ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 грудня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/142/19

Головуючий у першій інстанції - Гнип О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1378/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: виконавчий комітет Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області як орган опіки та піклування,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 3 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батька, який проживає окремо від неї,

місце ухвалення судового рішення - місто Семенівка,

час проголошення рішення суду - 16 год. 35 хв.

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 6 вересня 2019 року.

У С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди у його спілкуванні з дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити такі способи участі у спілкуванні та вихованні дитини: систематичні побачення з донькою з 10 до 13 години кожного вівторка та суботи або ж в ці дні з 16 до 20 години за його вибором в період з квітня по жовтень, забираючи її у матері для спільного з дитиною проведення часу та включаючи можливість відвідування дитиною місця його проживання та місця проживання бабусі та дідуся без присутності матері за попередньою домовленістю з останньою; з 11 до 13 години у день народження доньки та вихідні святкові дні - Новий Рік, Різдво Христове та інші за попередньою домовленістю з матір`ю дитини; 30 хвилин побачення під час хвороби дитини у присутності матері дитини та попередньою домовленістю з нею.

Заявлені вимоги мотивував тим, що після розірвання шлюбу з відповідачкою їх спільна дочка залишилася проживати з матір`ю. Він, як батько, бажає спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, однак колишня дружина чинить перешкоди у цьому. Для вирішення спірного питання він звертався до органу опіки та піклування при виконкомі Новгород-Сіверської міської ради, і останнім був складений висновок щодо визначення способів його участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5 . Проте відповідач ігнорує зазначене рішення виконкому та продовжує чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Зазначав, що жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування з дочкою спричинить їй шкоду, не існує, а створення колишньою дружиною перешкод порушує не тільки його права як батька, а й права дитини, та суперечить її інтересам.

Рішенням від 03 вересня 2019 року Семенівський районний суд позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково. Зобов`язав ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши наступні способи участі позивача у спілкуванні з дитиною: побачення щовівторка з 16.30 до 19.30 та щосуботи з 10 до 13 години за вибором позивача або в присутності матері за місцем проживання дитини або в ці ж дні та години протягом періоду з 15 квітня по 15 жовтня включно кожного року за умови температури відкритого повітря не нижче + 8 °C та за відсутності до цього документально підтверджених медичних протипоказань за місцем проживання відповідача в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області без присутності матері; побачення в День народження дитини та у святковий день Нового року (01 січня) й день релігійного свята Різдва Христового (07 січня ) з 16.30 до 19.30 у присутності матері за місцем проживання дитини; побачення протягом 30 хвилин під час захворювання дитини й лікування її вдома у присутності матері за місцем проживання дитини. В іншій частині позову відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , частково не погоджуючись з судовим рішенням та посилаючись на неправильне застосування матеріальних норм і невідповідність висновків суду обставинам справи, просить змінити рішення суду, зокрема, відмовити у позові в частині покладення на неї зобов`язання усунути перешкоди у спілкуванні відповідача з дитиною під час побачень, а також вилучити з рішення посилання про можливість побачення ОСОБА_1 з дочкою за місцем його проживання без присутності матері.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що відповідач ухилялась від виконання обов`язкових рішень органу опіки та піклування, якими були визначені способи участі позивача у вихованні дитини.

Відповідач указує, що суд у своєму рішенні послався лише на висновки виконкому Новгород-Сіверської міської ради від 30 березня 2018 року та від 25 квітня 2019 року, які надавались безпосередньо ОСОБА_1 за його заявами, в той час як відповідно до вимог ч. 5 ст. 19 СК України суд повинен був витребувати у органу опіки та піклування письмовий висновок щодо розв`язання даного спору.

Звертає увагу, що рішенням Новгород-Сіверської міської ради від 11 січня 2018 року № 5 було визначено способи участі відповідача у вихованні дитини та спілкуванні з нею, яке зовсім не передбачало для батька побачень з дочкою у себе вдома без присутності матері.

Наголошує на тому, що заявлений позивачем спосіб спілкування з дитиною (у себе вдома та без присутності матері) буде обтяжливим для їхньої дочки, враховуючи її вік, стан здоров`я, психологічні та вікові особливості, а також той факт, що дитина емоційно прив`язана до неї та бабусі, з якими фактично проживає і лише в їх присутності відчуває себе достатньо комфортно.

Стверджує, що відвідування трирічною дочкою місця проживання позивача та його батьків, які проживають разом з ним, негативно вплине на стабільність емоційного стану дитини та її психіки, відчуття безпеки та порушить наявну систему правил і поведінки. Посилається на відсутність у неї впевненості, що такі зустрічі відповідатимуть нормам комфорту для малолітньої дитини та жодним чином не вплинуть на її психологічне здоров`я.

На її думку, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач звертає увагу виключно на свої порушені батьківські права та власні інтереси, проявляючи такою поведінкою байдуже ставлення до інтересів їх спільної дочки.

Учасниками справи відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір з приводу спілкування позивача з дитиною, проте, позивач, як батько, має право спілкуватись зі своєю дочкою та брати участь у її вихованні нарівні з матір`ю, у зв`язку з чим відповідач не вправі перешкоджати йому. Визначаючи спосіб спілкування батька з дитиною, районний суд зазначив, що у матеріалах справи відсутні негативні відомості щодо умов для побачень з дитиною за місцем проживання позивача, пославшись при цьому, що вік дитини сам по собі не може бути перешкодою для особистого спілкування з нею батьком, а інші критерії такого спілкування, в тому числі і стан здоров`я дитини, враховуються при вирішенні позову.

Зважаючи на вік дівчинки та стан її здоров`я, суд констатував про необхідність обмеження позивачу права вибору на спілкування з дитиною без присутності матері у період з 15 квітня по 15 жовтня із застереженням про наявність при цьому температури відкритого повітря не нижче + 8°С, а також за відсутності для цього документально підтверджених медичних протипоказань.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 являються батьками неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 10 жовтня 2017 року був розірваний (а.с. 8). Даним рішенням за ОСОБА_7 залишено дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 ».

За відомостями відділу державної реєстрації Новгород-Сіверської міської ради Терещенко А.С. з 08 листопада 2007 року зареєстрована по АДРЕСА_1 (а.с. 12). Зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 .

Довідка Новгород- АДРЕСА_2 НВК «ДНЗ-ЗОВЗ І ступеня» «Дзвіночок» Новгород-Сіверської міської ради від 09 квітня 2019 року свідчить про те, що дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виховується у ясельній групі закладу з 20 березня 2019 року (а.с. 78).

У зв`язку з відсутністю між батьками згоди щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, ОСОБА_1 неодноразово звертався до Новгород-Сіверської міської ради, як органу опіки та піклування. За наслідками його звернень опікунською радою складались висновки, затверджені рішеннями Новгород-Сіверської міської ради № 61 від 30 березня 2018 року та № 73 від 25 квітня 2019 року, якими було визначено участь батька у спілкуванні з дитиною.

Так, у висновку, затвердженому рішенням Новгород-Сіверської міської ради від 30 березня 2018 року № 61, комісія з питань захисту прав дитини, взявши до уваги, що батько сплачує аліменти, працює, має позитивну характеристику, а також малолітній вік дитини (2 роки), визначила такі способи участі батька у вихованні та спілкуванні батька з дочкою: побачення з 10 до 13 години кожного вівторка та кожної суботи, або в період з квітня по жовтень кожного вівторка та кожної суботи з 16.00 до 18.00 за вибором батька, за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 за відсутності матері за попередньою домовленістю з нею; з 11 до 13 години у день народження доньки, на Новий рік і Різдво Христове та інші свята за попередньою домовленістю з матір`ю дитини; відвідування доньки під час хвороби за місцем її проживання у присутності матері дитини та за попередньою домовленістю з нею (а.с. 6, 7).

Рішенням Новгород-Сіверської міської ради від 25 квітня 2019 року № 73 затверджено висновок органу опіки і піклування щодо визначення способів участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої ОСОБА_11 та встановлення періодичності їх спілкування. За цим висновком орган опіки і піклування, взявши до уваги те, що батько сплачує аліменти, працює, має позитивну характеристику, а також малолітній вік дитини (3 роки), визначив такі способи участі батька у вихованні та спілкуванні батька з дочкою: побачення з 10 до 13 години кожної суботи, з 16.30 до 19.30 кожного вівторка проводити з дочкою за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_2 за відсутності матері за попередньою домовленістю з нею; з 11 до 13 години у день народження доньки, на Новий рік і Різдво Христове та інші свята за попередньою домовленістю з матір`ю дитини; відвідування доньки під час хвороби за місцем її проживання у присутності матері дитини та за попередньою домовленістю з нею (а.с. 28, 29).

Звернувшись до суду з вимогою про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, ОСОБА_1 указував на те, що відповідач свідомо ігнорує рішення виконкому, яким визначений порядок його участі у спілкуванні та вихованні дочки, та продовжує чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, що позбавляє його можливості сумлінно виконувати свої батьківські обов`язки відносно дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частина 7 ст. 7 СК України регламентує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами ст.ст. 11, 15 Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 53 СК України).

Згідно з п.п. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 159 СК України встановлено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Проаналізувавши в повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 не перешкоджати позивачу у його спілкуванні з малолітньою дочкою, оскільки позивач зобов`язаний брати участь у вихованні дитини і має право на особисте спілкування з нею, а відповідач не має права перешкоджати цьому.

Так, у ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що між батьками дитини існують певні суперечки з приводу виховання дитини, про що свідчать неодноразові звернення ОСОБА_1 до органу опіки та піклування з приводу визначення його участі у вихованні та спілкуванні з дочкою, за результатами розгляду яких виносились відповідні рішення.

Також позивач звертався із заявою до Новгород-Сіверського відділу поліції з приводу чинення йому колишньою дружиною перешкод у спілкуванні з дитиною. Після проведеної перевірки зазначених у заяві відомостей начальником відділу було повідомлено заявника про надання йому у минулому відповідей за аналогічними заявами та рекомендовано звернутися до суду з приводу сімейного спору (а.с. 79).

Крім цього, про наявність суперечок між батьками з приводу виховання та спілкування з дитиною свідчать і покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_5 , які були допитані судом першої інстанції та попереджались про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

На користь позиції позивача щодо наявності перешкод у спілкуванні з дитиною з боку відповідача свідчать і доводи відзиву ОСОБА_2 на позов (а.с. 21-22), за якими батько свідомо погодився обмежити себе у постійному спілкуванні з дитиною, погодившись при розірванні шлюбу на проживання дитини з матір`ю.

Отже письмові матеріали та обставини справи повністю підтверджують факт існування конфлікту між позивачем та відповідачем щодо участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Беручи до уваги наведене і ту обставину, що малолітня дитина проживає разом з матір`ю, твердження ОСОБА_2 про те, що вона не ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, у зв`язку з чим необхідно відмовити у позові в частині покладення на неї зобов`язання усунути перешкоди у спілкуванні відповідача з дитиною під час побачень, є безпідставними.

Також не заслуговують на увагу колегії суддів й посилання відповідачки про необхідність виключення з рішення суду вказівку про побачення ОСОБА_1 з дочкою за місцем його проживання без присутності матері з огляду на таке.

Заперечуючи проти побачень позивача з дитиною за місцем його проживання без присутності матері, ОСОБА_2 зазначала, що такий спосіб буде обтяжливим для їхньої дочки, враховуючи її вік, стан здоров`я, психологічні та вікові особливості.

У той же час ані судом першої інстанції, ані апеляційним судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з його дочкою зашкодить їй, буде суперечити її інтересам та перешкоджатиме нормальному розвитку дитини. Матеріали справи не містять належних письмових доказів необхідності обов`язкової присутності матері під час спілкування позивача з дитиною у визначені судом дні та години.

Надана відповідачем суду першої інстанції довідка від 22 травня 2019 року, складена практичним психологом ОСОБА_15 , свідчить про те, що рівень розвитку пізнавальних процесів (пам`ять, мислення, увага) відповідають віковим особливостям дитини - ОСОБА_5 , 2016 року народження. З аналізу емоційно-вольової сфери та поведінки дитини вбачається, що дівчинка проходить період кризи трьох років, у який не рекомендується різко змінювати соціальне оточення, навколишню дійсність дитини та умови розвитку. Лише чуйність, любов, підтримка, спокійне та уважне ставлення дорослих, послідовність їхніх дій найбільше допоможе прожити цей період без негативних наслідків (а.с. 57).

Докази щодо неможливості зустрічей доньки з батьком за станом здоров`я відсутні. Матеріали даної цивільної справи не містять даних щодо наявності у малолітньої ОСОБА_5 хвороб, наявності алергічних реакцій, потреби у ліках, тощо, як про це зазначає ОСОБА_2 у апеляційній скарзі, тому ці твердження відповідача колегією суддів відхиляються, як бездоказові.

В апеляційному суді відповідачка указувала, що на даний час 5 днів на тиждень працює у м. Києві і перебуває вдома у вихідні дні, дитина у цей час відвідує дитячий садок. Отже, враховуючи те, що малолітня ОСОБА_5 соціалізується без матері, яка працює в іншому місті, та дорослішає, суд не бачить перешкод для зустрічей дівчинки з батьком за відсутності матері і відхиляє її доводи про те, що дитина має психологічні вікові особливості. Крім того, зважаючи на працевлаштування ОСОБА_2 у місті, відмінному від місця свого та дитини постійного мешкання, визначення зустрічей батька з донькою виключно у присутності матері фактично унеможливить виконання судового рішення в частині зустрічей з дитиною у робочі дні.

Встановлюючи спосіб спілкування позивача з дочкою, суд першої інстанції визначив графік зустрічей із врахуванням інтересів дитини, її віку, звичного розпорядку дня, взявши до уваги, що батько дитини проживає у тому ж населеному пункті, що і дитина. Указані способи участі батька у вихованні дитини не є остаточними і можуть бути у подальшому змінені відповідним судовим рішенням у разі недосягнення згоди між сторонами із зміною обставин справи - з урахуванням досягнення дитиною шкільного віку, щільності зустрічей доньки з батьком, перебування на навчанні, відвідування гуртків, тощо.

Не є підставою для зміни судового рішення доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги рішення виконкому Новгород-Сіверської міської ради від 11 січня 2018 року за № 5, яким були визначені способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею і яке не передбачало для позивача можливості бачитись з дочкою у себе вдома без присутності матері. Після винесення органом опіки і піклування указаного рішення даним органом складено в ході вирішення даного спору ще один висновок, у якому передбачено можливість побачень батька з дочкою за місцем його проживання за відсутності матері. Суд першої інстанції взяв за основу даний висновок, конкретизувавши у ньому права сторін та врахувавши інтереси і стан здоров`я дитини, що знайшло належне відображення у мотивах судового рішення.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його зміни відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 3 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.

Головуюча: Судді: