Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 686/22681/16-ц

провадження № 61-32312св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - адвокат ОСОБА_5,

відповідач - колективне підприємство «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр»,

представник відповідача - Сторощук Оксана Вікторівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - адвокатом ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Хмельницької області у складі колегії суддів: Янчук Т. О., Купельського А. В., Спірідонової Т. В. від 26 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до колективного підприємства «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» (далі - КП «Хмельницький обласний ІОЦ») про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за несвоєчасну її виплату, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 18 травня 2012 року його було звільнено з 21 травня 2012 року з посади головного інженера КП «Хмельницький обласний ІОЦ» на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату працівників. На час звільнення у відповідача перед ним був борг із заробітної плати у розмірі 22 820,25 грн, який йому не виплачено.

Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути з відповідача на свою користь 22 820,25 грн заборгованості із заробітної плати; 22 066,69 грн компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з січня 2013 року по жовтень 2016 року; 60 350,16 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з червня 2012 року по листопад 2016 року, тобто за 54 місяці. Крім того, вказує, що незаконними діями та бездіяльністю відповідача його було тривалий час позбавлено права отримати заробітну плату, чим заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 березня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з КП «Хмельницький обласний ІОЦ» на користь ОСОБА_4 22 820,25 грн заборгованості із заробітної плати; 22 066,69 грн компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати;60 350,16 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 5 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки позивачу при звільненні не було в повному обсязі виплачено заробітну плату, то наявні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати належних позивачу при звільненні сум за вказаний у позові період у сумі 60 350,16 грн та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у сумі 22 066,69 грн. Врахувавши характер та обсяг моральних страждань, заподіяних позивачу тривалою не виплатою заборгованості із заробітної плати, принцип розумності та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 26 липня 2017 року апеляційну скаргу КП «Хмельницький обласний ІОЦ» задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 березня 2017 року змінено, зменшено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з КП «Хмельницький обласний ІОЦ» на користь ОСОБА_4, до 24 678,42 грн та судового збору до 971,21 грн.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати, компенсації за несвоєчасну її виплату та відшкодування моральної шкоди у визначеному судом розмірі, апеляційний суд виходив із того, що в цій частині висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та є обгрунтованими.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд виходив із того, що згідно даних звітів та індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України, починаючи з серпня 2011 року позивач не працював повний робочий день та його місячний заробіток становив половину окладу в розмірі 480 грн, тому відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 24 678,42 грн.

У серпні 2017 року представник ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновку суду апеляційної інстанції про те, що позивач з серпня 2011 року не працював повний робочий день та його місячний заробіток становив половину окладу в розмірі 480 грн, не узгоджуються з матеріалами справи та ґрунтуються на припущеннях. Неправильним є і сам проведений апеляційним судом розрахунок середнього заробітку, оскільки при визначенні одноденного заробітку суд виходив із кількості робочих днів у 22, не вказавши, за який місяць та рік він таку кількість робочих днів визначив.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направив.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Оскільки рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за несвоєчасну її виплату та відшкодування моральної шкоди не є предметом касаційного оскарження, то в цій частині на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції не переглядається (стаття 400 ЦПК України).

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що згідно з наказом директора КП «Хмельницький обласний ІОЦ» № 8 від 18 травня 2012 року ОСОБА_4 звільнено з посади головного інженера з 21 травня 2012 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату працівників.

Згідно листа Управління праці, соціального захисту населення і охорони здоров'я Хмельницької міської ради від 09 листопада 2011 року заборгованість із заробітної плати КП «Хмельницький обласний ІОЦ» перед ОСОБА_4 за період з 2009 року по серпень 2011 рік становить 22 820,25 грн.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати здійснюється за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі -Порядок), пунктом 2 якого передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За змістом пункту 4 Порядку коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Суд установив, що починаючи з серпня 2011 року позивач не працював повний робочий день та в місяць його заробіток становив 480 грн.

З урахуванням наведених обствин, визначений апеляційним судом розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, що підлягає стягненню з відповідача, у сумі 24 678,42 грн відповідає положенням Порядку та узгоджується з матеріалами справи.

На підставі викладеного, висновки апеляційного суду про наявність підстав для зменшення обумовленого у позові розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, до визначеного судом розмірі ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду в частині вирішення спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржувані судове рішення апеляційного суду в частині вирішення спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду в частині вирішення спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - адвокатом ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 26 липня 2017 року в частині стягнення з колективного підприємства «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» на користь ОСОБА_4 24 678,42 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило