Справа № 297/399/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого Гецко Ю. Ю.,

за участю секретаря судового засідання Михайліченко І. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 про збільшення розміну аліментів,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов мотивований тим, що рішенням Берегівського райсуду від 23.01.2013 року з відповідача стягнуто аліментів в користь позивачки на утримання дітей, в розмірі 350 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка зазначає, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів (350 грн.) є недостатньою для матеріального утримання дітей, останні знаходяться на повному утриманні та вихованні позивачки, вказаних коштів не вистачає навіть для придбання необхідних речей та продуктів харчування. Батько дітей відповідач ОСОБА_3 , додатково коштів крім сплати аліментів визначених рішенням суду, на утримання дітей не надає. Враховуючи наведені обставини, позивачка просить збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів по 1500 грн. щомісячно для утримання кожної дитини, і до досягнення нею повноліття.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився.

Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Встановлено, що сторони є батьками дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких рішенням Берегівського районного суду від 23.01.2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти в розмірі по 350 гривень щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Сторони проживають нарізно.

Водночас із часу стягнення аліментів рішенням Берегівського районного суду від 23.01.2013 року обставини, що мали значення для визначення судом розміру грошового утримання з батька для дитини та способу стягнення аліментів, істотно змінилися.

За визнанням обох сторін, відповідач не має офіційного постійної місця роботи та регулярного заробітку (доходу) на території України, наявність яких враховувалася при визначенні судом раніше розміру та способу стягнення аліментів.

З урахуванням такої динаміки прожиткового мінімуму доводи позивача про те, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дитини стало обходитись значно дорожче відповідають дійсним обставинам. Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч.ч. 1, 3 ЦПК України).

За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (норми матеріального права в редакції, чинній на час пред`явлення позову), прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення.

За таких умов, незмінну за способом визначення і незначну за розміром протягом тривалого часу матеріальну участь батька у матеріальному забезпеченні дитини не можна визнати такою, що враховує реальні обставини та потреби дитини. З часом відносний розмір такої матеріальної участі лише зменшується та перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини.

За приписами СК України:

батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180);

за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ст. 181 ч. 3);

розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 ч. 2);

частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 ч. 1);

суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону; той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 184 ч.ч. 1, 2, 3).

Отже, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за наявності обставин, що мають істотне значення, безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни, зокрема, його матеріального стану та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 ч. 1 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України). За змістом положень ст. 191 ч. 1 і ст. 192 ч. 1 СК України, у випадку звернення по збільшення розміру раніше стягнутих аліментів правило про стягнення аліментів за рішенням суду від дня пред`явлення позову не застосовується, аліменти у збільшеному розмірі, у випадку відповідного задоволення вимоги, стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили.

Тож слід визнати, що матеріальне становище одержувача аліментів як одна з умов, із якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру як такі.

Верховний Суд України у постанові від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 висловив правову позицію (з урахуванням відповідної редакції закону), згідно із якою СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України); ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом; право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням; з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки); отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.ст. 182, 183, 184 СК України).

Суд враховує як позицію позивача, визнавши вимогу позивача про стягнення з відповідача по 1500,00 грн. аліментів щомісячно достатньо обґрунтованою. На переконання суду, з урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту, аліменти у твердій грошовій сумі 1500,00 грн. на дитину протягом достатньо тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання у розмірі, близькому до половини розміру відповідного прожиткового мінімуму, узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін.

Стосовно доводів позовної заяви в частині стягнення з відповідача судових витрат суд прийшов до наступного висновку.

Ціна позову була визначено позивачем згідно із положеннями ст. 80 ч. 1 п. 3 ЦПК України виходячи із сукупності всіх виплат, таким чином, у частині розподілу судового збору з відповідача слід стягнути 704,8 грн судового збору в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 82, 89, 137, 141, 206, 229, 235, 247 ч. 2, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. 192, ч. 2 ст. 182 СК України, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», абз. 4 п. 17, абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 мешканця АДРЕСА_1 на підставі рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 січня 2013 року на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 мешканця АДРЕСА_1 користь ОСОБА_2 , мешканки АДРЕСА_2 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 мешканця АДРЕСА_1 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 (одну тисячу пятсот) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 мешканця АДРЕСА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Гецко Ю. Ю.