справа № 274/6652/19
н/п 2/0274/2395/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
09.12.2019 м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В., за участю секретаря Павлюк - Жук А.В., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на житло, -
ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2 втратившим право на користування житлом в належній йому на праві власності 1/2 частині житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов мотивує тим, що він є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час в будинку зареєстрований відповідач. ОСОБА_2 у квітні 2017 року місце проживання залишив, виїхав до міста Києва. На даний час його місце перебування не відомо. Відповідач жодної допомоги на утримання житла не надає.
В судове засідання позивач не з`явився. В наданій суду заяві просить суд розглянути справу в його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлений у відповідності до вимог ст.ст. 128 - 130 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомив, відзив про позов не надав. Заяву про розгляд справи в його відсутності суду не надали.
Зі згоди позивача судом ухвалено рішення при заочному розгляді, відповідно до статті 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.
Дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування ВВВ 882228 № 1-180 від 05.03.2004 року(а.с. 14).
Згідно довідки Гришковецької селищної ради від 17.10.2019 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21).
Згідно письмових пояснень свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , вони часто відвідують позивача в будинку за адресою: АДРЕСА_1 та не бачили відповідача у вказаному будинку з 2017 року.
Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), право власності є непорушним.
За статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 як член сім"'ї власника житла за адресою: АДРЕСА_1 , відсутній у цьому житлі без поважних причин понад один рік, а тому втратив право користування цим житлом.
Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття осіб з реєстраційного обліку.
Враховуючи, що відповідач у житлі позивача не проживає з квітня 2017 року, будь-яких домовленостей між сторонами щодо проживання у спірному домоволодінні не має, позивач заперечує проти реєстрації відповідача у вказаному будинку, і така реєстрація обмежує його у праві вільно розпорядитися будинком, вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право на користування належною часткою житла позивача, ґрунтуються на законі, та підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 7-10, 13, 140, 263-265, 268, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житлом в належній ОСОБА_1 на праві власності 1/2 частині житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуючий О.В. Замега