КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 366/2774/18

номер провадження: 22-ц/824/7400/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Кашперської Т.Ц., Мережко М.В.,

за участю секретаря - Воронової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 25 березня 2019 року у складі судді Тетервак Н.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» (далі - ДП «СЛП «Київоблагроліс») про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що з 2013 року він працював в ДП «СЛП «Київоблагроліс» на посаді лісничого Поліського агролісництва. Наказом відповідача №85-к від 03 липня 2017 року його було звільнено з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України, який він отримав 03 жовтня 2018 року. Вважав, що його звільнено з роботи незаконно, оскільки відповідачем порушено процедуру притягнення його до дисциплінарної відповідальності за прогул. Зокрема, відповідачем не було проведено належну перевірку щодо зясування обставин відсутності його на роботі, не вияснено причини його відсутності та не встановлено, що ці причини не є поважними, не складено акт в день відсутності, не відібрано від нього письмових пояснень, в наказі про звільнення відсутні дані про дату скоєння прогулу. Крім того, вказував, що не було подання головного лісничого щодо його звільнення, копія наказу в день звільнення йому не була вручена та не вручена трудова книжка до цього часу.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив визнати незаконним наказ генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» №85-к від 03 липня 2017 року про його звільнення з посади лісничого Поліського спеціалізованого агролісогосподасрького підприємства ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», згідно з п.4 ст.40 КЗпП України, поновити його на вказаній посаді, стягнути з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 72 309 грн 30 коп. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн 00 коп. Також позивач просив допустити негайне виконання рішення суду про поновлення його на посаді та стягнення заробітної плати за один місяць у сумі 5 288 грн 00 коп.

26 лютого 2019 року ДП «СЛП «Київоблагроліс» звернулося до суду із заявою про закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, посилаючись на те, що у справі №366/2030/17 ухвалена постанова апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2018 року, яка постановою Верховного Суду від 20 серпня 2018 року залишена без змін, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 25 березня 2019 року заяву ДП «СЛП «Київоблагроліс» задоволено.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «СЛП «Київоблагроліс» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинами справи, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у справі №366/2030/17 рішенням Іванківського районного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року визнано незаконним наказ відповідача №85-к від 03 липня 2017 року про звільнення позивача, оскільки припинити трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, який раніше був припинений цим же субєктом, неможливо. Тобто, повторне звільнення працівника, який вже звільнений і не поновлений на роботі, законодавством не передбачено. Вказує, що саме ці висновки суду першої інстанції визнані помилковими постановою апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2018 року, а в постанові Верховного Суду від 20 серпня 2018 року зазначено, що висновки суду першої інстанції щодо повторного звільнення не відповідають вимогам закону та спростовуються наявними у справі доказами. Вказує, що у позові у даній справі він просить визнати незаконним наказ відповідача №85-к від 03 липня 2017 року з підстав недотримання відповідачем процедури притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України, а саме, не дотримання відповідачем вимог ст.ст.47, 147, 147-1, 149 КЗпП України. Тому вважає, що у даному позові ним визначені інші підстави для визнання незаконним його звільнення, і ці підстави не були предметом судового розгляду у справі №266/2030/17, в якій постановою апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20 серпня 2018 року, у задоволенні його позовних вимог відмовлено.

ДП «СЛП «Київоблагроліс» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. Вказує, що суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Зазначає, що обставини щодо дотримання процедури притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та його звільнення за п.4 ст. 40 КЗпП України були предметом судового розгляду у справі №266/2030/17. При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 20 серпня 2018 року дійшов висновку, що ДП «СЛП «Київоблагроліс» в наказі від 03 липня 2017 року № 85-к визначило підстави для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади (п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України), вчинив всі необхідні дії, які повинні передувати звільненню з ініціативи власника, провів повний розрахунок та видав трудову книжку. Тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши доводи, наведені у відзиві, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не в повному відповідає вказаним вимогам закону.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України й виходив із того, що позивач ОСОБА_1 вже звертався до суду з позовом про скасування наказу відповідача № 85-к від 03 липня 2017 року, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та постановою апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20 серпня 2018 року, у задоволенні його позовних вимог відмовлено. Тобто, набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Суд зазначив, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач фактично не погоджується з рішенням суду касаційної інстанції, що свідчить про зловживання ним своїми процесуальними правами.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись в повному обсязі не можна з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у справі № 366/2030/17 рішенням Іванківського районного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «СЛП «Київоблагроліс», треті особи: департамент агропромислового розвитку Київської обласної держаної адміністрації, генеральний директор ДП «СЛП «Київоблагроліс» Горбик В.М., про скасування наказів, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 28 квітня 2017 року № 31/1 «Про накладення дисциплінарного стягнення» щодо оголошення догани лісничому Поліського агролісництва ДП «СЛП «Київоблагроліс» ОСОБА_1

Визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 08 червня 2017 року № 41 «Про усунення порушень законодавства встановлених ревізією та притягнення до відповідальності осіб, які допустили порушення» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади лісничого Поліського агролісництва, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України.

Визнано незаконним наказ генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 08 червня 2017 року № 42 «Про накладення дисциплінарного стягнення» в частині оголошення догани лісничому Поліського агролісництва ДП «СЛП «Київоблагроліс» ОСОБА_1

Визнано незаконним наказ генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 03 липня 2017 року № 85-к про звільнення ОСОБА_1 з посади лісничого Поліського СДАП ДП «СЛП «Київоблагроліс», згідно з п.4 ст.40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді лісничого Поліського СДАП ДП «СЛП «Київоблагроліс» з моменту звільнення.

Стягнуто з ДП «СЛП «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 червня 2017 року по 26 жовтня 2017 року (дату ухвалення рішення про поновлення на посаді), з вирахуванням сплачених сум, а також податків та інших обовязкових платежів.

Допущено у справі негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді лісничого Поліського агролісництва ДП «СЛП «Київоблагроліс».

Стягнуто з ДП «СЛП «Київоблагроліс» на користь держави судовий збір у розмірі 3 840 грн 00 коп. (а.с.124-129).

Постановою апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2018 року у справі № 366/2030/17 рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року в частині визнання незаконним наказу генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 03 липня 2017 року № 85-к про звільнення ОСОБА_1 з посади лісничого Поліського СДАП ДП «СЛП «Київоблагроліс», згідно з п.4 ст. 40 КЗпП України, поновлення ОСОБА_1 на посаді лісничого Поліського СДАП ДП «СЛП «Київоблагроліс» з моменту звільнення, стягнення з ДП «СЛП «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 08 червня 2017 року по 26 жовтня 2017 року (дату ухвалення рішення про поновлення на посаді), з вирахуванням сплачених сум, а також податків та інших обовязкових платежів, допущення у справі до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді лісничого Поліського агролісництва ДП «СЛП «Київоблагроліс», стягнення з ДП «СЛП «Київоблагроліс» на користь держави судового збору у розмірі 3 840 грн 00 коп - скасовано. Прийнято в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.119-123).

Постановою Верховного Суду від 20 серпня 2018 року у справі № 366/2030/17 постанову апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2018 року залишено без змін.

З постанови Верховного Суду вбачається, що колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання незаконним наказу генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 03 липня 2017 року № 85-к про звільнення ОСОБА_1 з посади лісничого Поліського СДАП ДП «СЛП «Київоблагроліс», згідно з п.4 ст. 40 КЗпП України, поновлення ОСОБА_1 на посаді лісничого Поліського СДАП ДП «СЛП «Київоблагроліс» з моменту звільнення, стягнення з ДП «СЛП «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 08 червня 2017 року по 26 жовтня 2017 року (дату ухвалення рішення про поновлення на посаді), з вирахуванням сплачених сум, а також податків та інших обовязкових платежів, оскільки встановив, що відповідач в наказі від 03 липня 2017 року № 85-к визначив підстави для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади (п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України), вчинив всі необхідні дії, які повинні передувати звільненню з ініціативи власника, провів повний розрахунок та видав трудову книжку (а.с.90-95,113-118).

Звертаючись до суду з указаним позовом у жовтні 2018 року, ОСОБА_1 просив визнати незаконним наказ генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» №85-к від 03 липня 2017 року про його звільнення з посади лісничого Поліського спеціалізованого агролісогосподасрького підприємства ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», згідно з п.4 ст.40 КЗпП України, поновити його на вказаній посаді, стягнути з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 72 309 грн 30 коп. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн 00 коп., посилаючись на те, що його звільнено з роботи незаконно, оскільки відповідачем порушено процедуру притягнення його до дисциплінарної відповідальності за прогул. Зокрема, відповідачем не було проведено належну перевірку щодо зясування обставин відсутності його на роботі, не вияснено причини його відсутності та не встановлено, що ці причини не є поважними, не складено акт в день відсутності, не відібрано від нього письмових пояснень, в наказі про звільнення відсутні дані про дату скоєння прогулу. Крім того, вказував, що не було подання головного лісничого щодо його звільнення, копія наказу в день звільнення йому не була вручена та не вручена трудова книжка до цього часу.

За змістом п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Згідно з ч.2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 345/284/16-ц.

Оскільки у справі № 366/2030/17 в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 03 липня 2017 року № 85-к про звільнення його з посади лісничого Поліського СДАП ДП «СЛП «Київоблагроліс», згідно з п.4 ст. 40 КЗпП України, поновлення його на посаді лісничого Поліського СДАП ДП «СЛП «Київоблагроліс» з моменту звільнення, стягнення з ДП «СЛП «Київоблагроліс» на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ухвалена постанова апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2018 року, яка постановою Верховного Суду від 20 серпня 2018 року залишена без змін, тобто з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, заявлених у справі № 366/2774/18, яка є предметом розгляду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття провадження у цій частині позовних вимог на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Таким чином ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «СЛП «Київоблагроліс» про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є законною та обґрунтованою і не свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у позові у даній справі він просить визнати незаконним наказ відповідача №85-к від 03 липня 2017 року з підстав недотримання відповідачем процедури притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України, а саме, не дотримання відповідачем вимог ст.ст.47, 147, 147-1, 149 КЗпП України, і ці підстави не були предметом судового розгляду у справі №366/2030/17, в якій ухвалено постанову апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2018 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 20 серпня 2018 року, є необґрунтованими з таких підстав.

З постанови Верховного Суду від 20 серпня 2018 року у справі № 366/2030/17 вбачається, що колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання незаконним наказу генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 03 липня 2017 року № 85-к про звільнення ОСОБА_1 з посади лісничого Поліського СДАП ДП «СЛП «Київоблагроліс», згідно з п.4 ст. 40 КЗпП України, поновлення ОСОБА_1 на посаді лісничого Поліського СДАП ДП «СЛП «Київоблагроліс» з моменту звільнення, стягнення з ДП «СЛП «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 08 червня 2017 року по 26 жовтня 2017 року (дату ухвалення рішення про поновлення на посаді), з вирахуванням сплачених сум, а також податків та інших обовязкових платежів, оскільки встановив, що відповідач в наказі від 03 липня 2017 року № 85-к визначив підстави для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади (п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України), вчинив всі необхідні дії, які повинні передувати звільненню з ініціативи власника, провів повний розрахунок та видав трудову книжку.

Тобто, обставини дотримання відповідачем процедури притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України вже були предметом судового розгляду у справі № 366/2030/17, за наслідками якого ухвалено остаточне рішення, яке набрало законної сили.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі в частині позовної вимоги ОСОБА_1 до ДП «СЛП «Київоблагроліс» про стягнення моральної шкоди з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом у липні 2017 року (справа № 366/2030/17) ОСОБА_1 не заявляв вимоги до ДП «СЛП «Київоблагроліс»про стягнення моральної шкоди, вона не була предметом судового розгляду та рішення суду по ній не ухвалювалось.

За таких обставин, у суду першої інстанції були відсутні підстави для закриття провадження у справі в частині вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відповідно до п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.263 ЦПК України на наведені обставини при вирішені питання про закриття провадження у справі уваги не звернув.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі в частині позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення заяви ДП «СЛП «Київоблагроліс»в цій частині, що в силу ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції в цій частині і направлення справи в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 25 березня 2019 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» про стягнення моральної шкоди, скасувати і направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді