Постанова

Іменем України

10 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 454/2427/16-ц

провадження № 61-41683св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Бюро приватизації комунального підприємства «Червонограджитлокомунсервіс», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Львівської області від 03 липня 2018 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Струс Л. Б., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Бюро приватизації комунального підприємства «Червонограджитлокомунсервіс» (далі - Бюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними рішення органу приватизації та свідоцтва про право власності на майно.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона разом із батьками ОСОБА_4 і ОСОБА_2 та бабусею ОСОБА_3 з дня свого народження - з ІНФОРМАЦІЯ_4 проживала та була зареєстрована у квартирі на АДРЕСА_1 .

На підставі рішення приватизаційного органу Червоноградського управління житлово-комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля» від 21 лютого 1994 року № 34 проведено приватизацію вказаної квартири на трьох осіб - її батьків та бабусю, про що видано їм свідоцтво про право власності на квартиру по 1/3 частині кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько. Після його смерті вона залишилася проживати у зазначеній квартирі з матір'ю та бабусею.

У січні 1998 року її знято з реєстрації у вказаній квартирі, будучи неповнолітньою, і на даний час у неї відсутнє місце реєстрації.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабуся ОСОБА_3 .

Вважає, що її батьки та бабуся порушили її право на приватизацію квартири, до якої вона включена не була, оскільки, будучи малолітньою дитиною, вона також проживала та була зареєстрована у ній, ця квартира є єдиним її житлом.

Посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 вона досягла повноліття, а про порушене право на набуття у власність житла дізналась лише у 2016 році, просила суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення приватизаційного органу Червоноградського управління житлово-комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля» від 21 лютого 1994 року № 34, яким проведено приватизацію квартири на АДРЕСА_1 на трьох осіб ОСОБА_4 і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру від 21 лютого 1994 року, видане приватизаційним органом Червоноградського управління житлово-комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля», згідно якого право власності на квартиру на АДРЕСА_1 оформлено на ОСОБА_4 і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/3 частині на кожного;

- визнати за нею право на проживання у квартирі на АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 01 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення приватизаційного органу Червоноградського управління житлово-комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля» від 21 лютого 1994 року № 34, яким проведено приватизвцію квартири на АДРЕСА_1 на ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_2 .

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на квартиру від 21 лютого 1994 року, видане приватизаційним органом Червоноградського управління житлово-комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля», згідно з яким право власності на квартиру на АДРЕСА_1 оформлено на ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_2 по 1/3 частині на кожного.

Стягнуто з відповідачів в рівних частках на користь позивача 1 102, 42 грн судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи вимоги в частині визнання рішення органу приватизації та свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, суд першої інстанції виходив із доведеності пзивачем порушення її прав на приватизацію спірної квартири. Крім того, суд зазначив, що позивач звернулась до суду з позовом у межах позовної давності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Львівської області від 03 липня 2018 року рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 листопада 2017 року в частині задоволених позовних вимог про визнання рішення органу приватизації та свідоцтва про право власності на квартиру недійсним скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд, погодившись із висновком суду першої інстанції про те, що право позивача на приватизацію спірної квартирибуло порушено, відмовив у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позивач звернулася до суду з позовом поза межами позовної давності, доводів щодо поважності причин пропуску цього строку не навела.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 аргументована тим, що суд апеляційної інстанції не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, не врахував надані нею докази на підтвердження позовних вимог і доводи, на які вона посилалась в обґрунтування цих вимог, та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову лише з підстав пропуску позовної давності.

Апеляційний суд не врахував, що вона з моменту досягнення повноліття не могла знати про її порушене право на приватизацію квартири і в силу обставин справи навіть не могла здогадуватись про те, що це було порушено, так як її було виселено фактично та знято з реєстрації у віці 4 років.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 доБюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними рішення органу приватизації та свідоцтва про право власності на майно та витребувано із Сокальського районного суду Львівської області зазначену справу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням приватизаційного органу Червоноградського управління житлово-комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля» від 21 лютого 1994 року № 34 проведено приватизацію квартири на АДРЕСА_1 на трьох осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що останнім видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру по 1/3 частині на кожного.

ОСОБА_1 з часу свого народження - з ІНФОРМАЦІЯ_4 була зареєстрована та проживала у спірній квартирі разом із батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та бабусею ОСОБА_3

05 січня 1998 року ОСОБА_1 була знята з реєстрації у спірній квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач досягла повноліття.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанціїнорм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 71 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)та статті 257 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно з частиною четвертою статті 261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Закінчення позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звертався за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 16 листопада 2016 року в справі №6-2469цс16, від 28 вересня 2016 року в справі №6-832цс15,від 14 вересня 2016 року в справі №6-2165цс15,від 29 жовтня 2014 року в справі № 6-152цс14, від 21 грудня 2016 року в справі № 6-1503цс16 та інших.

Як встановлено судами і не спростовано сторонами, позивач з народження і на час приватизації спірної квартири проживала у ній, про що вона вказала і у позовній заяві, її право на проживання ніким не оспорювалось, а відтак при передачі квартири у власність були порушені її права.

Позивач досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 і саме з цього часудля неї почався перебіг трирічноїпозовної давності.

До суду з позовом ОСОБА_1 звернулася у вересні 2016 року.

Представник відповідача подав заяву про застосування позовної давності.

Будь-яких обґрунтованих доводів про те, що, проживаючи постійноу спірній квартирі, позивач не володіла інформацією про її власника (власників), спосіб набуття такої квартири у власність або про певні перешкоди щодо отримання такої інформації, ненадання такої інформації, тощо, ОСОБА_1 не навела.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції правильно застосував у спірних правовідносинах позовну давність та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обгрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та з підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визначає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення буде обмеженою, оскільки сторони в розумінні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи є підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип юридичної визначеності, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (Пономарьов проти України, № 3236/03,& 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновку суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками апеляційного суду щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх спростував.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій відповідно до статтей 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Верховний Судне наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та переоцінювати доказизгідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін постанови апеляційного суду Львівської області від 03 липня 2018 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Львівської області від 03 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук