ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/8024/17
Провадження № 22-ц/4820/68/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Дубової М.В.,

учасники справи: представник апелянта ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2018 року (суддя Продан Б.Г.) за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

В квітні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (далі - ДТГО «Південно-Західна залізниця»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Деніокс» про визнання права власності на нежитлове приміщення загальною площею 300 кв.м, що знаходиться в місті Хмельницький з 4 км по 5 км смуги земельної ділянки на території Хмельницької міської ради, що оформлена Державним актом на право постійного користування серії НОМЕР_2 від 27.11.1998 року.

В грудні 2017 року заявлено зустрічний позов ДТГО «Південно-Західна залізниця» до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. За зустрічним позовом ДТГО «Південно-Західна залізниця» зазначає, що ОСОБА_5 самостійно побудував на смузі земельної ділянки з 4 км по 5 км на території Хмельницької міської ради двоповерхову капітальну споруду з бетонним фундаментом і впродовж 2016 року користувався вказаним приміщенням на власний розсуд. Зазначена будівля знаходиться в смузі відведення залізниці по головній колії Хмельницький-Шаровечка з 4 км по 5 км на земельній ділянці, яка згідно Державного акта про право постійного користування землею серія НОМЕР_1 від 27.11.1998 року знаходиться у постійному користуванні ДТГО «Південно-Західна залізниця», землю надано під залізничні колії. ДТГО «Південно-Західна залізниця» користується зазначеною земельною ділянкою, сплачує земельний податок. За причини самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_5, ДТГО «Південно-Західна залізниця» позбавлена права користування земельною ділянкою в повному обсязі.

Із врахуванням викладеного ДТГО «Південно-Західна залізниця» просило суд зобов'язати ОСОБА_5 вжити заходів щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 15,5726 га, що розташована на території Хмельницької міської ради, посвідченої Державним актом про право постійного користування землею серія НОМЕР_1 від 27.11.1998 року, а саме: знести побудовану двоповерхову капітальну будівлю з бетонним фундаментом, що знаходиться в місті Хмельницький з 4 км по 5 км смуги земельної ділянки Хмельницької міської ради, стягнути судовий збір.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 21 лютого 2018 року, за клопотанням ОСОБА_5, позовну заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14 вересня 2018 року в задоволенні зустрічного позову ДТГО «Південно-Західна залізниця» відмовлено.

В апеляційній скарзі ДТГО «Південно-Західна залізниця», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ДТГО «Південно-Західна залізниця».

В обґрунтування скарги представник апелянта вказує, що підставою для відмови в позові ДТГО «Південно-Західна залізниця» в рішенні суду зазначено ненадання доказів належності ОСОБА_5 на праві власності самовільно побудованої двоповерхової капітальної будівлі з бетонним фундаментом та відсутність доказів перешкоджання ОСОБА_5 ДТГО «Південно-Західна залізниця» в доступі до земельної ділянки, яка знаходиться у їх користуванні. Апелянт зазначає, що такий висновок суду першої інстанції є неправильним, оскільки ОСОБА_5 особисто звернувся із позовом до ДТГО «Південно-Західна залізниця» та в якому визнав, що збудував на смузі земельної ділянки з 4 по 5 км на території Хмельницької міської ради двоповерхову капітальну споруду з бетонним фундаментом загальною площею 300 кв.м і впродовж 2016 року без будь-яких перешкод користувався вказаним приміщенням на власний розсуд. Більше того, просив суд у поданій заяві визнати за ним право власності на зазначене приміщення.

Вважає, що викладене у позовній заяві письмове визнання ОСОБА_5 факту будівлі, користування і бажання визнати за ним право власності на нежитлове приміщення, відповідно до вимог ст.ст.76-80 ЦПК України, є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом того, що двоповерхова капітальна будівля з бетонним фундаментом належить ОСОБА_5, а тому, відповідно до вимог ст.82 ЦПК України, є обставиною, яка визнана учасником справи в заяві по суті справи і не підлягає доказуванню.

Мотивування суду щодо відсутності у земельної ділянки кадастрового номера, в зв'язку з чим не можливо точно встановити межу належної ДТГО «Південно-Західна залізниця» земельної ділянки як і місце розташування об'єктів є безпідставним, оскільки в матеріалах справи є копія Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою від 27.11.1998 року серії НОМЕР_2, яким чітко визначена смуга відведення залізниці на території Хмельницької міської ради.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про недоведення факту належності ОСОБА_5 на праві власності двоповерхової капітальної будівлі з бетонним фундаментом та відсутні докази перешкоджання ОСОБА_5 позивачу в доступі до земельної ділянки площею 15,5761 га, що розташована на території Хмельницької МР та посвідчена Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_2 від 27.11.1998 року.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Судом встановлено, що згідно Державного акта на право постійного користування землею серія НОМЕР_2 від 21.11.1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за НОМЕР_3, Державному територіально-галузевому об'єднанню «Південно-Західна залізниця» надано у постійне користування 15,5726 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування (а.с.57-59).

Згідно акта обстеження земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 16 червня 2016 року право на земельну ділянку залізниці площею 15,572 га, що розташована на території Хмельницької міської ради Хмельницької області посвідчено Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_2 від 21.11.1998 року, кадастровий номер земельній ділянці не присвоєно. В смузі відведення залізниці по головній колії Хмельницький - Шаровечка з 4 км по 5 км виявлено двоповерхову капітальну споруду з бетонним фундаментом (гаражі, склади). Власників металевих торгівельних кіосків, прилавків для здійснення торгівлі непродовольчими товарами не встановлено (а.с.44-45).

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Згідно зі статтею 152 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час звернення позивачів до суду) держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ст.212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільним зайняттям земельної ділянки вважаються будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Отже, самовільному зайняттю земельних ділянок притаманні такі юридичні ознаки: з об'єктивної сторони - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне заволодіння чи використання земельної ділянки; відсутність при цьому відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її відчуження або надання у користування; відсутність вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки; такі дії є неправомірними, тобто їх правомірність не закріплена нормативно-правовим актом України; з суб'єктивної сторони - такі дії є винними.

Відповідно до ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, ДТГО «Південно-Західна залізниця» просила суд зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 15,5726 га, а саме, привести земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення побудованої двоповерхової будівлі з бетонним фундаментом, що знаходиться в м. Хмельницький з 4 км до 5 км смуги земельної ділянки Хмельницької міської ради.

Однак матеріали справи належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів про належність побудованої двоповерхової будівля з бетонним фундаментом, що знаходиться в м. Хмельницький з 4 км до 5 км смуги земельної ділянки Хмельницької міської ради, ОСОБА_5, не містять.

Одна позовна заява ОСОБА_5, без будь-яких інших доказів, про визнання за ним права власності на нежитлове приміщення загальною площею 300 кв.м, що знаходиться в м. Хмельницький з 4 км до 5 км смуги земельної ділянки на території Хмельницької міської ради, яка була судом в подальшому залишена без розгляду не є таким доказом.

Окрім того, як вбачається із акта обстеження земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 16 червня 2016 року право користування за позивачем на земельну ділянку залізниці площею 15,572 га, що розташована на території Хмельницької міської ради Хмельницької області посвідчено Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_2 від 21.11.1998 року, однак кадастровий номер земельній ділянці не присвоєно. Тобто, не зазначено межі спірної ділянки, координати поворотних точок, місце розташування спірної двоповерхової будівлі.

Клопотань, ні в суд першої інстанції, ні в суд апеляційної інстанції щодо призначення експертиз від учасників справи не надходило.

Зважаючи на зазначене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю є правильним.

Доводи апеляційної скарги, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 січня 2019 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк