СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________________________
№2/760/3243/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

І . Вступна частина

26 листопада 2019 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору найму та виселення.

ІІ. Описова частина

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив розірвати договір найму житлового приміщення та виселити Відповідача із займаної квартири.

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що між ним та Відповідачем 14 червня 2011 року укладений договір найму житлового приміщення. Предметом Договору є кімната, житловою площею 10 кв.м, у квартирі АДРЕСА_1 .

03 грудня 2016 року Позивач ОСОБА_1 попередив Відповідача про розірвання договору з 03 лютого 2017 року у зв`язку з виникненням сімейних обставин та необхідністю використання кімнати (предмета Договору) для власного проживання. Не зважаючи на попередження, як вказує Позивач, ОСОБА_2 кімнату не звільнив, продовжує безпідставно проживати в ній.

Враховуючи викладене Позивач просить ухвалити судове рішення про розірвання договору найму кімнати та виселення Відповідача з кімнати.

У судове засідання Позивач та його представник не з`явились, надали суду заяву про слухання справи у їх відсутність, на підставі наявних матеріалів у справі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надходило.

Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, суд встановив наступні

Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Судом встановлено, що 14.06.2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір найму житлового приміщення, згідно з яким у користування Відповідачу була надана кімната житловою площею 10 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 .

Житлове приміщення, оренда якого є предметом зазначеного договору, належить ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 29.04.2005.

Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів №956807 квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Приватним нотаріусом Ковальчук С.П.

Відповідно до ст. 810 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно з ч. 1 ст. 812 Кодексу предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Відповідно до ч.3 ст. 825 Кодексу договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім`ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці.

Встановлено, що 16 грудня 2016 року ОСОБА_1 направлено лист до ОСОБА_2, щодо розірвання Договору найму житлового приміщення з 03 лютого 2017 року.

З пояснень, наданих Позивачем, вбачається, що відповіді на зазначений лист від Відповідача йому не надходило, приміщення досі безпідставно зайняте Відповідачем.

Згідно з п. 7 Договору від 14.06.2011, його дія може бути припинена достроково з ініціативи однієї із сторін, але не раніше ніж за два тижні після оповіщення про це іншої сторони.

В частині 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до частини 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Крім цього, відповідно до частини 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В ст. 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Згідно зі ст. 826 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт того, що квартира належить позивачу на праві приватної власності, а договір найму жилого приміщення підлягає розірванню.

Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідач до суду не з`явився, та не скористався процесуальним правом висловити свій відзив (заперечення) на позов та надати відповідні докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем надано до суду належні та допустимі докази.

Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з Відповідачів також підлягають судові витрати в розмірі 3532,20 гривень судового збору.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 109, 116, 150 Житлового кодексу Української РСР, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Розірвати договір найму житлового приміщення від 14 червня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

2.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1409,60 гривень.

3.Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: