ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/3350/18

провадження № 22-ц/4809/327/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

учасники справи:

позивач - Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград», представник за довіреністю - Музиченко Лілія Петрівна

відповідач - ОСОБА_2, представник за довіреністю - ОСОБА_3, адвокат ОСОБА_4

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2018 року у складі судді Цоток В. В. у справі за позовом Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград» (далі - ОКВП) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання.

Зазначало, що з 01 квітня 2012 року надає споживачам послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. В період з 01 липня 2008 року по 31 березня 2012 року включно послуги з централізованого водопостачання та водовідведення надавались комунальним підприємством «Кіровоградське водопровідно-каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради». З 01 квітня 2012 року правонаступником прав і обов?язків комунального підприємства «Кіровоградське водопровідно-каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради» є ОКВП «Дніпро-Кіровоград». Шляхом відкриття особового рахунку НОМЕР_1 та видачею абонентської книжки відповідач вступила у фактичні договірні відносини з позивачем. За період з березня 2010 року по квітень 2018 року їй надано послуги з централізованого водопостачання на суму 16746 грн. 19 коп. Обов?язок щодо внесення своєчасної плати за послуги водопостачання відповідачем не виконувався. Станом на 01 травня 2018 року заборгованість відповідача перед підприємством за період з 01 березня 2010 року по 31 квітня 2018 року становить 16746 грн. 19 коп.

Просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 16746 грн. 19 коп., індекс інфляції в сумі 4289 грн. 90 коп., 3% річних в сумі 1043 грн. 52 коп., всього 22079 грн. 61 коп. та судовий збір в розмірі 1762 грн.

До початку розгляду справи позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 17226 грн. 58 коп., індекс інфляції в сумі 4348 грн. 31 коп., 3% річних в сумі 1057 грн. 76 коп., всього 22632 грн. 65 коп. та судовий збір в розмірі 1762 грн.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОКВП «Дніпро-Кіровоград» в рахунок погашення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення за період з 24 квітня 2014 року по 01 травня 2018 року кошти в сумі 15640 грн. 08 коп., 3% річних в сумі 761 грн. 82 коп., інфляційні витрати в сумі 3405 грн. 28 коп., всього на загальну суму 19807 грн. 18 коп., судові витрати в сумі 1580 грн. 65 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що вона не має заборгованості перед позивачем та не має зобов?язань, оскільки послугами централізованого водопостачання та водовідведення ні вона, ні її рідні, ні будь-які інші особи не користувались, за адресою: АДРЕСА_1 в період з березня 2012 року взагалі ніхто не проживав, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Особисто ніколи не підписувала з позивачем будь-якого договору про надання послуг про водопостачання та водовідведення, істотних умов договору з позивачем не погоджувала. Факт відсутності користування послугами централізованого водопостачання та водовідведення підтверджується актом від 01 серпня 2018 року, складеним комісією у складі завідувача будинку та сусідів про те, що при обстеженні квартири за вказаною адресою з березня 2012 року не проживають ОСОБА_5 - син відповідача, його колишня дружина ОСОБА_6 та їх син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, довідкою № 6596 від 08 серпня 2018 року, відповідно до якої вона дійсно зареєстрована та проживає в АДРЕСА_3 з 02 серпня 1989 року, згідно запису у домовій книзі, довідкою № 6604 від 09 серпня 2018 року, відповідно до якої її син, ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_3 без реєстрації з березня 2012 року, довідкою № 529, виданою квартальним комітетом № 23 Фортечного району м. Кропивницького від 07 серпня 2018 року про те, що ОСОБА_6 та її син, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживають за адресою АДРЕСА_4 без реєстрації з 2012 року. Позивач стверджує, що заборгованість за користування послугами нарахована на 3-х осіб, але як на єдиний поданий ним доказ, що нібито підтверджує факт проживання в зазначеній квартирі, посилається на довідку, що свідчить про проживання у вказаній квартирі 4-х осіб.

Апеляційне провадження відкрито 26 грудня 2018 року, зазначено, що справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи (а.с.121,122). Ухвалою від 11 січня 2019 року призначено розгляд справи на 23 січня 2019 року (а.с.129).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення залишити без змін. Зазначає, що рішенням суду встановлено факт існування договірних відносин між сторонами, який підтверджується особовим рахунком, відкритим на ім?я відповідача та видачею на її ім?я абонентської книжки. Відповідно до довідки ЖЕО № 2 від 30 березня 2017 року, яка надана позивачем до суду разом з позовом, АДРЕСА_1 зареєстровано 3 особи - син ОСОБА_5, невістка ОСОБА_6, онук ОСОБА_7 Вказана довідка співпадає з довідкою ЖЕО № 2 від 01 серпня 2018 року, наданою відповідачем разом з відзивом на позов. Довідка про фактичне проживання зазначених осіб за іншою адресою була надана до суду та до ОКВП «Дніпро-Кіровоград» лише у серпні 2018 року. Відповідно до п.5.4.4 Договору про надання населенню послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення, що є Договором приєднання, споживач зобов?язаний у разі зміни кількості мешканців, у місячний строк з моменту виникнення змін, повідомити про це Виконавця та переоформити Договір та/або здійснити перерахунок об?єму споживаної води, подати підтверджуючі документи. Відповідні зміни щодо складу сім?ї на адресу підприємства не подавались. Оскільки відповідач повідомила позивача про зміни в складі сім?ї лише в серпні 2018 року, тому до вказаної дати нарахування проводилося з розрахунку на 3 особи (а.с.131,132).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1. З 01 березня 2010 року по 31 березня 2012 року між комунальним підприємством "Кіровоградське водопровідно-каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради" та ОСОБА_2 існували договірні правовідносини з централізованого водопостачання та водовідведення. Факт існування зазначених взаємовідносин підтверджується особовим рахунком, відкритим на ім'яОСОБА_2 та абонентською книжкою.

З 01 квітня 2012 року ці послуги відповідачеві надає обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград», яке є правонаступником комунального підприємства «Кіровоградське водопровідно-каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради». 22 лютого 2012 року в квартирі відповідача було проведено опломбування приладу обліку холодної води.

Відповідач під розписку попереджена, що розрахунок за водопостачання на підставі показників засобів обліку здійснюється по 30 вересня 2014 року, лічильник повинен бути повірений в третьому кварталі 2014 року, планова повірка проводиться за рахунок споживача (а.с. 59).Ці обставини відповідачем не спорюються, а докази того, що лічильник пройшов повірку відповідач не надала.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року,комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Статтями 20, 21 зазначеного Закону визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов'язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа.

Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки за п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110 цс12 , від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59 цс 13.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, засоби вимірювальної техніки можуть застосовуватися, якщо вони відповідають вимогам щодо точності, встановленим для цих засобів, у певних умовах їх експлуатації. Засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати напрокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.

Відповідно до частини другої статті 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фізичні особи зобов'язані своєчасно (з урахуванням установлених мiжповiрочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку.

Частиною третьою статті 28 зазначеного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

З метою забезпечення єдиного для всіх регіонів підходу до формування тарифів у сфері житлово-комунальних послуг Постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 затверджено Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами № 630.

Статтями 19, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та пунктом 8 Правил № 630 передбачено договірне регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг та визначено, що послуги, які надаються споживачеві згідно із договором, оформлюються на основі типового договору про надання таких послуг, перелік яких та тарифи (ціни), на які затверджуються уповноваженими органами.

Пунктами 9, 30, 32 цих Правил № 630, змістом Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (у тому числі в редакції на момент укладення договору) передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов'язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов'язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку води (у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) має здійснюватися за рахунок виконавця зазначених послуг, а витрати, понесені виконавцем, відшкодовуються не інакше, як шляхом їх включення у тариф на послуги з постачання холодної води та водовідведення та сплати споживачем щомісячно у складі цих послуг.

Отже, підприємства, які надають послуги споживачам з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (виконавці), повинні забезпечити виконання робіт з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії за рахунок включення цих робіт до тарифу на послуги з утримання будинків і споруд відповідно до укладених між ними договорів.

Оскільки до складу тарифів позивача послуги з періодичної повірки приладів обліку води не включено, то відповідач під розписку повідомлялася як про дату проведення повірки лічильника, так і про те , що повірка проводиться за рахунок споживача (а.с. 59).

Таким чином, установивши, що на час виникнення спірних правовідносин та проведення обов'язкової повірки лічильника в період по 30 вересня 2014 року на час проведення до складу тарифів в послуги з періодичної повірки приладів обліку води не включено, суд дійшов правильного висновку, що повірка лічильника не проведена з вини самого споживача. Сплата коштів за спожиті послуги згідно з показниками лічильника, якщо такий лічильник не повірений у визначеному порядку є неможливим в силу вимог закону.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-60 цс15, а також Верховним Судом в постанові від 21 серпня 2018 року у справаі № 233/4620/17, провадження № 61-12053св18.

Заперечення споживача щодо суми заборгованості, нарахованої за відповідними нормами споживання можуть бути визнані обґрунтованими виключно у випадку, коли споживач доведе, що за період нарахування спірної заборгованості облік спожитих послуг відбувався квартирним засобом обліку, який згідно із законом дозволяється застосовувати, тобто який пройшов повірку, що може бути підтверджено відповідним свідоцтвом про повірку.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції установлено, що позивач не надала доказів того, що у період нарахування спірної заборгованості у даній справі лічильник води встановлений в її квартирі пройшов повірку та згідно з вимогами закону міг бути застосований для визначення суми оплати за спожиті відповідачем послуги.

Щодо доводів відповідача про відсутність в квартирі осіб, які проживають, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 1 п.29 Правил споживач має право на зменшення розміру плати у разі: тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Згідно п.п.3 п.29 Правил споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім'ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою, тобто лише на підставі письмової заяви споживача в разі тимчасової відсутності не нараховується плата за водопостачання та водовідведення.

Судом встановлено, що відповідач повідомила позивача про зміни в складі її сім'ї лише в серпні 2018 року, а тому, до вказаної дати нарахування плати за надані послуги проводилося виходячи з розрахунку на трьох осіб, місце проживання яких у встановленому законом порядку зареєстровано у спірній квартирі. Факт реєстрації місця проживання в спірній квартирі трьох осіб підтверджується, як довідкою наданою позивачем, так і довідкою, наданою відповідачем (а.с.11,47).

Суд правильно зазначив, що такі документи як акт від 01 серпня 2018 року (а.с.45), складений зав.будинком за участі двох осіб, місце проживання яких не зазначено в акті, про встановлення факту не проживання за місцем реєстрації трьох осіб з 2012 року, не є відповідно до Правил належним підтвердженням факту тимчасової відсутності. В цьому акті зафіксовано відсутність речей у квартирі на 01 серпня 2018 року, а з яких об'єктивних даних встановлено факт не проживання з 2012 року в акті не відображено.

Суд за правилами ст.89 ЦПК України надав належну оцінку доказам, правильно здійснив тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, однак підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відповідно до ст.367 ЦПК України відсутні.

Доводи відповідача, що нарахування за послуги проводилося на чотирьох осіб спростовуються розрахунком заборгованості, яким підтверджується нарахування відповідно до затверджених тарифів на трьох осіб (а.с.4-6,80-82). Сума заборгованості стягнута судом в межах строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко