачене цим договором в строк до 30.06.1997 року; передати у власність забудовника садибу та оформити всі необхідні документи, які підтверджують його право власності на неї.

Забудовник в свою чергу зобов`язався придбати акції АТВТ "Техбудінвестпроект" на суму одну тисячу гривень, що є необхідною умовою укладення цього договору (п.2.8 договору). У пункті 3.1 зазначеного договору передбачено, що одноразовий внесок у розмірі суми, еквівалентній 5000 доларам США , забудовник зобов`язується сплатити до 01.06.1997р. за гараж по курсу НБУ (т.3 а.с.55-56).

З копій квитанції від 26.05.1997 року (долученої відповідачем до своїх заперечень від 16.02.2015 року) вбачається, що ОСОБА_2 сплатив 9260грн АТВТ "Техбудінвестпроект" за гараж в будівництві "Дивокрая". А також згідно квитанції від 20.05.1997р. сплатив 1000грн. за акції. Згідно сертифікату акцій АТВТ "Техбудінвестпроект" серія В №96 ОСОБА_2 є власником 100 повністю сплачених іменних акцій (т.2 а.с. 116).

Отже, з наведеного вбачається, що ОСОБА_2 виконав умови договору про сумісну діяльність від 20.05.1997р..

Укладення 20 травня 1997 року договору між АТВТ «Техбудінвестпроект» та ОСОБА_2 також підтверджується : даними про заключення угод між АТВТ «Техбудінвестпроект» і фізичними особами по будівництву квартир в мікрорайоні "Дивокрай" м.Хмельницького; даними про оплату коштів фізичними особами за квартири, згідно угоди в мікрорайоні "Дивокрай" м.Хмельницького, згідно яких ОСОБА_2 20.05.97р. та 26.05.97 року вніс кошти в касу в сумі 10260грн., за підписом генерального директора та головного бухгалтера «Техбудінвестпроект» (т.4 а.с. 151).

Згідно з протоколом №3 від 29.07.1997 року засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_3 , комісією було прийнято рішення про виділення позачергово житла військовослужбовцям, які беруть дольову частку у будівництві та придбанні житла. Зокрема, було виділено підполковнику ОСОБА_2 , склад сім`ї 4 чоловіки (дружина ОСОБА_4 , 1960 р.н., син - ОСОБА_5 , 1982 р.н., дочка - ОСОБА_6 , 1988р.н.) трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_4 ) (т.3 а.с.68-70).

Національна академія державної прикордонної служби України ім.Богдана Хмельницького листом від 30.11.2015 року № 721/5299 повідомила, що ОСОБА_2 надавалась квартира на підставі рішення житлової комісії академії, інформація про перебування останнього на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов відсутня (т.3 а.с.67).

Розпорядженням Голови Хмельницької районної державної адміністрації від 29.12.1997 року №610-р затверджено акт державної приймальної комісії від 23.12.1997р. по прийняттю в дію закінчених будівництвом: 9-ти двух-квартирних житлових будинків, загальною площею 20386 м.кв. розташованих в мікрорайоні " ОСОБА_7 " (т.2 а.с. 112, 226-229).

На підставі вказаного розпорядження, 07.07.1998р. було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, згідно якого ОСОБА_2 на праві особистої власності належить житловий будинок АДРЕСА_3 (т.1 а.с.32,58).

Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю Паращуку Я.В. на підставі рішення Грузевицької сільської ради від 10.08.1999 року №5 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га для індивідуального житлового будівництва за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.59, т.2 а.с.161,201).

З довідки департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Управління архітектури та містобудування від 14.12.2011 року №3995/03-0116 вбачається, що адреса земельної ділянки Грузевицька сільська рада, мікрорайон «Дивокрай», 17, змінено на АДРЕСА_2 (т.4 а.с.184).

03.12.2012 року в Інспекції ДАБК у Хмельницькій області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації - прибудови до житлового будинку та гараж по АДРЕСА_2 , початок будівництва 2000р., закінчення будівництва 2004р. подану ОСОБА_2 (т.2 а.с.10).

18.02.2014 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право приватної власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 138,1 кв.м., житловою площею 47 кв.м., складовою частиною якого є ОСОБА_8 , на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_4 від 18.02.2014р. (т.2 а.с. 57,58).

17.02.2014 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право приватної власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на земельну ділянку по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,12 га, кадастровий номер :17:006:0055, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ХМ № 036914, виданого 17.08.1999р., Грузевицькою сільською радою (т.4 а.с.157).

Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданого на підставі розпорядження виконкому Хмельницької районної Ради народних депутатів №610 від 29.12.1997 року; Державним актом на право приватної власності на землю ОСОБА_2 на підставі рішення Грузевицької сільської ради від 10.08.1999 року №5; довідкою управління архітектури та містобудування департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів від 14.12.2011 року №3995/03-0116; договором про спільну діяльність по будівництву квартир для військовослужбовців від 30 жовтня 1996 року; протоколом №3 від 29.07.1997 року засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_3 ; договором про сумісну діяльність на будівництво садиби в житловому масиві «Дивокрай» від 20 травня 1997 року, укладеним між АТВТ «Техбудінвестпроект» (виконавець) та ОСОБА_2 (замовник); витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №4 від 2.05.2012 року; Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №17939689 від 18.02.2014 року; свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_4 від 18.02.2014 року.
Згідно копії паспорта на прізвище ОСОБА_1 серія НОМЕР_5 , остання була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 - 18.02.2004 року. Відповідно до листа ТОВ "Хмельницька універсальна компанія" від 29.10.2014 року №158, згідно генерального плану забудови мікрорайону "Дивокрай" земельна ділянка АДРЕСА_1 , відповідає поштовій адресі: АДРЕСА_2 (т.2 а.с.107, 159).

Діти позивача та відповідача ОСОБА_9 та ОСОБА_10 навчались в АДРЕСА_5 , та є одним з найбільш наближених навчальних закладів до мікрорайону "Дивокрай", а саме: ОСОБА_9 з 01.09.1997р. по 22.06.1999р., а ОСОБА_10 з 01.09.1997 року по 21.06.2005 року, що підтверджується довідками Хмельницького НВК №4 від 28.12.2015р. (т.3 а.с.155).

З наведеного вбачається, що позивач ОСОБА_1 проживала з відповідачем та дітьми у спірному будинку, проте у зв`язку з неприязними відносинами, що склались між сторонами, не проживає за вказаною адресою з 2010 року, що підтверджується: рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28.02.2011 року про розірвання шлюбу; актами обстеження проживання у житловому будинку від 25.01.2011 року, від 14.12.2011р.; актом від 07.11.2015 року; вироком Хмельницького міськрайонного суду від 28.07.2015 року; довідкою Грузевицької сільської ради №437 від 12.11.2010 року (т.1 а.с. 34,136, т.3 а.с.82, т.4 а.с.6-8, т.1 а.с.133).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.04.2017 року вирішено усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні житлом шляхом її вселення в будинок АДРЕСА_2 , в цій частині ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 24.07.2017 року та постановою Верховного Суду від 11.04.2018 року, рішення суду залишено без змін.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Аналогічні положення закріплено в ст. 60 Сімейного кодексу України.
Згідно ст. 23 Кодексу про шлюб та сім`ю (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
Відповідно до ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи
інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.
Частиною 1 ст.61 Сімейного кодексу України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, уразі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України,майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.ч. 2,3 ст. 370 ЦК України,у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою ст.120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою ст.120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач на підтвердження своїх заперечень посилається на договір від 30 жовтня 1996 року між АТВТ «Хмельницькголовпостач» (підрядчик) та Будівельним управлінням Прикордонних військ України (замовник) №14 про спільну діяльність по будівництву квартир для військовослужбовців, відповідно до умов якого предметом договору є виділення грошових коштів для забезпечення житлом військовослужбовців, фінансування будівництва двадцяти 3-х кімнатних квартир загальною площею 1700кв.м. по вул.Рибалко м.Хмельницький. Замовник зобов`язується профінансувати виконані роботи по будівництву квартир, а підрядчик зобов`язується після передоплати у відповідності з виплаченою сумою виділити замовнику квартири, побудовані «під ключ» (п.1.1,2.1,2.2) (т.4 а.с.164).

З акту перевірки по виконанню умов договору №14 від 30.10.1996 року та №2 від 11.01.1997 року про сумісну діяльність по будівництву квартир для військовослужбовців, укладених між АТВТ „Хмельницькголовпостач" і управлінням будівництва та розквартирування Прикордонних військ України від 11.02.1998 року вбачається, що з метою забезпечення житлом військовослужбовців та членів їх сімей управлінням будівництва та розквартирування Прикордонних військ України та АТВТ „Хмельницькголовпостач" було укладено вищевказані договори, відповідно до яких управління виступало в якості замовника, а товариство в якості підрядника по будівництву житла для військовослужбовців. Фінансування "Замовником" (Управлінням) зазначених договорі, зокрема договору №14 від 30.10.1996 року, передбачалося проводити шляхом залучення інвестицій відповідно до Указу Президента України від 01.07.1993р. №240/93 "Про інвестування будівництва та придбання житла для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей" та Закону України від 24.04.1996р. №143/96 "Про внесення змін і доповнень в деякі законодавчі акти України з питань оподаткування" на умовах, визначених інвестиційними угодами (додаток №1) (т.3 а.с.85-86).
На підставі Розпорядження Заступника Голови Держкомітету командуючого Прикордонними військами України від 18.03.1997 року №77 «Про передачу функцій Замовника з будівництва житла для військовослужбовців Прикордонних військ України за рахунок інвестицій», п.1 управління будівництва та розквартирування Прикордонних військ України передало»… в напрями Прикордонних військ функції Замовника з будівництва житла для військовослужбовців за рахунок залучених інвестицій» та делегувало» … права на їх виконання квартирно-експлуатаційним частинам та Академії Прикордонних військ України».

Згідно підпунктів 1,2 п.1 Положення про інвестування будівництва та придбання житла для військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 01.07.1993р. №240/93, джерелами інвестування будівництва житла для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей є:

1) кошти українських та іноземних юридичних і фізичних осіб (інвесторів), вкладені у будівництво та придбання жилих будинків, у спорудження інженерних комунікацій, зведення споруд соціально-побутового та торговельного призначення;

2) пайові внески інвесторів у будівництво разом з житлом споруд соціально-побутового, торговельного та іншого призначення.

Згідно п.п.2,3 вказаного Положення, взаємовідносини між учасником інвестиційної діяльності (Міністерство оборони України) та інвесторами здійснюються на підставі угод (контрактів). В угоді (контракті) обумовлюється використання інвестиційних коштів виключно на вирішення житлової проблеми військовослужбовців шляхом: будівництва силами українських або іноземних будівельних організацій (фірм) жилих містечок (кварталів, будинків) на умовах здачі житла "під ключ" у комплексі з інженерними комунікаціями та спорудами соціально-побутової та торговельної інфраструктури; купівлі квартир або будинків у Рад народних депутатів, підприємств і організацій різних форм власності та громадян. Для управління інвестиціями в угоді може передбачатися створення спеціального органу.

Погашення інвестицій інвесторам, зазначеним у підпункті 1 пункту 1 цього Положення, виконується шляхом набуття ними у власність до 35 відсотків від загальної площі побудованого на інвестиційні кошти житла, а також збудованих за їх кошти споруд соціально-побутового і торговельного призначення. У разі передачі інвесторам у власність місцевих Рад народних депутатів безкоштовно споруд освітніх, дитячих та медичних закладів частка житла, яку він набуває у власність, може бути підвищена до 40 відсотків. Порядок погашення інвестицій іншим інвесторам обумовлюється угодою (контрактом). Дозволити замовникам будівництва - міністерствам та іншим центральним органам державної виконавчої влади, які мають військові формування, в окремих випадках збільшувати частку житла, яка передається у власність інвестора, до 50 відсотків.

Отже, згідно вищевказаного передбачено залучення в якості інвестицій і коштів фізичних осіб, для будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей.

Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що житло було виділено лише йому та за його особливі заслуги. Надані відповідачем суду: службові характеристики та картки; копії грамот, свідоцтва (т.3 а.с.130-141), вказаних обставин не підтверджують, оскільки зазначені твердження відповідача спростовуються рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_3 , яким трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_6 (в мікрорайоні «Дивокрай») було виділено підполковнику ОСОБА_2 , склад сім`ї 4 чоловіки - дружина, син та донька.

Не надано відповідачем суду належних і допустимих доказів на підтвердження безоплатної передачі йому у власність житлового будинку АДРЕСА_2 , в тому числі і шляхом приватизації.

При цьому слід зазначити, що відповідач ОСОБА_2 право на безоплатну передачу у власність житла, згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", використав при приватизації квартири АДРЕСА_7 в січні 1997 року. Яка в подальшому була відчужена ним 07.10.1997 року, згідно договору купівлі-продажу (т.3 а.с.97-99, т.2 а.с.106).

Договір від 20.05.1997 року укладений між АТВТ «Техбудінвестпроект» (виконавцем) та ОСОБА_2 (забудовником) про сумісну діяльність, у встановленому законом порядку недійсним не визнано.

Суд також не приймає до уваги твердження відповідача щодо того, що кошти сплачені ним згідно договору від 20.05.1997 року про сумісну діяльність були позичені ним у ОСОБА_11 , та не є спільними сумісними коштами подружжя. Оскільки, належними та допустимими доказами вказані обставини не підтверджено, а надана суду розписка ОСОБА_11 від 08.10.1998 року (т.3 а.с 87) вказаних обставин достовірно не підтверджує, так як не містить відомостей щодо того, чи останній був свідком того, що саме позичені в нього кошти відповідач вніс в касу АТВТ "Техбудінвестпроект" 20.05.1997р. та 26.05.1997р..

Згідно акту Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області від 31.03.2000 року містить відомості, що фактично будівельним Управлінням Прикордонних військ України фінансування згідно з договором №14 від 30.10.1996 року проведено шляхом інвестицій коштами з 24.12.1996 року у сумі 1028016грн. і матеріалами на суму 450113грн., всього на суму 1478129грн. (т.4 а.с.142-146). Однак, вказаний акт містить також відомості і щодо внесення фізичними особами відповідно до договорів про сумісну діяльність коштів в касу АТВТ «Техбудінвестпроект», в т.ч. і ОСОБА_2 в сумі 5500 доларів США, які були оприбутковано в касу в гривнях.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що житловий будинок по АДРЕСА_2 та земельна ділянка по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,12 га, кадастровий номер :17:006:0055 є спільною сумісною власністю подружжя і їх частки є рівними.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та слід визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, а саме: житлового будинку по АДРЕСА_2 ; земельної ділянки по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,12 га, кадастровий номер :17:006:0055; залишити іншу 1/2 частини: житлового будинку по АДРЕСА_2 ; земельної ділянки по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,12 га, кадастровий номер :17:006:0055 у власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже, зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до довідки МСЕК від 17.06.13року, ОСОБА_2 , 1959 р.н. являється інвалідом другої групи довічно.

Так як відповідач ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору у всіх судових інстанціях як інвалід ІІ групи, а тому суму судового збору, яка підлягає стягненню з нього (940 грн.) в силу дії ст.141 ЦПК України, слід компенсується позивачеві за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.2,12,13,76,81,141,258,259,263-265 ЦПК України, ст.ст.61,70 СК України, ст.ст.22,23,28 Кодексу про шлюб та сім`ю, ст.ст.319,321,364,368,370,377 ЦК України, ст.120 ЗК України, Положенням про інвестування будівництва та придбання житла для військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 01.07.1993р. №240/93, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, а саме:
-житлового будинку по АДРЕСА_2 ;
-земельної ділянки по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,12 га, кадастровий номер :17:006:0055.
Залишити іншу 1/2 частини: житлового будинку по АДРЕСА_2 ; земельної ділянки по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,12 га, кадастровий номер :17:006:0055у власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Компенсувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати в розмірі 940 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.
В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька: АДРЕСА_8 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель: АДРЕСА_9 .
Третя особа: Національна академія Державної прикордонної служби України ім.Б.Хмельницького, адреса: 29007, м.Хмельницький, вул. Шевченка,71.
Дата складання повного тексту рішення суду 12.12.2019 року.

Суддя: