Справа № 145/181/18
Провадження № 22-ц/801/244/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 рокуСправа № 145/181/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,

з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3,

відповідач: ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2018 року, постановлене у складі судді Ратушняка І.О., о 13:24 год. в приміщенні Тиврівського районного суду Вінницької області,

встановив:

В лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 19.10.2003 року ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який було розірвано рішенням Тиврівського районного суду, на підставі якого видано свідоцтво про розірвання шлюбу від 26.05.2006 року.

В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5.

Рішенням Тиврівського районного суду №223/2512/2012 від 17.12.2012 року стягнуто з ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, на її користь, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Поряд з цим, їх син ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю, має діагноз - двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІІ-ої степені та потребує додаткових витрат.

В добровільному порядку відповідач не бере участі у додаткових витратах на дитину, які вона понесла у 2017 році та полягають у наступному: придбання слухових апаратів - 104137,00 грн., батарейки до слухового апарату - 702,00 грн., пристрій для сушіння та очищення слухових апаратів - 2699,00 грн., сурдологічний огляд - 90,00 грн., комплексне аудіо метричне - 110,00 грн., медичне обслуговування по слухопротезуванню - 120,00 грн., виготовлення вкладок вушних -1358,00 грн. Разом - 109216,00 грн.

Крім того, на навчання їхньої дитини у ТОВ «Мала комп'ютерна академія ШАГ» нею було понесено додаткові витрати, а саме за один рік навчання нею сплачено 8910,00 грн.

З підстав викладених у позовній заяві, ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь половину вартості додаткових витрат на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме грошові кошти в сумі 59063 гривні 39 коп.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2019 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 половину вартості додаткових витрат на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: грошові кошти в сумі 59063 (п'ятдесят дев'ять тисяч шістдесят три) гривні 39 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, які були фактично понесені позивачем та пов'язані з навчанням та лікуванням дитини.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій зазначає, що суд першої інстанції вирішуючи спір між сторонами не врахував, що батьки, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а тому ОСОБА_4 вважає, що несучи додаткові витрати на дитину у такому розмірі, позивач зобов'язана погоджувати з ним розмір додаткових витрат враховуючи його майновий стан та розмір щомісячного доходу.

З підстав викладених у апеляційній скарзі, ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, вказуючи при цьому, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права

ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу не подала.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу не визнав, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що з 19.10.2003 року ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 і в шлюбі у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на утриманні матері - ОСОБА_3, що стверджується довідкою виконкому Тиврівської селищної ради №855 від 05.12.17 р. (а.с.66).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом РАЦС Тиврівського РУЮ Вінницької області від 26.05.2006 року (а.с.4), шлюб між сторонами розірвано.

17.12.2012 року Тиврівським районним судом прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно довідки Тиврівського РВ ДВС у ОСОБА_4 має місце заборгованість зі сплати аліментів та не відшкодовано додаткові витрати на слухові апарати, стягнуті за рішенням суду від 15.02.2013 року (а.с.11) .

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною з інвалідністю, діагноз: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІІ ст., що стверджується медичним висновком №20 від 10.10.2006 р. (а.с.5-6) та консультативним висновком слухового центру від 11.01.2017 (а.с.7), а також консультативним висновком Лабораторії професійних порушень голосу і слуху від 17.10.2017 року (а.с.68) для подальшого покращення слухосприйняття та удосконалення розвитку мови рекомендується слухопротезування, а саме слухові апарати "Widex UNIQUE U-FS-440 FUSION".

ОСОБА_3 за висновком лікарів Слухового центру РЕОТОН придбано рекомендовані слухові апарати (2 шт.) вартістю 104137,78 грн., батарейки до слухового апарату ( 60 шт.) - 702,00 грн., пристрій для сушіння та очищення слухових апаратів - 2699,00 грн., сурдологічний огляд - 90,00 грн., комплексне аудіометричне - 110,00 грн., медичне обслуговування по слухопротезуванню -120,00 грн., виготовлення вкладки вушної для слухових апаратів (2 шт.) -1358,00 грн. а всього 109216,78 грн., що стверджується видатковою накладною №79 від 11.01.2017 р. (а.с.12) та квитанцією №N1ВUO56313 про фактичну сплату позивачем 109216 грн. 78 коп. (а.с.13).

Крім того, позивач понесла додаткові витрати на утримання сина, що викликані особливими обставинами, зокрема розвитком здібностей дитини, а саме на навчання ОСОБА_5 у ТОВ «Мала комп'ютерна академія ШАГ», за один рік навчання нею було сплачено 8910,00 грн., що стверджується квитанцією №57607 (а.с.17), договором №ВН 120002453 від 25.09.2017 (а.с.14), Додатком №1 до договору.

Дані витрати були фактично понесені позивачкою на навчання і лікування дитини, а тому відповідач ОСОБА_4 зобов'язаний брати участь у цих додаткових витратах на дитину.

Вказані обставини документально підтверджені та відповідачем не спростовані.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення»

Матеріальний стан відповідача, наявність на його утриманні дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 34), стан його здоров'я, саме на ці обставини посилається відповідач у апеляційній скарзі, не можуть бути визнані як підстава для звільнення відповідача від участі у додаткових витратах на дитину.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що придбання дороговартісних слухових апаратів для дитини з ним не погоджено та є передчасним, оскільки потребу дитини у повсякденному використанні слухового апарату можливо забезпечити за державні кошти, є безпідставними, оскільки потреба дитини у використанні вказаних слухових апаратів є доведеною, а очікування черги для забезпечення слуховим апаратом за державні кошти може негативно вплинути на здоров'я дитини та відповідно суперечитиме принципу найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Також, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що раніше вже було придбано для дитини слуховий апарат, половина вартості якого стягнута з відповідача, оскільки даний апарат було придбано ще у 2011 році, і згідно пояснень позивача він є непридатним для використання, що відповідачем не спростовано.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що за змістом положень статті 185 СК України з відповідача підлягають стягненню 59063 гривні 39 коп. додаткових витрат на дитину, тобто половина від документально підтвердженої суми витрат, фактично понесених позивачем ОСОБА_3

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного позивачем рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правові оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий /підпис/ В.В. Оніщук

Судді /підпис/ Л.О. Голота

/підпис/ С.Г. Копаничук

Згідно із оригіналом:

Головуючий В.В. Оніщук