Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2019 Справа №607/22870/19

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Герчаківської О.Я.,

за участю секретаря судового засідання Лобач І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, припинення права спільної часткової власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, припинення права спільної часткової власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 грудня 2012 року, виданого державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І.Я. у спадковій справі №265/2012, зареєстрованого в реєстрі за №2353, позивач успадкувала за померлим дідусем ОСОБА_3 наступне майно: 1/2 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд АДРЕСА_1 , а саме: квартира №2 : хід в підвал «III» пл. 3,6 м.кв., підвал «IV» пл. 15,6 м.кв., коридор «1-2» пл. 12,3 м.кв., жила «2-2» пл. 17,8 м.кв., кухня «2-3» пл.12,3 м.кв., санвузол «2-4», пл. 5,8 м.кв., котельня «2-5», пл. 3,5 м.кв., сходова клітка «2-6», пл. 7,1 м.кв., жила «2-7», пл.17,2 м.кв., жила «2-8», пл. 15,3 м.кв., коридор «2-9», пл. 2,7 м.кв., жила «2-11», пл. 9,3 м.кв., яка належала померлому ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого Тернопільською районною державною нотаріальною конторою 16 лютого 1995 року за реєстром №263, зареєстрованого Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації 01 березня 1995 року і записаного у реєстрову книгу №3 за №208, реєстраційний номер майна 37064410. В подальшому, в 1999 році позивачем особисто, за власний кошт, на земельній ділянці, що належала їй особисто, було проведено часткову реконструкцію та добудовано ряд приміщень на першому поверсі житлового будинку, внаслідок чого конфігурація приміщень 1 поверху була змінена. Перепланування та добудова частини 1 поверху була узаконена позивачем.

На даний час позивач правомірно користується наступними приміщеннями: підвал (вхід в підвал III площею 3,6 м.кв., підвал IV площею 15,6 м.кв.), 1-ий поверх (коридор 1 площею 12,3 м.кв., житлова 2 площею 17,8 м.кв., кухня 3 площею 15,3 м.кв., санвузол 4 площею 5,8 м.кв., котельня 5 площею 3,5 м.кв., коридор 12 площею 4,8 м.кв., кладова 13 площею 1,9 м.кв., житлова 14 площею 17,2 м.кв.), ІІ-ий поверх (сходова клітка 6 площею 7,1 м.кв., житлова 7 площею 17,2 м.кв., житлова 8 площею 15,3 м.кв., коридор 9 площею 2,7 м.кв., житлова 11 площею 9,3 м.кв.). Половина будинку, як і підвал, має свій окремий вхід та була спроектована як 2 окремі квартири. Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, між співвласниками розділена. Земельній ділянці позивача присвоєний окремий кадастровий №:02:001:1724. Отже виділ реальної частки є реальним та доцільним і таким, що не порушує прав іншого співвласника (відповідача). Співвласником іншої половини майна є відповідач, якому також належить 1/2 цього будинку. Оскільки позивач має намір продати своє нерухоме майно, то звернулась із усною пропозицією до відповідача про добровільний поділ вказаного майна в натурі. Однак, з незрозумілих позивачці причин, ОСОБА_2 відмовляється від добровільного поділу і взагалі уникає будь-яких контактів. Тому добровільної згоди на поділ між нами майна не може бути досягнуто.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд виділити ОСОБА_1 у власність частку спільного нерухомого майна (житлового будинку), за адресою АДРЕСА_1 , а саме: підвал (вхід в підвал III площею 3,6 м.кв., підвал IV площею 15,6 м.кв.), 1-ий поверх (коридор 1 площею 12,3 м.кв., житлова 2 площею 17,8 м.кв., кухня 3 площею 15,3 м.кв., санвузол 4 площею 5,8 м.кв., котельня 5 площею 3,5 м.кв., коридор 12 площею 4,8 м.кв., кладова 13 площею 1,9 м.кв., житлова 14 площею 17,2 м.кв.), ІІ-ий поверх (сходова клітка 6 площею 7,1 м.кв., житлова 7 площею 17,2 м.кв., житлова 8 площею 15,3 м.кв., коридор 9 площею 2,7 м.кв., житлова 11 площею 9,3 м.кв.); припинити право спільної часткової власності позивача на Ѕ частку вищезазначеного житлового будинку.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

21 жовтня 2019 року судом зареєстровано письмовий відзив ОСОБА_2 на позов, в якому він просив у його задоволенні відмовити. Додатково зазначив, що позивач самочинно, без погодження з іншим співвласником, будь яких дозволів, передбачених законом, проектів, тощо, перебудувала будинок. У матеріалах позовної заяви відсутні відомості про спроби позивача оформити право власності на прибудови до будинку у позасудовий спосіб. Таким чином, внаслідок самочинного будівництва (реконструкції, перебудови), будинок втратив тотожність з тим, які власники отримали у власність згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 грудня 2012 року. Часткова реконструкція, не могла бути проведена позивачем в 1999 році, оскільки частина будинку була успадкована лише 20 грудня 2012 року, а технічний паспорт на об`єкт, виготовлений станом на 07 червня 2012 року. Відповідач вважає, що позов не підлягає до задоволення, зважаючи на наявність самочинного будівництва (реконструкції, перебудови) спірного житлового будинку, у зв`язку з чим такий втратив тотожність з тим, на який сторонами отримано право власності.

Ухвалою суду від 11 листопада 2019 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, припинення права спільної часткової власності, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник, адвокат Пацула В.О. в судове засідання не з`явилися, однак останній подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за відсутності позивача та її представника. Позов підтримує та просить задовольнити його в повному обсязі.

Представник відповідача, адвокат Гриців О.Я. в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності відповідача. Просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, ознайомившись із заявами сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

Як слідує із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 грудня 2012 року, виданого державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І.Я. у спадковій справі №265/2012, зареєстрованого в реєстрі за №2353, позивач ОСОБА_1 успадкувала за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 наступне майно: 1/2 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд АДРЕСА_1 , а саме: квартира №2 : хід в підвал «III» пл. 3,6 м.кв., підвал «IV» пл. 15,6 м.кв., коридор «1-2» пл. 12,3 м.кв., жила «2-2» пл. 17,8 м.кв., кухня «2-3» пл.15,3 м.кв., санвузол «2-4», пл. 5,8 м.кв., котельня «2-5», пл. 3,5 м.кв., сходова клітка «2-6», пл. 7,1 м.кв., жила «2-7», пл.17,2 м.кв., жила «2-8», пл. 15,3 м.кв., коридор «2-9», пл. 2,7 м.кв., жила «2-11», пл. 9,3 м.кв., яка належала померлому ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого Тернопільською районною державною нотаріальною конторою 16 лютого 1995 року за реєстром №263 і зареєстрованого Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації 01 березня 1995 року і записаного у реєстрову книгу №3 за №208, реєстраційний номер майна 37064410.

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 липня 2019 року, виданого державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. у спадковій справі №265/2012, зареєстрованого в реєстрі за №2-769, позивач ОСОБА_1 успадкувала за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 також земельну ділянку площею 0,2463 га, що розташована на території села Романівна, АДРЕСА_1 та належала померлому ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЖ № 852779, виданого на підставі рішення сесії Романівської сільської ради від 20 березня 2007 року № 129-26 та зареєстрованого Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю Управлінням Держкомзему у Тернопільському районі 24 листопада 2009 року за № 34. Кадастровий номер земельної ділянки: :02:001:1724, цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку. Господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Право власності позивача на вищевказане нерухоме майно також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 173799271 від 15 липня 2019 року, Інформацією зДержавного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, номер інформаційної довідки: 180522102 від 11 вересня 2019 року

Як вбачається із технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 , виготовленого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації станом на 07 червня 2012 року, позивачем було проведено часткову реконструкцію та добудовано ряд приміщень на першому поверсі житлового будинку, внаслідок чого конфігурація приміщень 1 поверху була змінена. Самочинно збудованими приміщеннями є: коридор 12 площею 4,8 м.кв., кладова 13 площею 1,9 м.кв., житлова 14 площею 17,2 м.кв.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року N 1117 "Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них" (яка була чинною на час розгляду судами справи).

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 N 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року N 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, за змістом статей 357, 376 ЦК України, пункту 3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об`єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

Встановивши, що ОСОБА_1 самочинно, без погодження з іншим співвласником, без будь-яких дозволів, передбачених законодавством, проектів тощо, провела часткову реконструкцію та добудувала ряд приміщень на першому поверсі до Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 , внаслідок чого виникли нові приміщення (коридор 12 площею 4,8 м.кв., кладова 13 площею 1,9 м.кв., житлова 14 площею 17,2 м.кв.), прийнявши до уваги те, що внаслідок самочинного будівництва (реконструкції, перебудови) спірна частка будинку втратила тотожність з тією, яку позивач отримала у власність згідно свідоцтва про право спадщину за заповітом від 20 грудня 2012 року, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2019 року (справа № 750/4445/17).

На підставі викладеного, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, припинення права спільної часткової власності слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 352-355ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, припинення права спільної часткової власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 10 грудня 2019 року.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська