КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/15227/19

Апеляційне провадження 22-ц/824/15656/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Гойденко Д.В.

учасники справи

заявник ОСОБА_1

суб`єкти оскарження Приватний виконавець

Бердар Микола Миколайовича

стягувач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року, постановлену під головуванням судді Галагана В.І., у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця Бердар Миколи Миколайовича про відкриття виконавчого провадження, заінтересовані особи: ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

у вересні 2019 ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила поновити строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.10.2018 та скасувати цю постанову по виконанню виконавчого листа № 754/261/18 від 19.09.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди, визнавши дії приватного виконавця Бердар М.М. неправомірними.

В обґрунтування скарги зазначала, що 24.10.2018 приватним виконавцем Бердар М.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва № 754/261/18 від 19.09.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. Виконавчий лист, який прийнято приватним виконавцем до виконання, не містить ані реєстраційного номеру облікової картки платника податків боржника, ні серії та номеру паспорту боржника, що було підставою для повернення виконавчого документа стягувачу. Вважає, що приватний виконавець зобов`язаний був перевірити виконавчий лист на предмет його відповідності закону, мав змогу відмовитись від вчинення протиправного рішення, однак не зробив цього. У постанові зазначено інший виконавчий лист ніж той, який було подано стягувачем згідно його заяви про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий лист та спірна постанова не містять повної та точної адреси боржника, тому спірна постанова не могла бути отримана боржником під час її направлення виконавцем. Вважає оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2019 у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення скарги. Посилається на неправильне застосування норм процесуального права. А саме, суд не звернув уваги, що вона не була обізнана про існування судового рішення про стягнення з неї суми боргу та розпочатої процедури примусового стягнення. Вказувала, що постанову про відкриття виконавчого провадження вона не отримувала, що унеможливило добровільне виконання стягнутої судом суми. Суд не перевірив факту розбіжностей отриманих приватним виконавцем ідентифікаційних даний та відомостей, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Не вказано точної адреси боржника, а індентифікаційний номер вказано зі слів стягувача.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.08.2018 по цивільній справі № 754/261/18 стягнуто з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ) 277 752, 22 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, 2 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 640 грн судового збору.

19.09.2018 Дніпровським районним судом м. Києва за заявою стягувача видано виконавчий лист № 754/261/18 від 19.09.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. У виконавчому листі у графі «паспортні дані» вказано - невідомі. У графі «адреса боржника» вказано - м. Київ, проспект Павла Тичини 1/246.

24.10.2018 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Бердар М.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за цим виконавчим листом.

Відповідно до супровідного листа цього ж дня копія постанови направлена боржнику та стягувачу.

Копія постанови, яка була направлена боржнику повернулася до приватного виконавця без вручення з відміткою на конверті «за терміном зберігання».

Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду від 26.12.2018 ОСОБА_1 було поновлено строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16.08.2018 та призначено її до розгляду на 14.01.2018 на 9:30 год.

Дані про результати розгляду заяви про перегляд заочного рішення у матеріалах справи відсутні.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бердар М.М. від 10.12.2018 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 754/261/18 від 19.09.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав у визнанні неправомірними дій приватного виконавця, а відсутність у виконавчому документі ідентифікаційного номеру боржника, не є підставою для відмови приватного виконавця у відкритті виконавчого провадження, оскільки останній може самостійно отримувати такі дані, якщо вони йому необхідні у ході виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам процесуального права.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Вимоги до виконавчого документа викладені у статті 4 цього Закону. Серед інших вимог виконавчий документ має містити адресу місця проживання чи перебування скаржника, дату його народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта боржник (пункти 3, 4 частини першої).

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст. 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з положеннями ч. 1 та ч. 5 ст. 26 цього ж Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, у тому числі і за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

За обставинами справи встановлено, що виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом м. Києва № 754/261/18 від 19.09.2018 за формальними ознаками відповідав положенням ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки містив назву і дату видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дату прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові стягувача та боржника, їх адреси місця проживання, дату народження боржника; резолютивну частину рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дату набрання рішенням законної сили; строк пред`явлення рішення до виконання.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що за заявою стягувача приватний виконавець відкрив виконавче провадження у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Сама по собі відсутність у виконавчому документі ідентифікаційного номеру боржника, чи паспортних даних не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, оскільки такі дані можуть бути з`ясовані у ході виконавчого провадження.

Повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу, який не містить даних про ідентифікаційний номер боржника, чи його паспортні дані може знівелювати принцип обов`язковості до виконання судових рішень, оскільки стягувач чи суд не в змозі встановити такі дані, якщо боржник їх добровільно не повідомляє.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Оскільки рішення приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження не порушило права боржника суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що скарга не підлягає задоволенню.

До того ж рішення суду виконане та виконавче провадження закінчене.

Боржниця не посилається на те, що відсутність у виконавчому листі її паспортних даних чи ідентифікаційного номеру призвели до стягнення суми з іншої особи чи до будь - яких інших порушень при здійснення виконавчого провадження.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 10.12.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик