ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/125/19 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участю секретаря ОСОБА_1

та сторін представника відповідача АТ "Укрсоцбанк" - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу №607/11516/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 листопада 2018 року, ухвалено суддею Позняком В.М., повний текст рішення виготовлений 06 листопада 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", державного реєстратора Жовнівської сільської ради Бережанського району Тернопільської області - ОСОБА_5 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися в суд із позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», державного реєстратора Жовнівської сільської ради Бережанського району Тернопільської області ОСОБА_5 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру.

В обґрунтуванні позовних вимог позивачі зазначали, що реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 відбулася з порушеннями, оскільки реєстратор не мав право реєструвати за ПАТ «Укрсоцбанк» право власності на квартиру, яка є предметом іпотеки, у зв'язку із тим, що позивачі, які є власниками квартири не давали згоди на таку реєстрацію. Також, вказували, що будь-якої вимоги про усунення порушень позивачі не отримували. Окрім того, на момент укладення договору іпотеки чинна редакція статті 36 ЗУ «Про іпотеку» не передбачала можливість звернення стягнення на підставі застереження в договорі, а тільки можливість позасудового врегулювання спору шляхом передачі у власність іпотекодержателю предмета іпотеки на підставі договору, однак такого договору вони і ПАТ «Укрсоцбанк» не укладали, а тому вважають, що відсутні підстави для реєстрації права власності на квартиру за відповідачем. Просили суд скасувати рішення державного реєстратора ОСОБА_5, Жовнівська сільська рада Бережанського району Тернопільської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 40137010 від 15.03.2018 року, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101, номер запису права власності 25261166 дата та час реєстрації 15.03.2018 року 17:52:00 за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру №44 в будинку по вул. Чайковського А, №39 в місті Тернополі відновивши запис про право власності на квартиру за ОСОБА_3

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 листопада 2018 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсоцбанк», державного реєстратора Жовнівської сільської ради Бережанського району Тернопільської області ОСОБА_5 задоволено.

Скасовано рішення державного реєстратора ОСОБА_6, Жовнівська сільська рада Бережанського району Тернопільської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 40137010 від 15.03.2018 року, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101, номер запису права власності 25261166 дата та час реєстрації 15.03.2018 року 17:52:00 за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру №44 в будинку по вул. Чайковського А, №39 в місті Тернополі відновивши запис про право власності на квартиру за ОСОБА_3

Стягнуто з ПАТ«Укрсоцбанк» в користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 352,40 грн. сплаченого судового збору.

Стягнуто з Державного реєстратора Жовнівської сільської ради Бережанського району Тернопільської області ОСОБА_6 в користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 352,40 грн. сплаченого судового збору.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням від представника АТ Укрсоцбанк( який є правонаступником публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк) поступила апеляційна скарга у якій він просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4. Зокрема зазначає, що оскаржуване рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, без доведеності обставин, які суд першої інстанції вважав встановленими.

У доводах апеляційної скарги апелянт також вказує, що судом першої інстанції не досліджено факту отримання вимоги банку, а саме не взято до уваги наявність повідомлення про особисте вручення поштового відправлення - ОСОБА_7, яка є боржником за кредитним договором та іпотекодавцю ОСОБА_3

Окрім того, представник АТ Укрсоцбанк не погоджується з посиланням суду першої інстанції на інформацію, яка розміщена у відкритому доступі на офіційному сайті «Укрпошта»,оскільки вказує, що дана інформація не підтверджена жодним . доказом у справі. Апелянт вважає, що суд першої інстанції надав невірну оцінку повідомленням, відповідно до якого публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» повідомило одержувачів про те, що має право вимоги заборгованості по кредитному договору № 770/11-507 від 17 вересня 2008 року, яке містило інформацію про кредитну заборгованість та намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Також, представник АТ Укрсоцбанк вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції , про те що «повідомлення» не є «вимогою», оскільки вказує, що в оскаржуваному рішенні не наведено жодних аргументів, чим саме відповідно до норм статті 35 ЗУ Про іпотеку вони відрізняються один від одного.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ "Укрсоцбанк"- адвокат ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи, що в силу вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 17 вересня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», (в даний час - акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_7 було укладено Договір кредиту № 770/11-507, відповідно до якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 39985,33 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту до 15 вересня 2028 року.

17 вересня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» (в даний час - акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3 укладений іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за №4083. Відповідно до договору з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №770/11-507 від 17 вересня 2008 року, Іпотекодавець ОСОБА_3 передав в іпотеку Іпотекодержателю АКБ Уксоцбанк - квартиру №44, загальною площею 68,4 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Чайковського буд. 39 в м. Тернопіль, Тернопільської області (п.1.1) (а.с.9).

Пунктом 2.4.3 пункту 2.4 Іпотечного договору визначено, що Іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов'язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.4.1 Іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов'язання Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно пункту 4.5.3 договору вбачається, що іпотекодавець за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, серед інших способів, - шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

ОСОБА_4 згідно заяви від 17 вересня 2008 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_8 надала згоду на передачу своїм чоловіком квартири, яка перебуває в спільній сумісній власності подружжя, в іпотеку на підставі цього договору.

З відомостей, котрі містяться у Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, інформаційна довідка №118136273 від 22 березня 2018 року, рішенням державного реєстратора Жовнівської сільської ради Бережанського району Тернопільської області ОСОБА_5 від 15 березня 2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 40137010, право власності на квартиру №44, загальною площею 68,4 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Чайковського буд. 39 в м. Тернопіль, Тернопільської області, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101, зареєстровано за ПАТ «Укрсоцбанк», номер запису права власності 25261166. Підставою виникнення обтяження є Іпотечний договір від 17 вересня 2008 року.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку №ВА171017-002 проведеного суб'єктом оціночної діяльності Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес АССІСТ» (сертифікат від 21 жовтня 2016 року №813/16) ринкова вартість квартири №44 загальною площею 68,4 кв.м., що розташована за адресою по вул. А.Чайковського, будинок 39 складає 1161158 гривень.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За ч.1 ст.7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 3 статті 33 Закону визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому, діючим законодавством не заборонено одночасне застосування кількох способів звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому законом, до повного задоволення вимог іпотекодержателя по основному зобов'язанню.

За приписами ст.35 Закону у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Чинним законодавством, а саме ст.ст. 36, 37, 38 Закону передбачені такі види позасудового стягнення на предмет іпотеки:

1) виконавчий напис нотаріуса;

2) договір про задоволення вимог іпотекодержателя, або відповідне застереження в іпотечному договорі;

3) набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

4) продаж іпотекодержателем предмета іпотеки від свого імені.

Із повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору за вих.№ К/Б/03.11/У від 03 листопада 2017 року (а.с.55) скерованим на адресу ОСОБА_7, ОСОБА_3,вбачається, що Банк, визначивши суму боргу за договором кредиту в розмірі 90 269,88 доларів США станом на 04 жовтня 2017 вимагав у тридцятиденний строк сплатити заборгованість.

Повідомлення містило застереження, що у разі невиконання вимоги, Банк розпочинає процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», «…шляхом подачі до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки чи вчинення виконавчого напису нотаріуса або, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України Про іпотеку

Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є відповідне застереження в іпотечному договорі та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.»

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірні реєстраційні дії були вчинені державним реєстратором на підставі ст.37 Закону України «Про іпотеку» шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки з використанням інституту іпотечного застереження.

Так, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на дату вчинення реєстратором реєстраційних дій 15 березня 2018 року) передбачено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Згідно п.4.5.3 Договору іпотеки від 17 вересня 2008 року сторони договору домовилися про можливість застосування наступного позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки - шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суд першої інстанції про те, що станом на дату укладання сторонами спору договору іпотеки, редакція ст.37 Закону України «Про іпотеку» не містила та не передбачала можливості застосування такої інституції, як іпотечне застереження, а тому за визначенням не може стверджувати, що між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» була узгоджена умова про можливість звернення стягнення на спірне іпотечне майно у спосіб реалізації іпотечного застереження.

У разі відсутності у договорі іпотеки іпотечного застереження, позасудове звернення на предмет іпотеки здійснюється виключно на підставі окремого договору, на чому наголосила ОСОБА_9 Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року справі №554/14813/15-ц.

За таких обставин, ураховуючи відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто у спосіб, визначений іпотечним договором, ненадання такого договору державному реєстратору та залишення ним без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов'язує можливість переходу права власності, дії приватного державного реєстратора щодо реєстрації за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на на квартиру №44 в будинку по вул. Чайковського А, №39 в місті Тернополі, що належать позивачам, не можна вважати законними.

Аналогійний висновок зроблено ОСОБА_9 Палатою Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №199/1276/17.

Суд апеляційної інстанції, не бере до уваги посилання апелянта про те, що застереження про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки прирівнюється до укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, оскільки із матеріалів справи вбачається, що сторони за договором іпотеки погодили можливість виникнення в іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Проте, доказів укладення такого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у матеріалах справи відсутні.

Отже, станом на дату укладання сторонами спору договору іпотеки редакція ст.37 Закону України «Про іпотеку» не містила та не передбачала можливості застосування такої інституції, як іпотечне застереження, а відтак, не можна стверджувати, що між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» була узгоджена умова про можливість звернення стягнення на спірне іпотечне майно у спосіб реалізації іпотечного застереження, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що проведеною реєстрацією права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк» з використанням не передбаченого договором іпотеки від 17 вересня 2008 року іпотечного застереження та відсутності окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя порушено право власності позивачів на своє майно.

Доводи позивача про порушення державним реєстратором вимог Закону України про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті судом першої інстанції до уваги не взято. На вказані висновки суду першої інстанції апеляційної скарги не подано, у зв'язку із чим вони апеляційним судом не перевіряються.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Задовільняючи позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність оскаржуваного судового рішення та встановлену судом першої інстанції незаконність рішення державного реєстратора з підстав невідповідності його вимогам ст. 37 Закону України Про іпотеку в редакції, яка діяла на час укладання договору іпотеки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 26 березня 2019 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

ОСОБА_10

Судді: Хома М.В.