У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про заміну сторони виконавчого провадження

справа № 2-1676/11

провадження № 6/333/170/19

05 грудня 2019 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді: Стоматова Е.Г., за участю: секретаря судового засідання Кабанової К.О., представника заявника ОСОБА_1 В., представника заінтересованої особи Трачук Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про заміну стягувача у виконавчому провадженні, заінтересовані особи: акціонерне товариство «ОТП Банк», ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з заявою, в якій просить замінити стягувача у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1676/2011, виданого 23.05.2012 р. Комунарським районним судом м. Запоріжжя щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором 1 682 268,70 грн.

На підставі виконавчого листа № 2-1676/2011, виданого 23.05.2012 р. Комунарським районним судом м. Запоріжжя, постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя 22.01.2019 року відкрито виконавче провадження № 58139220.

Заява обґрунтована тим, 26.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н та Договір про відступлення права вимоги б/н. Згідно з вищевказаними договорами Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло за кредитним договором №МL-200/899/2008 від 26.06.2008 року право вимоги в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цими Договорами.

Представник заявника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у судовому засіданні наполягає на задоволенні заяви, з підстав, викладених в обґрунтування заяви.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви про зміну сторони у виконавчому провадженні з підстав, викладених у відзиві.

Суд, вислухавши учасників цивільного процесу, приходить до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа № 2-1676/10 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором.

15 листопада 2011 року Комунарський районний суд м. Запоріжжя ухвалив по справі № 2-1676/2010 заочне рішення, згідно якого позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 682 268,70 грн., державне мито у розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120,00 грн. Рішення суду набуло законної сили 28.11.2011 р.

На підставі виконавчого листа № № 2-1676/2011, виданого 23.05.2012 р. Комунарським районним судом м. Запоріжжя, постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Дідичук Я.В. було відкрито виконавче провадження № 58139220.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26.11.2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» у відповідності до ст. ст. 512,514,1077-1079,1082,1084 Цивільного кодексу України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №МL-200/899/2008 від 26.06.2008 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та гр. ОСОБА_2 .

Таким чином суд вважає, що договір купівлі продажу кредитного портфелю від 26.11.2010 року є достатнім та допустимим доказом правонаступництва.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача викладені у відзиві оскільки вони не відповідають дійсності.

Так, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-1676/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором набуло законної сили 28.11.2011 р. і відповідачами у справі не оскаржувалося.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Щодо не притягнення до участі у розгляді заяви другого відповідача у цивільній справі ОСОБА_3 , то відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник, ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 відповідно, і саме в рамках цього виконавчого провадження заявник просить здійснити заміну стягувача.

Відповідно до ч.1 ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст.512 ЦК України, ст.442 ЦПК України та ст.15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1, 2 ч.1 ст.512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 Закону України "Про виконавче провадження", ст.442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122 цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, ч.5 ст.442 ЦПК України передбачено, що положення ст. 442 ЦК України (заміна сторони виконавчого провадження) застосуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Тобто, вказана норма закону має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України та ст.15 Закону України "Про виконавче провадження".

Також, слід зазначити, що стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною "права на суд" та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі "Півень проти України" ЄСПЛ констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У Законі України "Про виконавче провадження" поняття "виконавче провадження" розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції, заява №183571/91" (Caseof Hornsbyv. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду. Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін…".

У рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок, що триваюче невиконання значної частини боргу за рішенням суду, винесеним на користь заявника, складає порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

19 листопада 2010 року Консультативною радою європейських суддів (КРЄС) прийнято Висновок №13 (2010), який зокрема встановлює, що у державі, яка керується верховенством права, державні органи передусім зобов`язані поважати судові рішення і виконувати їх швидко exofilicio. Сама ідея державного органу, який відмовляється підкоритися рішенню суду, підриває концепцію примату закону (п. 31).

Отже, з урахуванням викладеного, заява про заміну сторони виконавчого провадження є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.. ст.. 1, 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.. ст.. 512, 514, ЦК України, ст.. 442 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про заміну стягувача у виконавчому провадженні, заінтересовані особи: акціонерне товариство «ОТП Банк», ОСОБА_2 - задовольнити.

Замінити первісного стягувача Акціонерне товариство «ОТП Банк» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-1676/2011, виданого 23.05.2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором. на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» ().

Повний текст ухвали складено 09 грудня 2019 року.

У відповідності до ч. 4 ст. 442 ЦПК України копію ухвали про заміну сторони виконавчого провадження надіслати (видати) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали суду. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя

Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Е.Г.Стоматов