КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Остапчук Т.В.
№22-ц/824/1562/2019 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів Оніщука М.І.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4 та ОСОБА_5, поданою представником ОСОБА_6 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, Відділу реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в місті Києві про визнання батьківства та внесення змін до актового запису, -

В С Т А Н О В И В

У вересні 2014 року ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом про визнання батьківства та внесення змін до актового запису.

Позов обґрунтовував тим, що у липні 2013 в аеропорту містаСтамбула він познайомився з громадянкою України ОСОБА_3 У період з липня по жовтень 2013 віндекілька разів приїздив до міста Києва задля зустрічей з ОСОБА_3 Під час перебування в місті Києві проживали з ОСОБА_3 у одному номері готелю, багато часу проводили разом, між ними виникли інтимні стосунки та любовні почуття.

У середині вересня 2013р. ОСОБА_3 повідомила його про те, що вона вагітна від нього. У період з 30.09.2013р. по 03.10.2013 він разом з ОСОБА_3 та матір'ю останньої перебували на відпочинку у м. Дубаї, де 01.10.2013р. звернулися до медичного центру «SaudiGermenHospitalsGroup», в якому було діагностовано п'ятитижневу вагітність ОСОБА_3 та зроблено відповідні медикаментозні призначення.

Після повернення з відпочинку в м. Дубаї, ОСОБА_3 повідомила його, що її батько категорично проти їхніх відносин, після чого остання вимкнула відомі засоби зв'язку та перестала відповідати на електронні листи.

Він неодноразово направляв своїх довірених осіб для розмови з батьком ОСОБА_3, робив пропозиції щодо одруження, придбання житла для майбутньої родини, заснування та реєстрації за ОСОБА_3 спільного бізнесу, але всі спроби налагодити стосунки не дали результату, відповідь була негативна.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_9, який на думку позивача, є його сином.

Ураховуючи наведене та з усіма уточненнями просив суд:

визнати його батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1;

зобов'язати Відділ реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції виключити відомості з актового запису № 1369 від 19.06.2014, зробленого Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції, про ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, як батька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1;

зобов'язати Відділ реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції внести зміни до актового запису № 1369 від 19.06.2014, зробленого Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції, зазначивши його батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1;

зобов'язати Відділ реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції внести зміни до актового запису № 1369 від 19.06.2014р., змінивши прізвище та по-батькові ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, з «ОСОБА_9» на «ОСОБА_9», з «ОСОБА_9» на «ОСОБА_9», та зазначити прізвище ім'я по батькові «ОСОБА_9».

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина Ізраїлю, батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Виключено відомості з актового запису № 1369 від 19.06.2014, зробленого Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції, про ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, як батька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язано Відділ реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції внести зміни до актового запису № 1369 від 19.06.2014, зробленого Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції, зазначивши ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина Ізраїлю, батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язано Відділ реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції внести зміни до актового запису № 1369 від 19.06.2014 ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, зробленого Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції, змінивши прізвище «ОСОБА_9» на «ОСОБА_9», по-батькові «ОСОБА_9» на «ОСОБА_9»

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що у відповідності зі ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати справи з іноземним елементом, якщо у справі про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні. Разом з тим, позивачем не надано доказів існування у нього в Україні місця проживання, тому провадження в справі було відкрито з порушенням прямої заборони Закону України.

Позивачем не надано жодних доказів близьких стосунків, спільного проживання, ведення спільного господарства та того, що він є батьком дитини.

Вважає фото, надані позивачем, неналежними та недопустимими доказами в рамках даної справи.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що в матеріалах справи немає жодного документу, який би підтверджував факт існування між позивачем та ОСОБА_3 сталих близьких інтимних стосунків, а всі його доводи базуються виключно на припущеннях та копіях фото, з яких неможливо зрозуміти де, коли, за яких умов вони були зроблені.

У матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували також спільне проживання або факт ведення спільного господарства, факт виявлення турботи щодо дитини з боку позивача або будь-який документ, зі змісту якого вбачалося б, що ОСОБА_3 визнає батьківство будь-якої іншої людини крім свого чоловіка.

ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з"явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення їм поштових відправлень відповідно 05.12.2018 та 06.12.2018.

Відділу реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в місті Києві про час та місце розгляду справи повідомлений 05.12.2018.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників ОСОБА_3 та ОСОБА_7, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 26.02.2014 зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1, виданого 26.02.2014р. Відділом РАЦС Печерського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 245.

Згідно актового запису про народження № 1369, вчиненого 19.06.2014 Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_9, його батьком записаний ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а матір'ю - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_11 посилався на те, що в липні 2013 року між ним і ОСОБА_3 виникли інтимні стосунки та 01.10.2013 в медичному центрі «SaudiGermenHospitalsGroup» було діагностовано п'ятитижневу вагітність ОСОБА_3 Вважаючи себе батьком дитини, у актовому записі про народження якої зазначено, що його батьком є ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, звернувся до суду за захистом своїх прав із позовом про визнання свого батьківства щодо свого сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується в повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

У відповідності до ч.2 та ч.3 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлено особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

На підтвердження своїх доводів щодо наявності близьких стосунків, позивач до позовної заяви надав світлини з їх спільного відпочинку.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 посилається на те, що світлини є підробними.

При цьому суду за весь період розгляду справи не надано жодного підтвердження цьому факту.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_5 та його представник не надав суду доказів на підтвердження того, що батьківство позивача виключається, оскільки саме він є біологічним батьком дитини.

Таким безумовним доказом міг бути висновок судово-медичної експертизи методом ДНК стосовно визначення біологічного батьківства ОСОБА_5, який записаний батьком дитини.

У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_7 пояснив, що до даної справи долучена цивільна справа про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з якої вбачається, що в мотивувальній частині рішення Києво-Святошинського районного суду від 16.03.2016 про розірвання шлюбу сторін зазначено, що заявники стверджували, що шлюбно-сімейні стосунки не підтримують з лютого 2011 року, не ведуть спільне господарство.

Ухвалою суду першої інстанції від 26.11.2014 було задоволено клопотання представника позивача про призначення судово-медичної експертизи методом ДНК, на вирішення якої поставлено питання стосовно визначення біологічного батьківства позивача ОСОБА_7 відносно дитини ОСОБА_9, матір'ю якого є відповідач ОСОБА_3

Проведення експертизи було доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. Також ухвалою суду зобов'язано позивача ОСОБА_7 та відповідача ОСОБА_3 разом з дитиною ОСОБА_9 з'явитись до експертної установи у визначений час для збору необхідного матеріалу.

Відповідач ОСОБА_3 на призначений час відбору зразків крові повторно не з'явилась та не надала жодних пояснень щодо поважності причин неявки до Відділенням судово-медичної генетичної ідентифікації для відбору зразків крові.

Відповідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід.

Після повернення матеріалів справи із експертної установи та відновлення провадження, ухвалою суду від 16.11.2015р. було повторно призначено судово-біологічну експертизу методом ДНК, на вирішення якої поставлено питання стосовно визначення біологічного батьківства позивача ОСОБА_7 відносно дитини ОСОБА_9, матір'ю якого є відповідач ОСОБА_3, проведення експертизи було доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. Також ухвалою суду було зобов'язано позивача ОСОБА_7 та відповідача ОСОБА_3 разом з дитиною ОСОБА_9 з'явитись до експертної установи у визначений час для збору необхідного матеріалу, а також зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення відповідача ОСОБА_3 від проведення судово-біологічної експертизи застосувати примусовий привід на проведення експертизи. Дана ухвала неодноразово за клопотанням відповідачки направлялась на виконання.

Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленою про день, час і місце проведення відбору зразків крові, в черговий раз не з'явилася у приміщення Відділення судово-медичної генетичної ідентифікації та не надала суду жодних пояснень щодо поважності причин неявки для відбору зразків крові.

З огляду на зазначене, судом застосовано ч. 1 ст. 146 ЦПК України(в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення), яка передбачала, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Ураховуючи те, що сторонам було роз'яснено про наслідки ухилення від участі в експертизі та з огляду на факти ухилення відповідача ОСОБА_3 від участі в проведенні судово-біологічної експертизі у справі шляхом неодноразової неявки до Відділенням судово-медичної генетичної ідентифікації для відбору зразків крові, що унеможливило проведення вказаної експертизи, суд дійшов вірноговисновку про задоволення вимог визнання батьківства ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина Ізраїля, відносно ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також при ухваленні даного рішення судом враховано, що жодних доказів, які б спростовували вимоги позовної заяви ОСОБА_7 відповідачами подано не було.

При розгляді апеляційних скарг відповідачем ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції також було заявлено клопотання про призначення судово-генетичної експертизи та ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2017 року дане клопотання було задоволено та призначено судово-генетичну експертизу методом ДНК на вирішення якої поставлено питання: «Чи є ОСОБА_11 батьком ОСОБА_9, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1» Також даною ухвалою було зобов'язано ОСОБА_11 та ОСОБА_3 з'явитися разом з ОСОБА_9 до експертної установи.

Разом з тим, для відбору зразків, у призначені експертною установою дні, а саме 27.10.2017 року та 24.11.2017 року ОСОБА_11 з'явився для відбору зразків крові, а ОСОБА_3 з дитиною на відбір зразків крові не з'явилася.

У зв'язку з зазначеним, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2018 року було повторно призначено судово-генетичну експертизу методом ДНК на вирішення якої поставлено питання: «Чи є ОСОБА_11 батьком ОСОБА_9, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1» Також даною ухвалою було зобов'язано ОСОБА_11 та ОСОБА_3 з'явитися разом з ОСОБА_9 до експертної установи.

Проте, 18 травня 2018 року ОСОБА_3 не з'явилася до експертної установи на відбір зразків крові, у зв'язку з чим, ухвала повернута до суду без виконання.

У свою чергу колегія суддів враховує ст.109 ЦПК України, якою визначено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З огляду на те, що ОСОБА_3 не одноразово ігнорувала вимоги ухвал суду та експертів щодо обов'язку з'явитися до експертної установи разом з дитиною для відбору зразків крові, колегія суддів приходить до висновку про свідоме ухилення відповідачем від покладеного на неї обов'язку та вважає за можливе визнати факт не спростування відповідачем батьківства позивача відносно дитини ОСОБА_9, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, а суд з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку.

Оскільки позовна вимога про визнання батьківства була задоволена, відповідно, суд дійшов висновку про задоволення решти вимог позову, які мають похідний характер.

Зокрема, з урахуванням п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судом першої інстанції також було задоволено вимогу щодо зобов'язання Відділу РАЦС Печерського РУЮ виключити відомості з актового запису № 1369 від 19.06.2014р. про відповідача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, як батька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1

Оскільки позовні вимоги позивача про визнання батьківства та виключення запису про виключення відомостей про відповідача ОСОБА_5 як батька з актового запису про народження дитини ОСОБА_9 були задоволені, суд дійшов висновку про задоволення вимоги щодо зобов'язання Відділу РАЦС Печерського РУЮ внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_9 зазначивши батьком дитини ОСОБА_7.

Суд, з урахуванням положень ст.ст.145,147 СК України, та у зв'язку з відсутністю заперечень з боку ОСОБА_3, змінив прізвище та по батькові дитини - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, на прізвище та ім'я батька, а саме: з «ОСОБА_9» на «ОСОБА_9» та з «ОСОБА_9» на «ОСОБА_9» та обґрунтовано роз'яснив, що дитина, досягнувши відповідного віку, матиме право змінити прізвище у загальному порядку, встановленому законом.

Апеляційні скарги не містять доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду в частині задоволення похідних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_3 про непідсудність даної справи судам України з огляду на положення ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» та не надання позивачем доказів існування у нього в Україні місця проживання колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно ч.1 ст. 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно ст. 65 Закону України «Про міжнародне приватне право», встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження.

Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є, що визначено в статті 16 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Згідно ст. 7 Закону України «Про громадянство» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

На момент народження ОСОБА_9, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його мати ОСОБА_3 була громадянкою України. Державна реєстрація народження дитини була здійснена Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Отже, дитина є громадянином України, та її особистим законом є право України, тому, в даному випадку, підлягає застосуванню правило, закріплене в ст. 65 Закону України «Про міжнародне приватне право», яким визначено, що встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження, тобто в даному випадку законодавством України та спір підсудний саме судам України.

Посилання в апеляційній скарзі на п. 4 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», яка визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом, якщо у справі про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні, як на підставу для скасування рішення, є необґрунтованими, оскільки дана правова норма розширює коло справ з іноземним елементом, підсудних судам України, а не звужує його.

За загальним правилом внутрішньої територіальної підсудності, в редакції, яка діяла на час звернення до суду з даним позовом,позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування (ч.1 ст. 109 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Печерського району м. Києва.

Крім того, колегія суддів враховує також висновки ухвали Апеляційного суду міста Києва від 13 січня 2016 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 16 листопада 2015 року про відмову у закритті провадження в справі з підстав порушення правил підсудності відхилено.

Приймаючи до уваги місце проживання дитини на час подання позову - держава Україна, громадянином якої вона є, при обранні судової установи, яка має повноваження на вирішення зазначеного спору, слід ураховувати права цієї дитини.

Отже, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційні скарги ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4 та ОСОБА_5, поданою представником ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 січня 2019 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва