ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м.Суми

Справа №591/942/19

Номер провадження 22-ц/816/5289/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Орлова І. В.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Сидоренко А.П. в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради (далі - Департамент) про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що Зарічний районний суду м. Суми рішенням від 09 жовтня 2013 року встановив неправомірність дій Департаменту та зобов`язав виплатити на користь ОСОБА_1 2 859 грн недоплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за період з 01.04.2013 року по 30.09.2013 року. Рішення суду набрало законної сили 10 жовтня 2018 року та було виконано відповідачем 26 жовтня 2018 року. У зв`язку з тим, що за період з 2013 року до 2018 року недоплачена сума знецінилась у зв`язку з інфляцією майже вдвічі, посилаючись на ч. 2 ст. 625 та п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки у вигляді інфляційних втрат та 3 процентів річних в розмірі 5 036 грн та моральну шкоду в розмірі 4 173 грн. Крім цього, вважає, що Закон України «Про гарантії держави щодо виконання рішення суду», положеннями якого відповідач обґрунтовує відмову у задоволенні її вимог, є таким, що суперечить Цивільному кодексу України, який має вищу юридичну силу над іншими законами.

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 25 вересня 2019 року позов задовольнив частково.

Стягнув з Департаменту на користь ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми в розмірі 465,44 грн та інфляційних втрат у розмірі 4 187,03 грн.

Стягнув з Департаменту на користь держави судовий збір в розмірі 388,19 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Департамент, через свого представника директора Масік Т.О., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати в частині задоволення позову та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

У доводах апеляційної скарги вказує, що положення статті 625 ЦК України передбачають існування договірних відносин та не поширюються на публічно-правові відносини. Також, посилаючись на п. 3 Порядку проведення індексації грошових коштів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, зазначає, що соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям не відносить до об`єктів індексації.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає про безпідставність викладених в апеляційній скарзі вимог представника відповідача, оскільки доводи, на які він посилається, були досліджені та оцінені при розгляді справи судом першої інстанції.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з несвоєчасною виплатою соціальної допомоги сторонами не оскаржується та відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що Зарічний районний суд м. Суми постановою від 09 жовтня 2013 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року, стягнув з Управління соціального захисту населення Сумської міської ради (правонаступником якого є Департамент), 2 859 грн недоплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за період з 01.04.2013 року по 30.09.2013 року (а.с. 12, 13-15).

З листа Департаменту №Н-1965/12.06-29 від 20 грудня 2018 року вбачається, що рішенням департаменту від 26 жовтня 2018 року рішення суду від 09 жовтня 2013 року виконане в повному обсязі (а.с. 19). Вказану обставину також підтверджує і позивач.

Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має підтверджене судовим рішенням грошове зобов`язання перед ОСОБА_1 , тоді як положення статті 625 ЦК України містять загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Проте погодитись з такими висновками не можна, оскільки суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Тобто, передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Забезпечувати рівень життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям покликаний Закон України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», відповідно до статті 2 якого законодавство про державну соціальну допомогу складається із Закону України «Про прожитковий мінімум», цього Закону, інших нормативно-правових актів, що регулюють правовідносини з надання державної соціальної допомоги.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», затримка виплати державної соціальної допомоги з вини органу, що її призначає чи виплачує, не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Зарічного районного суду м. Суми від 09 жовтня 2013 року, яка набрала законної сили 10 жовтня 2018 року, підтверджено зобов`язання Департаменту по виплаті ОСОБА_1 недоплаченої соціальної допомоги у період з 01.04.2013 року по 30.09.2013 року.

Тобто, у вказаний період відповідач виплачував позивачу соціальну допомогу у заниженому розмірі, таким чином кожний місяць не доплачував частину соціальної допомоги, на яку вона мала право.

У разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам, провадиться компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Відповідно до ч. 2 ст. 2 вказаного Закону та п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, під доходами розуміються, в тому числі, і соціальні виплати.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Оскільки правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем регулюються вищезазначеними нормами спеціального законодавства щодо призначення та виплати соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, то положення статті 625 Цивільного кодексу України до них не застосовуються. Позивач в даному випадку має право на одержання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням відповідачем строків їх виплати, яка передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми в розмірі 465,44 грн та інфляційних втрат у розмірі 4 187,03 грн з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, подану через представника директора Масіка Т.О. задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2019 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми в розмірі 465,44 грн та інфляційних втрат у розмірі 4 187,03 грн та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення з Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на її користь інфляційних втрат та 3% річних.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді :

І.В. Орлов

С.Г.Хвостик