КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
369/205/17 Доповідач: Чобіток А.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 грудня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області , третя особа: державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В.М. про визнання недійсними рішення ради, державного акту та свідоцтва про право на спадщину , -

у с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому збільшивши розмір позовних вимог остаточно просила визнати незаконним рішення виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святшинського району Київської області №73/5 від 06 березня 2000 року про передачу ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 0,0183 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ; визнати незаконним державний акт серія ІV- КВ № 016432 на право власності на земельну ділянку 0,0183 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:5010, виданий на імя ОСОБА_3 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 01 квітня 2015 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Бєлякову Р.О. на земельну ділянку площею 0,0183 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ; судові витрати покласти на відповідача. При цьому зазначала, що 10 липня 1984 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу 21/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , за яким їй укористування перейшли конкретні приміщення та господарські споруди. Після смерті ОСОБА_3 у 2008 році спадщину прийняв її онук -ОСОБА_2 . Навесні 2015 року вона вирішила приватизувати земельну ділянку біля будинку, звернувшись до землевпорядної організації, представник якої влітку 2016 року повідомив, що дана земельна ділянка вже приватизована і належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .. З`ясувалось, що 06 березня 2000 року рішенням виконавчого комітету міської ради було передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0183 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 . У травні 2000 року ОСОБА_3 отримала державний акт на вищевказану земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:5010. Зазначає, що між нею та ОСОБА_3 був погоджений порядок користування земельною ділянкою, проте ОСОБА_3 самостійно змінила його, схеми користування 1984 року та 2000 року відрізняються. Будь-яких погодженьмеж земельних ділянок вона не отримувала. Частина земельної ділянки має відповідати розміру належної частини до будинку. Загальна площа земельної ділянки біля будинку складає 868 кв.м. Ураховуючи, що ОСОБА_3 належало 4/25 частин житлового будинку, то вона мала приватизувати земельну ділянку площею 138 кв.м. Натомість вона збільшила частину земельної ділянки на 45 кв.м. та площа складає вже 183 кв.м.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2019 року у задоволені позову було відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Уважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, належним чином не дослідивши висновок експерта, що має значення для справи,оскільки експерт надав відповіді на запитання суду, використовуючи матеріали цивільної справи, обґрунтував, підрахував та зробив висновки про те, що частка ОСОБА_3 від будинку, не відповідає частці землі, на якій розташовано цей будинок, а також змінена конфігурація та розмір земельної ділянки, наслідком чого є порушення прав її власності на землю. Проте суд у рішенні зазначив, що з експертного висновку неможливо віднайти відповіді на запитання, які жодна із сторін спору не висувала: про площу земельної ділянки в цілому біля будинку, яка площа земельної ділянки, залишилась у користуванні ОСОБА_1 , про погодження співвласника, яким чином відбулась заміна розміру меж конфігурації земельної ділянки. Суд першої інстанції також зробив необґрунтований висновок, що вона не надала доказів обставинам не погодження нею меж, самовільно встановлених ОСОБА_3 , та нібито не заявила клопотання про іх витребування, що спростовується матеріалами справи.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не надавав, до суду апеляційної інстанції не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, поштове відправлення було повернуто до суду з відміткою про те, що за вказаною адресою «адресат відсутній». Разом з тим, представник ОСОБА_2 - адвокат Вітер В.М., який представляв інтереси відповідача в суді першої інстанції, отримав судову повістку разом із апеляційною скаргою, унаслідок чого відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, ОСОБА_2 уважається повідомленим про день та час розгляду справи.

Судом першої інстанції установлено, що рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №46/4 від 19 березня 1984 року дозволено ОСОБА_3 , яка проживає в АДРЕСА_1 , продати 1/2 частину її житлового будинку житловою площею 56,4 кв.м., що належить їй на праві особистої власності - ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 як наймач. Працює ПМК-5 «Київтрансгаз». Склад сімї 3 чол.. ОСОБА_3 пенсіонерка і за станом здоров`я не вспромозі обслуговувати весь житловий будинок житловою площею 93,0 кв.м.

10 липня 1984 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу 21/25 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1 . Договором сторони погодили також, які приміщення будинку, господарські будівлі та споруди переходять в користування покупця. Згідно зіштампом, що міститься на договорі, право власності ОСОБА_1 на 21/25 частин указаного будинку зареєстровано.

05 травня 2000 року ОСОБА_3 отримала Державний акт (серія ІV-КВ №016432) про право власності на земельну ділянку площею 0,0183 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, який виданий на підставі рішення виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №73/5 від 06 березня 2000 року.

З листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області №9-10-0.62-710/2-18 від 19 січня 2018 року вбачається, що технічна документація на спірну земельну ділянку в управлінні відсутня, в архіві наявний архівний примірник державного акту, зареєстрованого на ім`я ОСОБА_3 ..

Згідно з висновком експерта №1-24/05 за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 24 травня 2018 року судовим експертом Гучко О.В.: «Встановити чи відповідають кути повороту, відстані від будинку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з плану розділу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , затверджену рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від 19 березня 1984 року, кутам повороту, відстані від будинку земельної ділянки, зазначеної в Державному акті на право власності на землю № 016432, виданого на ім`я ОСОБА_3 Боярською міською радою народних депутатів 05 травня 2000 року, площею 0,0183 га з кадастровим номером :01:002:5010, не вбачається за можливе, оскільки, на вказаних документах, дані, які підлягають порівнянню, не зазначені.

Розмір меж та конфігурація земельної ділянки, що зазначена на плані розділу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від 19 березня 1984 року, не співпадає з розміром меж та конфігурацією земельної ділянки, згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІV-КВ №016432 .

Частка 4/25 в будинку ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , від площі земельної ділянки 868 м2, що вказана в плані розділу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від 19 березня 1984 року, не відповідає частці земельної ділянки площею 0,0183 га, що зазначена в Державному акті на право власності на землю № 016432 , виданого на ім`я ОСОБА_3 Боярською міською радою народних депутатів 05 травня 2000 року, з кадастровим номером :01:002:5010.

Частка 4/25 в будинку ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , від площі земельної ділянки 600,00 кв.м., що зазначена в Договорі купівлі - продажу від 10.07.1984 р., не відповідає частці земельної ділянки площею 0,0183 га, що зазначена в Державному акті на право власності на землю № 016432, виданого на ім`я ОСОБА_3 Боярською міською радою народних депутатів 05 травня 2000 року, з кадастровим номером :01:002:5010».

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджено актовим записом про смерть №579 від 25 листопада 2008 року, складений виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області та свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

З матеріалів спадкової справи вбачається, що за життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно заповідала онукові ОСОБА_2 ..

01 квітня 2015 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори видано Бєлякову Р.О. свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,0183 га з кадастровим номером :01:002:5010, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд виходив із того, що чинним законодавством (на час отримання державного акту) обов`язковою умовою є погодження меж з суміжними землекористувачами, землевласниками, а приступати до використання земельної ділянки лише після встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документу, що посвідчує право постійного користування землею, забороняється. Тобто законом встановлена презумпція погодження меж. Без таких погоджень видача державних актів була та подальше використання є неможливим. Позивач не надала суду доказів обставинам щодо не погодження нею меж, самовільного встановлення меж ОСОБА_3 , не заявила клопотання про їх витребування у разі складнощів в їх отримання. Відсутність документального підтвердження, через незбереження їх в архівах управління, не може ототожнюватись з непогодження таких меж. Також судом ураховано, що після отримання державного акту ОСОБА_3 , ще за її життя, користувалась земельною ділянкою, будь-яких заперечень з боку позивача не було. Матеріали справи не містять доказів того чи по факту змінювались межі земельної ділянки з 1984 року. Не встановлено такої обставини і у проведеній судовій експертизі, оскільки експерт не досліджував зміну цієї межі по факту, а обмежився лише дослідженням документів. Разом з тим, з даного висновку не можливо встановити яка площа земельної ділянки в цілому біля будинку, яка площа земельної ділянки залишилась у користуванні ОСОБА_1 , відсутність погодження іншого співвласника, яким чином відбулась зміна розміру меж та конфігурації земельної ділянки

Також судомвраховано, що схема і площі ділянок погоджені як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_3 при наданні рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №46/4 від 19 березня 1984 року на дозвіл продажу частини будинку, про що поставили свої підписи. Пославшись на те, що дана схема жодною стороною не оскаржувалась з 1984 року, до суду ніхто не звертався, твердження позивача щодо порушення пропорційності, суд до уваги не взяв.

Також суд звернувувагуна те, що схемою розподілу в користування ОСОБА_3 переходила земельна ділянка площею 207 кв.м, а приватизувала остання земельну ділянку площею 183 кв.м. Не міститься в матеріалах справи і доказів в чому саме відбулась зміна конфігурації та площі земельної ділянки, аналежних та допустимих доказів того, що така зміна відбулась за рахунок земельної ділянки ОСОБА_1 матеріали справи не містять. В цілому в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо площі земельної ділянки, яка на даний час знаходиться біля будинку, яка перебуває в користуванні позивача, та яким чином приватизована земельна ділянка порушує право позивача на користування земельною ділянкою, що відведена їй в користування.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання рішення ради та державного акту недійсними задоволенню не підлягають. Оскільки свідоцтво про право на спадщину видано на підставі рішення та державного акту на право власності, для визнання недійсними яких суд підстав не знайшов, то не підлягає до задоволення і вимогапро визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_1 , обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та встановивши її обставини, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, оскільки він містить протиріччя, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами, а докази, надані сторонами, оцінені судом без взаємного зв`язку у їх сукупності.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» з подальшими змінами роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Звернувшись з даним позовом ОСОБА_1 зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу від 10.07.1984 року вона є власником 21/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а власником інших 4/25 частин зазначеного будинку була ОСОБА_3 .. У вказаному договорі площа земельної ділянки, на якій розташований будинок указана в розмірі 600 кв.м., разом з тим у плані-схемі розподілу земельної ділянки між нею та ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №46/4 від 19 березня 1984 року, яким надавався дозвіл ОСОБА_3 на продаж частини будинку, зазначений розмір земельної ділянки 868 кв.м. і їй виділено 668 кв.м. земельної ділянки, а ОСОБА_3 - 207 кв.м.. При оформленні приватизації на належну їй земельну ділянку, їй стало відомо, що ОСОБА_3 ще у 2000 році приватизувала земельну ділянку, про що отримала Державний акт, у якому належний їй розмір земельної ділянки становить 0,0183 га, проте план-схема земельної ділянки не відповідає конфігурації земельної ділянки зазначеної, у вищевказаних документах.

Стверджує, що розмір земельної ділянки, визначений ОСОБА_3 у акті на землю, не відповідає її частці будинку та конфігурації земельної ділянки, що порушує її права, як особи, яка бажає намір отримати право власності на землю.

Частинами 1, 2 ст.152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ст. 91 ЗК УРСР 1970 року, який діяв на час купівлі 21/25 частини будинку ОСОБА_1 , особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою.Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов`язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок.

Відповідно до ст. 22 ЗК України, 1990 року чинного на час прийняття оскаржуваного рішення, право володіння або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документу, що посвідчує це право. Приступати до використання наданої земельної ділянки (в тому числі і на умовах оренди) до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документу, що посвідчує право постійного користування землею, забороняється.

За ст. 23 ЗК України право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, районними радами народних депутатів.

Відповідно до ст. 42 ЗК України 1990 року, чинного на час отримання державного акту, громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою. Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов`язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі.

За ст. 6 ЗК України 1990 року, чинного на час отримання ОСОБА_3 державного акту на право власності на земельну ділянку, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); тощо. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

У відповідності до ст. 17 ЗК України 1990 року, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надала копію договору купівлі-продажу від 10.07.1984 року, за яким вона придбала 21/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та їй було надано в користування, коридор пл.,7 кв. м., коридор пл.,0,9 кв.м., санвузол пл.1,1 кв.м., ванна 3,3 м., кухня пл., 6, 4 кв.м., житлові кімнати 12,5 кв.м., 25,1 кв.м., 18, 8, кв.м, кухня 11, 6 кв.м., підвал літ. «А», сараї літ. «Б», «В», «Г», «Д», погреб під літ. «Г» , що згідно поетажному плану під номерами 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5,1-6, 1-7. При цьому в договорі зазначена площа земельної ділянки, на якій розташований будинок, розміром 600,00 кв.м ( а.с. 8- 11 том 1); копію рішення виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №46/4 від 19 березня 1984 року, яким надавався дозвіл ОСОБА_3 , яка проживає в АДРЕСА_1 , продати 1/2 частину її житлового будинку житловою площею 56,4 кв.м., що належить їй на праві особистої власності - ОСОБА_1 , у якому зазначено, що в користування ОСОБА_1 переходить земельна ділянка розміром 661 кв.м згідно зі схемою, що додається. Відповідно до плану розподілу земельної ділянки у зв`язку з продажем будинку, зазначено, що всього огороду 868 кв.м, у т.ч. за ОСОБА_3 - 207 кв.м, а за ОСОБА_1 - 661 кв.м ( а.с.6-7 том 1).

За клопотанням позивача судом було витребувано копію спадкової справи після померлої ОСОБА_3 , у якій міститься копія державного акту серії ІV-КВ №016432 про право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0183га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, який виданий на підставі рішення виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №73/5 від 06 березня 2000 року. У вказаному акті міститься кадастровий план земельної ділянки з описом меж ( а.с.88 том 1).

Також, за клопотанням позивача було витребувано з Управління з питань надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області рішення № 73/5 від 06 березня 2000 року виконкому Боярської міської Ради народних депутатів про передачу ОСОБА_4 у власність земельної ділянки площею 0,0183 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер :01:002:5010, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; з міськрайонного управліня Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені ГУ Держгеокадастру у Київській області технічну документацію на земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:5010 площею 0,0183 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом за №06-14/1360 від 21.10.2017 року Управління з питань надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області надало відповідь про те, що відповідно до пошуку за кадастровим номером :01:002:5010 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, було виявлено, що право власності на дану земельну ділянку зареєстровано за іншим громадянином на підставі інших документів. Відомості щодо права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , яке виникло на підставі рішення № 73/5 від 06 березня 2000 року виконкому Боярської міської Ради народних депутатів в реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 - відсутні, унаслідок чого передача вказаного рішення є неможливою ( а.с. 137 том 1).

Листами від 07.11.2017 року за № 9-10-0.65-16653/2-17 та від 19.01.2018 року за №9-10-0.62-710/2-18 Головне управління Держгеокадастру у Київській області повідомило, що в результаті здійсненого пошуку встановлено, що документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться в АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 в архіві Управління відсутня, оскільки не була передана розробником ( а.с.140 том 1).

Крім того, за клопотанням позивача ухвалою суду від 22.11.2018 року було призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам ТОВ «Український центр судових експертиз».

Відповідно до Висновку експерта №1-24/05 за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 24 травня 2018 року, складеного судовим експертом Гучко О.В.: «Встановити чи відповідають кути повороту, відстані від будинку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з плану розділу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , затверджену рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від 19 березня 1984 року, кутам повороту, відстані від будинку земельної ділянки, зазначеної в Державному акті на право власності на землю № 016432, виданого на ім`я ОСОБА_3 Боярською міською радою народних депутатів 05 травня 2000 року, площею 0,0183 га з кадастровим номером :01:002:5010, не вбачається за можливе, оскільки, на вказаних документах, дані, які підлягають порівнянню, не зазначені.

Розмір меж та конфігурація земельної ділянки, що зазначена на плані розділу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від 19 березня 1984 року, не співпадає з розміром меж та конфігурацією земельної ділянки, згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІV-КВ №016432 .

Частка 4/25 в будинку ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , від площі земельної ділянки 868 м2, що вказана в плані розділу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від 19 березня 1984 року, не відповідає частці земельної ділянки площею 0,0183 га, що зазначена в Державному акті на право власності на землю № 016432 , виданого на ім`я ОСОБА_3 Боярською міською радою народних депутатів 05 травня 2000 року, з кадастровим номером :01:002:5010.

Частка 4/25 в будинку ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , від площі земельної ділянки 600,00 кв.м., що зазначена в Договорі купівлі - продажу від 10.07.1984 р., не відповідає частці земельної ділянки площею 0,0183 га, що зазначена в Державному акті на право власності на землю № 016432, виданого на ім`я ОСОБА_3 Боярською міською радою народних депутатів 05 травня 2000 року, з кадастровим номером :01:002:5010».

Згідно положень статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України визначено - у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою такий акт визнається недійсним.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/884/16-ц зроблено висновок, що «визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, ефективним та окремим способом захисту та поновлення порушених прав у судовому порядку. Вказана правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 та у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-319цс15.

Так, у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 зроблено висновок, що «оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку».

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 , представник відповідача ОСОБА_5 просив застосувати позовну давність та у зв`язку з її спливом відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. По суті пред`явлених вимог пояснень відповідач ОСОБА_2 не надавав та будь-яких доказів на спростування вимог ОСОБА_1 не подавав.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору н власний розсуд.

Колегія суддів, оцінивши надані сторонами докази на підтвердження викладених ними обставин у їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав, за яких порушуються права позивача, оскільки зареєстрована земельна ділянка ОСОБА_3 , спадкоємцем якої є ОСОБА_2 , частка власності якого складає 4/25 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 від площі земельної ділянки 868 кв.м, що вказана в плані розділу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від 19.03.1984 року, не відповідає частці земельної ділянки площею 0,0183 га, що зазначена в Державному акті на право власності на землю №016432, виданого на ім`я ОСОБА_3 05.05.2000 року з кадастровим номером :01:002:5010. Також не відповідає частка 4/25 власності відповідача у вказаному будинку і від площі земельної ділянки 600 кв.м, що зазначена в Договорі купівлі-продажу від 10.07.1984 року, частці земельної ділянки площею 0,0183 га, що зазначена в Державному акті на право власності на землю №016432, виданого на ім`я ОСОБА_3 ..

При цьому, єдина наявна план-схема конфігурації земельної ділянки, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 , зазначеної в додатку до рішення виконавчого комітету Боярської міської ради від 19.03.1984 року про дозвіл на продаж частини будинку, не відповідає конфігурації земельної ділянки, зазначеної у Державному акті на право власності на землю №016432, виданого на ім`я ОСОБА_3 05.05.2000 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що державна реєстрація земельної ділянки кадастровий номер :01:002:5010 площею 0,0183 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку відбулась лише 12.12.2014 року на підставі технічної документації із змелеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості), за заявою ОСОБА_2 при оформленні спадщини після померлої ОСОБА_3 ( а.с.89 том 1).

Крім того слід зазначити, що частини 21/25 та 4/25 будинку АДРЕСА_1 відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, індексний номер витягу 35765324 від 01.04.2015 року, технічного паспорту БТІ від 28.11.2006 року, в натурі не виділені.

Будь-яка технічна документація землеустрою на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 відсутня.

Відсутня і технічна документація із землеустрою зі складання державних актів на право приватної власності на землю при видачі ОСОБА_3 . Державного акту про право власності на землю, хоча вказана документація є обов`язковою при оформленні права власності на землю і відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.99, N 43 зареєстрованої в Міністерстві

юстиції України 4 червня 1999 р. за N 354/3647, в редакції станом на дату видачі ОСОБА_3 Державного акту про право власності на землю та яка діяла на той час, повинна була бути розробленою у двох примірниках. Перший (з матеріалами польових вимірювань і обчислень) зберігається в районних (міських) відділах (управліннях) земельних ресурсів Держкомзему України, другий - у виконавця робіт.

Відсутність технічної документації із землеустрою позбавляє можливості також установити чи встановлювався взагалі дійсний розмір спірної земельної ділянки; чи встановлювались (відновлювались) в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки та межі обмежень на використання земельної ділянки; чи проводився аналіз матеріалів проекту відведення земельної ділянки; чи погоджувались з ОСОБА_1 , як співвласницею будинку, яка має право користування земельною ділянкою, межі земельної ділянки.

Окремо колегія суддів звертає увагу і на той факт, що рішення № 73/5 від 06 березня 2000 року виконкому Боярської міської Ради народних депутатів, яке стало підставою для оформлення ОСОБА_3 . Державного акут про право власності, також відсутнє.

Отже, на підставі викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що право позивача ОСОБА_1 , як користувача земельної ділянки, яка має право на отримання її у власність, та реєстрацію такого права, порушені внаслідок внесення невірних даних щодо розміру земельної ділянки ОСОБА_3 , який повинен відповідно до норм законодавства як на час видачі оспорюваного акту, так і на даний час, відповідати частці 4/25 будинку АДРЕСА_1 , проте не відповідає, що встановлено висновком судової земельно-технічної експертизи.

Проте на вказане суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення даної справи, унаслідок чого позовні вимоги про визнаня недійсними рішення та Державного акту підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 1301 Цивільного кодексу України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як убачається із матеріалів спадкової справи після померлої ОСОБА_3 ОСОБА_2 , 01.04.2015 року було видано Свідоцтво про право на спадщину, яке складається з земельної ділянки площею 0,0183 га з кадастровим номером :01:002:5010 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та належної померлій ОСОБА_3 на підстав Державного акта на право приватної власності на землю серії ( а.с. 105 том 1).

Зважаючи на те, що рішення виконкому та державний акт про право власноіт на землю визнаються судом недійсними, то і свідоцтво про право на спадщину, яке складається з земельної ділянки площею 0,0183 га з кадастровим номером :01:002:5010, видане ОСОБА_2 01.04.2015 року підлягає визнанню недійсним.

Суд апеляційної інстанції уважає, що не заслуговуює на увагу заява представника відповідача про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності, оскільки як вже зазначалось вище, що державна реєстрація земельної ділянки кадастровий номер :01:002:5010 площею 0,0183 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку відбулась лише 12.12.2014 року на підставі технічної документації із змелеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості), за заявою ОСОБА_2 при оформленні спадщини після померлої ОСОБА_3 ( а.с.89 том 1).

Даний позов ОСОБА_1 направлено поштою 30.12.2016 року.

При цьому будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 була обізнана про видачу ОСОБА_3 . Державного акету про право власності на землю, ОСОБА_2 не надано та на наявність таких не зазначено.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції уважає за необхідне для відновлення порушеного права позивача визнати недійсними рішення виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святшинського району Київської області №73/5 від 06 березня 2000 року про передачу ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 0,0183 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ; Державний акт серія ІV-КВ № 016432 на право власності на земельну ділянку 0,0183 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:5010, виданий на імя ОСОБА_3 ; свідоцтво про право на спадщину, видане 01 квітня 2015 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Бєлякову Р.О. на земельну ділянку площею 0,0183 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконним рішення №73/5 від 06 березня 2000 року виконкому Боярської міської ради народних депутатів про передачу ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 0,0183 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер :01:002:5010, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати незаконним Державний акт на право приватної власності серія ІV-КВ № 016432, виданий на ім`я ОСОБА_3 Боярською міською радою народних депутатів 05 травня 2000 року, на земельну ділянку площею 0,0183, кадастровий номер :01:002:5010, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом виданого на ім`я ОСОБА_2 державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В.М. 01 квітня 2015 року на земельну ділянку площею 0,0183 га кадастровий номер :01:002:5010, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В.Немировська

Т.І. Ящук