ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

04 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа №212/10710/13-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі судді Зубакової В.П., розглянувши матеріали апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 на повторне заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Повторним заочним Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 131).

08 листопада 2019 року відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою на повторне заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Згідно п.13 ч. 1 Розділу ХІІІ (Перехідні положення) ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII, судові рішення, ухвалені судами першої інстранції до набрання чинності цією редакцією Кодеку, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами на судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до 15 грудня 2017 року, судом апеляційної інстанції перевіряється дотримання особою, яка подає апеляційну скаргу, строків на апеляційне оскарження встановлених ЦПК України, в редакції до набрання чинності Закону № 2147-VIII, тобто до 15 грудня 2017 року.

Апеляційне провадження не може бути відкрито, оскільки, згідно ст. 297 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року, апеляційна скарга подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або, якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними, залишається без руху.

Згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_1 не була присутньою при проголошенні повторного заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року, а тому для неї строк на апеляційне оскарження цього рішення розпочинається з дати отримання копії цього рішення.

Згідно зворотного поштового рекомендованого повідомлення, копію повторного заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року отримано ОСОБА_1 23 грудня 2014 року (а.с. 144).

25 липня 2019 року ОСОБА_3 , діючи через свого представника ОСОБА_4 , ознайомилась з матеріалами цивільної справи, у тому числі й оскаржуваним рішенням суду (а.с. 165-166), тоді як апеляційну скаргу подано до суду 08 листопада 2019 року, тобто з пропуском процесуального строку встановленого ч.1 ст. 294 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року.

Твердження відповідачки ОСОБА_3 про те, що строк на апеляційне оскарження повторного заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року має обраховуватися для неї від дати отримання ухвали Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 27 серпня 2019 року про повернення її заяви про перегляд повторного заочного рішення є помилковим, адже, згідно ч. 3 ст. 232 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, тобто, подання відповідачкою ОСОБА_1 заяви про перегляд повторного заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року не передбачено нормами ЦПК України та не змінює для неї порядок оскарження цього рішення.

При цьому, необхідно зауважити на тому, що повторне заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року містить чітке роз`яснення для учасників справи про порядок його оскарження у суді апеляційної інстанції, а тому посилання відповідачки ОСОБА_1 на те, що вона не знала про цей порядок до постановлення ухвали Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 27 серпня 2019 року про повернення її заяви про перегляд повторного заочного рішення колегією суддів приймаються критично.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані".

Враховуючи те, що викладені в клопотанні про поновлення пропущеного процесуального строку причини не можна вважати істотними обставинами, якій об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 оскаржити судове рішення в апеляційному порядку протягом десятиденного строку з моменту отримання копії цього рішення суду, подану апеляційну скаргу необхідно залишити без руху та надати останній строк для звернення до апеляційного суду з заявою про поновлення строку, із обов`язковим зазначенням причин пропуску процесуального строку, та доказів на підтвердження поважності цих причин.

Керуючись ч. 3 ст. 357 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 на повторне заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року залишити без руху для звернення до апеляційного суду з заявою про поновлення пропущеного процесуального строку, для чого надати строк для усунення названих вище недоліків - десять днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Попередити особу, яка подає апеляційну скаргу, що на випадок невиконання даної ухвали в названий строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнанні неповажними, суд відмовить у відкритті апеляційного провадження, і апеляційна скарга буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: