ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 635/6111/17

провадження № 22-ц/818/2647/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - керівник Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області Яковлев Андрій Сергійович, який діє в інтересах держави в особі Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство»,

відповідачі - ОСОБА_1 , Харківська районна державна адміністрація Харківської області,

треті особи - Садівниче товариство «Універсал», Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Головне територіальне управління юстиції у Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області Яковлева Андрія Сергійовича, який діє в інтересах держави в особі Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» до ОСОБА_1 , Харківської районної державної адміністрації Харківської області, треті особи - Садівниче товариство «Універсал», Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Головне територіальне управління юстиції у Харківській області про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, витребування майна з незаконного володіння та повернення на користь держави за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 лютого 2019 року, постановлене під головуванням судді Бобко Т.В. в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області (повний текст судового рішення складено 01 березня 2019 року), -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року керівник Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області Яковлев Андрій Сергійович, який діє в інтересах держави в особі Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Харківської районної державної адміністрації Харківської області, треті особи - Садівниче товариство «Універсал», Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Головне територіальне управління юстиції у Харківській області про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, витребування майна з незаконного володіння та повернення на користь держави.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що позовні вимоги є доведеними і обгрунтованими, наявні підстави для задоволення позову, оскільки спірна земельна була незаконно вилучена із земель лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство».Тоді як згідно з планово-картографічними матеріалами, спірна земельна ділянка є лісовою ділянкою державної власності, правом розпорядження якою мають органи державної влади, тому орган місцевого самоврядування в особі Харківської районної державної адміністрації Харківської області, не наділений такими повноваженнями і не має права вирішувати долю вказаної земельної ділянки.

Представник Харківської районної державної адміністрації - Щербань Лілія Олегівна, а також представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надали відзиви на апеляційну скаргу, просили апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення, а рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 лютого 2019 року - залишити без змін.

Представник Головного територіального управління юстиції у Харківській області Голуб Вікторія Володимирівна надала пояснення, в яких зазначила, що управління юстиції не наділене повноваженнями щодо поновлення порушених позивачем прав. Оскаржуване позивачем рішення не може вплинути на права, свободи на інтереси Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Просила справу слухати за відсутності представника Головного територіального управління юстиції у Харківській області, прийняти законне та обгрунтоване рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що прокурором не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту прийняття оспорюваних розпоряджень Харківською районною державною адміністрацією з порушенням вимог чинного законодавства, наявності перетину спірної земельної ділянки з землями лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ДП «Жовтневе лісове господарство».

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що розпорядженням Харківської районної державної адміністрації Харківської області № 1086 від 18 лютого 2010 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,000 га за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення, що знаходиться за межами населеного пункту на території Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області. Зобов`язано ОСОБА_1 замовити в організації, яка має відповідний дозвіл (ліцензію) розроблення проекту відведення земельної ділянки; розроблений та погоджений відповідно до чинного законодавства проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подати на розгляд до районної державної адміністрації (а.с. 33-34 т.1).

Розпорядженням Харківської районної державної адміністрації Харківської області №6973 від 14 жовтня 2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області. Передано безоплатно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,000 га за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення, що знаходиться за межами населеного пункту на території Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, для ведення особистого селянського господарства (а.с.36-37 т.1).

На підставі розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 14 жовтня 2010 року № 6973 ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯЛ № 107297 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:012:0021 площею 2,000 га, яка розташована на території Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності, на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 12652 (а.с.20 т.1).

За інформацією Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 10-20-9.1-11929/0/19-17 від 26 липня 2017 року за даними Міськрайонного управлінням у Харківському районі та м. Люботин Головного управління Держгеокадастру у Харківській області встановлено, що відповідно до книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, записи в яких здійснювалися до 01 січня 2013 року, на ім`я ОСОБА_1 обліковується державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:012:0021. Категорія земель - землі запасу сільськогосподарського призначення, цільове призначення та вид використання земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Підстава відведення - розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області № 1086 від 18 лютого 2010 року (а.с. 19 т.1).

Як на підставу позовних вимог, керівник Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області Яковлев Андрій Сергійович, який діє в інтересах держави в особі Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство», посилався на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:012:0021 площею 2,000 га, яка розташована на території Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області є землею лісогосподарського призначення, яка незаконно вилучена із постійного користування Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» та передана у власність ОСОБА_1 зі зміною цільового призначення. У порушення вимог закону Харківською районною державною адміністрацією Харківської області 18 лютого 2010 року та 14 жовтня 2010 року видані розпорядження № 1086 щодо відведення спірної земельної ділянки відповідачці для ведення особистого селянського господарства та розпорядження № 6973 щодо затвердження проекту землеустрою стосовно вищезазначеної земельної ділянки. Таким чином позивач вважає, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:012:0021 незаконно вилучена у Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство». У зв`язку з цим наявні підстави для визнання незаконним та скасування розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області №1086 від 18.02.2010 року, визнання незаконним та скасування розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області №6973 від 14.10.2010 року; визнання недійсним державного акту серії ЯЛ №107297 від 21.12.2010 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:012:0021, а також наявні підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом скасування кадастрового номеру :04:012:0021 та витребування її з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство».

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. ст. 18-19, ст. 20 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, на землі сільськогосподарського призначення та на землі лісогосподарського призначення. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, проводиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Згідно ст. ст. 55, 56, 57 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів, окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

При цьому землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Законом, який також регулює земельні відносини, що виникають при використанні лісів, є Лісовий Кодекс України (далі - ЛК України).

Приписами ст. ст. 1, 7, 12 ЛК України визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.

Частиною другою статті 5 ЛК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Згідно з пунктом 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами.

Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

З інформації ДП «Жовтневе лісове господарство» за № 02-07/669 від 28 липня 2017 року убачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:012:0021 площею 2,0000 га, що розташована на території Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, має частковий перетин з землями лісогосподарського призначення ДП «Жовтневе лісове господарство» Бабаївського лісництва квартал 52 виділ 16.

За інформацією ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» № 333 від 14 серпня 2017 року визначити площу перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером :04:012:0021 з межами кварталу 52 Бабаївського лісництва ДП «Жовтневе лісове господарство» неможливо із-за відсутності координат на лісову ділянку кварталу 52. Накладка лісової ділянки на Публічну кадастрову карту проведена ситуаційно.

Харківський державний проектно-вишукувальний інститут агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпроагрополіс», сумістивши теоретичні межі земельної ділянки з кадастровим номером :04:012:0021 відповідно до Публічної кадастрової карти України та раніше виконані інститутом топографо-геодезичні роботи по встановленню меж лісових ділянок ДП «Жовтневе лісове господарство» на території Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області повідомив про 100% перетин з землями державного лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні ДП «Жовтневе лісове господарство» квартал 52 (лист за № А-10-72 від 18 серпня 2017 року ).

Згідно листа Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 10-20-5-1726/90-18 від 09 серпня 2018 року, інформація стосовно перетину земельної ділянки з кадастровим номером :04:012:0021 з землями лісового фонду , які перебувають на праві постійного користування ДП «Жовтневе лісове господарство» в Міськрайонному у Харківському районі та м. Люботин управлінні відсутня. Але згідно матеріалів лісовпорядної документації земельна ділянка з кадастровим номером :04:012:0021 більшою частиною знаходиться на землях лісогосподарського призначення, які в матеріалах проекту формування території та встановлення меж населених пунктів Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, що був розроблений ХФ «Інститут землеустрою УААН» та затверджений рішенням ХІІІ сесії Харківської районної ради депутатів ХХІ скликання від 21 вересня 1993 року, розробником проекту не були визначені як землі лісогосподарського призначення.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки суду першої інстанції про те, що недоведеним є факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, - не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки матеріали справи свідчать про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:012:0021 площею 2,0000 га перебувала у постійному користуванні Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство». Правовстановлюючим документом, що підтверджує право постійного користування на земельні лісові ділянки у виділі 16 кварталу 52 ДП «Жовтневе лісове господарство», в тому числі і на спірну земельну ділянку, є лісовпорядний планшет № 1 від 2006 року.

Відповідно до вимог ч. 2 та ч. 9 ст. 149 ЗК України вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема, лісів для нелісогосподарських потреб, провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Згідно ст. 30 ЗК України зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам (стаття 21 ЗК України).

З матеріалів справи убачається, що ДП «Жовтневе лісове господарство» не погоджувало вилучення земельної ділянки з кадастровим номером :04:012:0021 площею 2,0000 га із земель лісогосподарського призначення.

Разом з тим розпорядженням Харківської районної державної адміністрації Харківської області № 1086 від 18 лютого 2010 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,000 га за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення, що знаходиться за межами населеного пункту на території Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області. А розпорядженням Харківської районної державної адміністрації Харківської області №6973 від 14 жовтня 2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 та передано безоплатно у власність відповідачки зазначену земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства (а.с.36-37 т.1).

Таким чином Харківською районною державною адміністрацією Харківської області всупереч вимог ст. ст. 20, 21, 122, 149 ЗК України вилучено з постійного користування ДП «Жовтневе лісове господарство» та змінено цільове призначення спірної земельної ділянки державної власності лісогосподарського призначення та безоплатно передано її у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Згідно зі ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Колегія суддів вважає, що наявні підстави для визнання незаконними та скасування розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області №1086 від 18.02.2010 року та розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області №6973 від 14.10.2010 року.

Крім того відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

У спорах, пов`язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

Таким чином у судовому порядку окрім визнання незаконними та скасування оскаржуваних розпоряджень може бути визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки.

Згідно зі ст. ст. 346, 373, 378 ЦК України право власності на земельну ділянку може бути припинено в судовому порядку у інших випадках, визначених законом.

Державний акт про право власності на земельну ділянку є документом, що лише посвідчує право власності (у разі його існування на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування), та сам по собі не може бути підставою виникнення права власності.

З огляду на незаконність рішення відповідного органу про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що право власності на спірну земельну ділянку набуто останньою незаконно.

Тому земельна ділянка з кадастровим номером :04:012:0021 вибула з володіння ДП «Жовтневе лісове господарство» не з його волі, за відсутності належної згоди землекористувача та прийнятого компетентним органом виконавчої влади рішення про передачу спірної земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 .

Натомість існування у Державному земельному кадастрі даних щодо державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:012:0021, який присвоєний на підставі незаконного розпорядження голови Харківської райдержадміністрації «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», - порушує економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру.

Крім того існування даного кадастрового номеру унеможливить подальшу державну реєстрацію єдиної земельної ділянки, право постійного користування за якою належить ДП «Жовтневе лісове господарство».

Статтею 10 та ч. 6 ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки, у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок або якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень законодавства, колегія суддів вважає, що на час передачі землі у власність ОСОБА_1 та видачі державного акта на право власності, право користування спірною земельною ділянкою ДП «Жовтневе лісове господарство» припинено не було, а вказана земельна ділянка відноситься до категорії лісогосподарського призначення, тому її передача у приватну власність відповідача для ведення особистого селянського господарства відбулася з порушенням діючого законодавства.

Колегія суддів вважає, що наявні підстави для повернення державі, в особі Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство», земельної ділянки з кадастровим номером :04:012:0021, яке є постійним її землекористувачем.

При цьому втручання у право ОСОБА_1 на мирне володіння майном не носить ознаки непропорційного та не становить для відповідачки надмірний тягар, що свідчить про порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

У практиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, рішення Європейського суду з прав людини у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейського суду з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Ураховуючи, що земля, як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності, а тому правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Судом встановлено, що земельною ділянкою державної власності лісогосподарського призначення Харківська районна державна адміністрація Харківської області розпорядилася з порушенням вимог закону.

Враховуючи викладене, «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду із даним позовом є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - зміни цільового призначення земель оздоровчого призначення та безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, а саме на землю оздоровчого призначення, як джерела задоволення потреб суспільства в користуванні природними лікувальними властивостями землі для профілактики захворювань і лікування людей.

«Суспільний», «публічний» інтерес також полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності.

За таких обставин виправданим є втручання держави у право власності ОСОБА_1 , оскільки встановлено, що воно є законним, здійснюється з метою задоволення «суспільного» і «публічного» інтересу та є пропорційним визначеним цілям.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обгрунтованої компенсації.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 питання про компенсацію не порушувала, тому суд такого питання не вирішував, між тим, вона не позбавлена можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків за їх начвності.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-1376цс16.

Натомість наявність права ОСОБА_1 отримати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства не свідчить про можливість забезпечення реалізації такого права за рахунок земель лісогосподарського призначення.

Проте повернення спірної земельної ділянки не позбавляє ОСОБА_1 можливості отримати відповідну земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення.

Посилання відповідачів на сплив позовної давності у спірних правовідносинах, що є підставою відмови у задоволенні позовних вимог, - не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки відповідно до ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки протиправне вилучення земель державної власності встановлено лише 11.07.2017 року, під час розгляду прокуратурою колективного звернення членів садівничого товариства «Універсал» (а.с.38-39 т.1), тому позовні вимоги заявлені у межах позовної давності.

Також право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, а тому положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовується.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05.10.2016 року у справі № 3-604гс-16 та у постанові ВССУ від 21.12.2016 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги керівника Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області Яковлева Андрія Сергійовича, який діє в інтересах держави в особі Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» - є доведеними.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріали справи свідчать про те, що при подачі позовної заяви прокуратурою Харківської області було сплачено судовий збір у розмірі 10 223,56 грн. (а.с.1 т.1). При подачі апеляційної скарги прокуратурою Харківської області було сплачено судовий збір у розмірі 15 335,34 грн. (а.с. 251 т.2).

З відповідачів на користь прокуратури Харківської області підлягає стягненню судовий збір у розмірі 25 558,90 грн. (10 223,56 грн. + 15 335,34 грн.), тобто по 12 779,45 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області - задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 лютого 2019 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги керівника Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області Яковлева Андрія Сергійовича, який діє в інтересах держави в особі Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство», - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області №1086 від 18.02.2010 року.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області №6973 від 14.10.2010 року.

Визнати недійсним державний акт серії ЯЛ №107297 від 21.12.2010 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:012:0021.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки шляхом скасування кадастрового номеру :04:012:0021.

Земельну ділянку з кадастровим номером :04:012:0021 повернути державі в особі Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство», яке є постійним землекористувачем.

Стягнути з ОСОБА_1 та Харківської районної державної адміністрації Харківської області на користь прокуратури Харківської області судовий збір у розмірі 25 558,90 грн., тобто по 12 779,45 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 03.12.2019 року.