Справа № 137/1813/17
Провадження № 22-ц/801/2455/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Желіховський В. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 рокуСправа № 137/1813/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Панасюка О. С., Якименко М. М.,

за участі секретаря Кирилюк Л. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Журавненської сільської ради Літинського району Вінницької області, Літинської районної державної адміністрації, третя особа - Літинський районний відділ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування та зобов`язання виділити земельну частку (пай) з резервного фонду,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Літинського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 10 жовтня 2019 року у м. Літині суддею цього суду Желіховським В. М., дата складання його повного тексту не відома,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Журавненської сільської ради Літинського району Вінницької області, Літинської районної державної адміністрації, третя особа - Літинський районний відділ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування та зобов`язання виділити земельну частку (пай) з резервного фонду, мотивуючи його тим, що її батько - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті якого відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай), був членом Сільськогосподарського акціонерного товариства «Уладівське» ( далі - САТ «Уладівське»), розташованого на території с. Журавне Літинського району Вінницької області. Розпорядженням Літинської районної держаної адміністрації Вінницької області № 411 від 17 грудня 2002 року затверджено проект роздержавлення земель САТ «Уладівське» та складено списки його членів, що мають право на земельну частку (пай) в кількості 590 осіб, проте її батько помилково не був внесений до цього списку.

Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 була його дружина, мати позивача - ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, однак у зв`язку зі станом здоров`я належним чином не оформила право на земельну частку (пай) у межах с. Журавне Літинського району Вінницької області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, а ОСОБА_1 , у встановлений законом шестимісячний строк, звернулась до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. При відкритті спадкової справи позивач дізналась, що її мати склала заповіт, яким усе своє майно, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, а також все те, що буде належати їй на день смерті заповіла ОСОБА_1 .

Пославшись на викладене та на те, що документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) є також рішення суду про визнання такого права, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею, у порядку спадкування, право на земельну частку (пай) у розмірі 2,16 га (в умовних кадастрових гектарах) у межах с. Журавне Літинського району Вінницької області та зобов`язати Журавненську сільську раду Літинського району Вінницької області виділити їй земельну частку (пай) у розмірі 2,16 га (в умовних кадастрових гектарах) з резервного фонду с. Журавне Літинського району Вінницької області.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 8, том 1).

Згідно з трудовою книжкою ОСОБА_2 він 22 серпня 1949 року прийнятий на роботу на посаду столяра на Уладівський цукровий завод та 31 березня 1950 року звільнений з займаної посади за власним бажанням. З 09 вересня 1953 року по 22 листопада 1953 року та з 10 вересня 1955 року по 18 січня 1956 року знову працював на Уладівському цукровому заводі (а. с. 15-16, том 1).

Відповідно до сертифікату Акціонерного товариства «Уладівське» с. Журавне Літинського району Вінницької області № 259 від 21 серпня 1995 року ОСОБА_2 належать прості іменні акції номінальною вартість 50 000 карбованців (а. с. 17, том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 (а. с. 9, том 1).

Розпорядженням Літинської районної державної адміністрації за № 411 від 17 грудня 2002 року «Про затвердження проекту роздержавлення земель САТ «Уладівське»» підтверджено списки членів САТ «Уладівське», що мають право на земельну частку (пай) в кількості 590 осіб, вирішено передати у приватну власність членам господарства САТ «Уладівське» згідно списку, що додається, земельні ділянки площею - 1271,6 га, у спільну власність - 453,3 га (а. с. 21-36, том 1).

Розпорядженням Літинської державної адміністрації Вінницької області за № 15 від 15 січня 2003 року вирішено видати сертифікати громадянам, які мають право на частку (пай) в кількості 590 чоловік, згідно списку (а. с. 39, том 1).

Відповідно до матеріалів спадкової справи ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину прийняла його дружина ОСОБА_3 (а. с. 102, том 1).

У заяві від 12 вересня 2002 року ОСОБА_1 повідомила, що спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вона не прийняла і на неї не претендує (а. с. 108, том 1).

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом спадкоємцю ОСОБА_3 після смерті чоловіка ОСОБА_2 належить: грошові вклади в Літинському відділенні ощадбанку, які належали померлому на підставі ощадних книжок, наданих тим же банком; земельна ділянка по АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка відповідно до державного акту серії ВН № 1675 на праві приватної власності належала ОСОБА_2 . Земельну ділянку загальною площею 0,4067 га видано для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд - 0,2500 га, ведення підсобного господарства - 0,1567 га (а. с. 111, 112, том 1).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 13 вересня 2013 року (а. с. 10, том 1).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_3 належить земельна ділянка кадастровий номер :01:000:0576, площею 1,818 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої на території Журавненської сільської ради Літинського району Вінницької області, що належало спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 065154 (а. с. 169, том 1).

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2017 року за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування на прості іменні акції Акціонерного товариства "Уладівське" село Журавне Літинського району Вінницької області в кількості 58 штук номінальною вартістю 2900000 (два міліони дев`ятсот тисяч карбованців), право на які підтверджується сертифікатом № 259 від 21 серпня 1995 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 (а. с. 210-212, том 1).

У архівній довідці Літинського трудового архіву за № 269/01-12 від 22 травня 2015 року зазначено, що наказом директора Уладівського цукрового комбінату по особовому складу від 06 червня 1958 року № 123 ОСОБА_2 (так у документі), зарахований теслярем в радгосп у від. ім. Калініна з 01 травня 1958 року. Наказом директора Уладівського цукрового комбінату по особовому складу від 14 червня 1985 року № 163 ОСОБА_2 звільнений з роботи за власним бажання у зв`язку з переходом на пенсію по віку з 07 червня 1985 року (а. с. 19, том 1).

Відповідно до архівної довідки за № 270/01-12 від 22 травня 2015 року Уладівський цукрорадгосп до 1994 року входив до складу Уладівського цукрокомбінату, проте в 1994 році радгосп вийшов зі складу цукрокомбінату та розпорядженням Літинської райдержадміністрації від 10 травня 1994 року № 134 було затверджено статут бурякорадгоспу та зареєстровано, як юридичну особу. За рішенням загальних зборів працівників, бурякорадгосп було реорганізовано у відкрите акціонерне товариство «Уладівське», а розпорядженням Літинської райдержадміністрації від 14 лютого 1997 року за № 45 зареєстровано його. Згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 13 березня 2001 року ВАТ «Уладівське» реорганізоване в Сільськогосподарське акціонерне товариство відкритого типу по вирощуванню насіння цукрових буряків «Уладівське». Ухвалою господарського суду Вінницької області від 23 березня 2006 року САТ «Уладівське» ліквідовано, як банкрут (а. с. 20, том 1).

У архівній довідці за № 178 від 28 березня 2019 року зазначено трудовий стаж ОСОБА_2 за 1958-1985 роки (а. с. 80-81, том 2).

07 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Літинської районної державної адміністрації Вінницької області з заявою про включення ОСОБА_2 до списку осіб акціонерів АТ «Уладівське», які мають право на земельну частку (пай) (а. с. 40, том 1).

Літинська районна державна адміністрація Вінницької області надала відповідь за № 0-Л-269-2 від 29 вересня 2017 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 07 вересня 2017 року та рекомендовано звернутися до суду (а. с. 41, том 1).

Відповідно до довідки Літинської державної нотаріальної контори за № 2255/02-14 від 13 грудня 2017 року ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , і до дня смерті проживала в АДРЕСА_1 (а. с. 85, том 1).

Листом Літинської державної нотаріальної контори за № 2254/02-14 від 13 грудня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на земельну частку (пай) померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно (а. с. 87, том 1).

У відзиві на позовну заяву Журавненська сільська рада Літинського району Вінницької області пояснила, що на день смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 не залишив спадкове майно - земельну частку (пай) (або сертифіката на відповідну ділянку), яку б могла успадкувати його донька, оскільки на час складання списків в 2002 році його вже не було в живих, а померлих до списку не включали (а. с. 97-98, том 1)

Відповідно до пунктів 4, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

За приписами ст. 525, ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року (чинним на момент відкриття спадщини до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ) часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 22 ЗК України (в редакції 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

За приписами ч. 2 ст. 23 ЗК України (в редакції 1990 року) Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ Президента України № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) зокрема мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Водночас, відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Згідно зі ст. 9 ЦК Української РСР 1963 року здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю.

За таких фактичних обставин справи та на підставі викладених вище норм матеріального права і роз`яснень, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі включення до списку осіб - членів акціонерного товариства на час паювання, а ОСОБА_2 помер за 2 роки і 6 місяців до прийняття Літинською державною адміністрацією Вінницької області розпорядження про затвердження списку членів САТ «Уладівське», що мають право на земельну частку(пай), тобто його правоздатність припинилась у зв`язку з його смертю, а право, яке позивач просить визнати за нею у порядку спадкування, спадкодавець за життя не набув, тому воно не може входити до спадкового майна, яке успадкувала ОСОБА_3 після його смерті та перейти по заповіту до позивачки.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 372/510/17-ц.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Журавненської сільської ради виділити ОСОБА_1 земельну частку (пай) з резервного фонду, оскільки вона не довела належними та допустимими доказами, що ОСОБА_2 за життя мав право, але з різних причин не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) або помилково не був включений до списку осіб - членів акціонерного товариства.

Додоводи апеляційної скарги про те, що зазначені прості іменні акції дають право ОСОБА_1 на визнання за нею права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування та виділення їй в натурі земельної частки з резервного фонду, тому що такі акції є документом, який підтверджує право спадкоємців на отримання того, що міг би отримати спадкодавець за життя, спростовуються наведеними вище міркуваннями.

Крім того, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про обов`язок суду враховувати інші судові рішення по аналогічних спорах на підставі положень ст. 82 ЦПК України, так як положеннями цієї статті визначені підстави звільнення від доказування, зокрема не доказуються обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а не визначено обов`язку враховувати висновки судів у аналогічних спорах.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Літинського районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. С. Панасюк

М. М. Якименко

Текст постанови виготовлено 10 грудня 2019 року.