Справа № 648/227/18
Провадження № 2/648/25/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року смт. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Рибас А.В.,

за участю секретаря Кравченко В.Ю., Когут Є.А.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Білозерка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та просить суд визначити їй додатковий строк терміном два місяці для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її батька ОСОБА_6. В обґрунтування своєї позовної заяви зазначила, що 17.04.2015 року в м.Люблін (ОСОБА_7) помер її батько ОСОБА_6, який поїхав у гості до своєї молодшої доньки ОСОБА_5 - відповідача у справі. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинок №62 по вул.Мостобудівників у с.Висунці Білозерського району Херсонської області та грошові кошти в сумі 16971,37 грн. Згідно заповіту ОСОБА_6, посвідченого секретарем Музиківської сільської ради Білозерського району Херсонської області 14.08.2012 року, останній заповів усе належне йому майно відповідачу - ОСОБА_5 та відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкові грошові кошти. Посилаючись на те, що вона перебуває на пенсії за віком з 17.12.2009 року та є непрацездатною, з 2005 року до моменту відкриття спадщини проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідно до ст.1241 ЦК України, має право на обовязкову частку спадщини, незалежно від змісту заповіту. Маючи намір прийняти спадщину, 25.01.2018 року вона звернулася з відповідною заявою до державного нотаріуса Білозерської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, проте у прийнятті заяви їй було відмовлено, у звязку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини, при цьому їй було розяснено, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини може бути вирішено судом. Оскільки батько позивача - ОСОБА_6 проживав у відповідача, помер та похований у ОСОБА_7, а сама відповідач в силу взаємовідносин, які між ними склалися, не повідомила позивача про смерть батька та про його смерть позивач дізналася випадково від спільних знайомих лише у серпні 2017 року, вважала причини пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини поважними, просила задовольнити її позовні вимоги та визначити їй додатковий строк терміном в два місяці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, який помер 17.04.2015 року.

В судовому засіданні позивач та представники позивача позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав, вважали, що відповідач створила умови для того, щоб позивач не була обізнана про факт смерті батька, а також звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відповідач надала підроблені та неправдиві довідки щодо осіб, які були зареєстровані разом із спадкодавцем у с.Висунці Білозерського району Херсонської області, внаслідок чого відповідачу було безпідставно видано свідоцтво про право на спадщину, чим порушено права позивача.

Відповідач та представник відповідача позов не визнали, вважали що викладені у позовній заяві обставини не відповідають дійсності, оскільки позивач була обізнана про проживання батька разом з відповідачем у ОСОБА_7 та про його смерть, відповідач повідомила про це їх родичам, а також перебуваючи в України з травня по листопад 2015 року та здійснюючі оформлення документів після смерті ОСОБА_6, особисто повідомляла про смерть батька позивачу, вважали заявлені позовні вимоги необґрунтованими та вказані позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини неповажними, тому в позові просили відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідка ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_6) народилася 04 жовтня 1954 року в м.Херсоні, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-АВ №626446, виданим повторно 12.11.1970 року РАГС м.Херсона, в якому її батьком зазначений ОСОБА_6, матірю - ОСОБА_10. 21 вересня 1973 року ОСОБА_11 уклала шлюб з ОСОБА_12 та її прізвище після реєстрації шлюбу змінено на «Добрянська», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КГ №046571, актовий запис №685, виданим повторно 13.08.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, наявного в матеріалах спадкової справи, серії І-ЯК №524281, виданого 08.05.1966 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 також є батьками ОСОБА_13, яка народилася 16.04.1966 року, актовий запис №1422. 26 січня 1990 року ОСОБА_13 уклала шлюб з ОСОБА_14, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, актовий запис №62, прізвище подружжя після реєстрації шлюбу «Якубчик», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-КГ №378100, виданим 26.01.1990 року Комсомольським ЗАГС м.Херсона.

Відповідно до договору міни №2871 від 24.10.1997 року, укладеного на Товарній біржі «Ізумруд» у м.Херсоні, витягу з рішення №51 від 29.11.2017 року виконавчого комітету ОСОБА_15 сільської ради Білозерського району Херсонської області «Про присвоєння адресу», ОСОБА_6 та ОСОБА_10 були власниками житлового будинку, розташованого за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с.Висунці, вул.Мостобудівників, буд.62.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-КГ №138293, виданого 04.10.2002 року ОСОБА_15 сільською радою Білозерського району Херсонської області, ОСОБА_10 померла 03.10.2002 року, про що складено актовий запис №33.

Із копії свідоцтва про смерть серії АА 0898288, номер в реєстрі USC/OS/3, виданого РАЦС міста Люблін Воєводства Люблінського Республіки ОСОБА_7, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, помер 17.04.2015 року в м.Люблін, справжність підпису перекладача ОСОБА_16 засвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_17 09.06.2015 року.

Відповідно до довідки №92, виданої позивачу ОСОБА_15 сільською радою Білозерського району Херсонської області 29.01.2018 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер 17.04.2015 року, був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_5, по день своєї смерті, за вказаною адресою на день смерті ОСОБА_6 були зареєстровані ОСОБА_18 - племінник та ОСОБА_4 - дочка.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що довідки про місце проживання спадкодавців та зареєстрованих з ними осіб складаються та видаються у ОСОБА_15 сільській раді Білозерського району Херсонської області відповідно до даних відображених у погосподарських книгах.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне йому вищевказане нерухоме майно та грошовий вклад в АТ «Державний Ощадний банк України».

Зі спадкової справи №214/2015 (номер у спадковому реєстрі 57552362), заведеної 10.06.2015 року в Білозерській державній нотаріальній конторі на підставі заяви ОСОБА_5 про прийняття спадщини вбачається, що відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Музиківської сільської ради Білозерського району Херсонської області 14.08.2012 року, ОСОБА_6 заповів усе належне йому майно своїй дочці ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_6.

16.11.2015 року державним нотаріусом Білозерської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошовий вклад та картковий рахунок на суму 16971,37 грн. в АТ «Державний Ощадний банк України» ОСОБА_5, що підтверджується копією вказаного свідоцтва та витягом №42132348 від 16.11.2015 року про реєстрацію видачі свідоцтва про право на спадщину в спадковому реєстрі за №58216202, в той же час відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього.

25 січня 2018 року до державного нотаріуса Білозерської державної нотаріальної контори звернувся представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 із заявою про видачу розяснення щодо спадкового майна, у звязку з відсутністю заяви про прийняття спадщини його довірителем після померлого 17.04.2015 року ОСОБА_6, та в цей же день державним нотаріусом Білозерської державної нотаріальної контори видано лист-розяснення про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в звязку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття.

Згідно п.24 вищевказаної постанови Пленуму, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною другою статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням вищевикладеного, суд не приймає до уваги твердження позивача та її представників про створення відповідачем ОСОБА_5 перешкод для прийняття спадщини позивачем, а саме: не повідомлення позивача про смерть батька ОСОБА_6 та подання нотаріусу довідок, що не відповідають дійсності, оскільки, по перше, вказані обставини не доведені позивачем та є припущенням, по-друге, вказані докази є неналежними, в звязку з тим, що факт подання або не подання будь-яких довідок відповідачем не стосується предмета доказування у вказаній справі.

Крім того, в силу ч.3 ст.1272 ЦК України закон зобовязує саме позивача у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, вчинення та наслідки цієї обовязкової дії спадкоємця не залежать від дій або бездіяльності будь-яких інших осіб.

З урахуванням встановлених судом обставин справи, предметом доказування в якій є обставини, що підтверджують наявність у позивача поважних причин неподання заяви про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку, суд дійшов переконання, що звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_4 не надала належних та допустимих доказів того, що їй не було відомо про смерть спадкодавця та що існували об'єктивні, непереборні, істотні труднощі для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, в звязку з чим суд вважає, що позивач не виконала свій процесуальний обовязок щодо доведення тих обставин, на які посилалась як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України від 27 вересня 2012 року (справа №6-85цс12), 12 листопада 2015 року (справа №6-1486цс15), 14 вересня 2016 року (справа №755/7357/15-ц) та Верховного Суду від 06 червня 2018 року (справа №61-200св18), якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався своїм правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту у судовому порядку.

З урахуванням викладеного вище, суд не вбачає підстав для визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними і вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 10-12, 77, 78, 81, 209, 263-265, 268, 273 ЦПК України, на підставі ст.ст.1241, 1268, 1272 ЦК України, суд -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду через Білозерський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28 березня 2019 року.

Суддя Рибас А.В.