Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 1522/12471/12

провадження № 61-28396св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа -товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2014 року у складі судді Домусчі Л. В. та рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2017 року у складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Кравця Ю. І., Комлевої О. С., касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2012 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк»), про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 13 листопада 2007 року міжТОВ «Укрпромбанк»та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останньому кредитні кошти у розмірі 220 000 дол. США, зі сплатою 12,30 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 12 листопада 2022 року.

У якості забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 13 листопада 2007 року, згідно з яким вона прийняла на себе зобов`язання відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору.

Проте відповідачі порушили умови повернення платежів, у результаті чого станом на 07 травня 2012 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 194 661,52 грн, з яких: 1 572 223,68 грн - заборгованість за кредитом; 561 271,86 грн - заборгованість за відсотками та 61 165,98 грн - комісія.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань TOB «Укрпромбанк» на користь ПAT «Дельта Банк».

Ураховуючи викладене, ПАТ «Дельта Банк» просило суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 194 661,52 грн та понесені судові витрати.

Короткий зміст судових рішень

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 березня 2013 року, у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк»відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2013 року касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк»задоволено частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13 березня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 13 листопада 2007 року у розмірі 2 194 661,52 грн, з яких: 1 572 223,68 грн- заборгованість за кредитом; 561 271,86 грн - заборгованість за відсотками та 61 165,98 грн - комісія.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 609,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 609,50 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник, ОСОБА_1 , та поручитель, ОСОБА_2 , не виконували взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та договором поруки у розмірі, строки та на умовах, що передбачені вказаними договорами. Тому права банка були порушені і відповідно до статей 15, 16 ЦК України підлягають судовому захисту шляхом стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором, розмір яких відповідає вимогам закону та умовам договору.

Крім того, ПАТ «Дельта Банк» надало належні та допустимі докази заміни кредитора, тому на підставі договору від 30 червня 2010 року до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, що виникло з договору про надання кредиту та договору поруки, які укладені з відповідачами. Крім того, законом не передбачено, що у випадку неналежного повідомлення боржника про заміну кредитора зобов`язання за кредитним договором припиняється. Підстав для невиконання кредитних зобов`язань новому кредитору, передбачених частиною другою статті 517 ЦК України, немає.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2014 року доповнено рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2014 року слідуючим абзацем: «В іншій частині позовних вимог відмовити».

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 08 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2014 року в частині стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором від 13 листопада 2007 року скасовано, у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , третя особа - ТОВ «Укрпромбанк», про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 20 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов`язань за кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Банк надіслав поручителю досудову вимогу 07 травня 2012 року, але не надсилав таку вимогу щодо кожного платежу, тому порука припинена.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У серпні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк»подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_2 , у решті рішення суду залишити без змін.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 1522/12471/12 з Приморського районного суд м. Одеси.

У травні 2017 року справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2017 року поновлено ПАТ «Дельта Банк» строк на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У травні 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - ТОВ «Укрпромбанк», про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не дослідили та взагалі не надали оцінки ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2009 року, якою заборонено Одеській філії TOB «Укрпромбанк» провадити будь-які дії за кредитним договором, чим повністю тимчасово призупинено дію укладеного з ним кредитного договору від 13 листопада 2007 року до вирішення по суті справи № 2-2291/11 за позовом ОСОБА_1 до TOB «Укрпромбанк», зазначена ухвала була спрямована TOB «Укрпромбанк» до виконання. Представник TOB «Укрпромбанк» ухвалу отримав, про що є відповідна розписка. Зазначений спір по суті вирішений не був, а 11 травня 2011 року позов залишено без розгляду.

Справа 2-2291/11 у судовому засіданні не оглядалась. Проте ухвалою суду від 11 травня 2011 року про залишення позову без розгляду не скасовано заходи забезпечення позову.

З урахуванням статті 514 ЦК України з 30 червня 2010 року права, обов`язки та заборони щодо спірного кредитного договору перейшли до ПAT «Дельта Банк» на тих самих умовах, що існували для TOB «Укрпромбанк». У зв`язку зі заміною кредитора у зобов`язанні, для нового кредитора не припинили своє існування заборони та зупинення дії вказаного договору кредиту.

Отже, банк не мав права нараховувати будь-які платежі за період зупинення дії кредитного договору, оскільки зупинення дії зобов`язання передбачає зупинення як нарахування заборгованості за тілом кредиту, процентів за користування кредитними коштами, так і зупинення повернення кредитних коштів, з огляду на двосторонній характер кредитних правовідносин.

Відтак, зважаючи на заборону банку вчиняти будь-які дії за кредитним договором, розрахунок заборгованості за кредитом не повинен включати періоди з 10 серпня 2009 року до 11 травня 2011 року, а якщо виходити з того, що заходи забезпечення позову не були скасовані - дія кредитного договору зупинена до теперішнього часу.

При цьому він добросовісно виконував свій обов`язок щодо сплати за кредит саме до дня винесення ухвали про зупинення дії кредитного договору.

Касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк»мотивована тим, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що строк дії кредитного договору закінчується 12 листопада 2022 року, тому і договір поруки припиняє свою дію зі спливом цього строку.

Відзив на касаційну скаргу відповідачі до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

13 листопада 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_1 грошові кошти (кредит) в іноземній валюті у розмірі 220 000 дол. США строком користування з 13 листопада 2007 року до 12 листопада 2022 року, зі сплатою процентної ставки у розмірі 12,30 % річних за весь час фактичного користування кредитом.

Зазначене підтверджується копією квитанції на видачу готівки від 20 листопада 2007 року № 13434 на суму 220 000 дол. США, еквівалент у гривнях 1 111 000,00 грн. У квитанції отримувачем коштів зазначений ОСОБА_1 , який підписав квитанцію.

На забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за кредитним договором від 13 листопада 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 13 листопада 2007 року укладено договір поруки, відповідно до якого остання виступила поручителем та поручилася відповідати за виконання ОСОБА_1 умов вказаного кредитного договору. Зі змістом, умовами та правовими наслідками зазначеного кредитного договору ОСОБА_2 була ознайомлена та згодна, про що свідчить її підпис на договорі поруки.

Згідно з пунктом 3.1. кредитного договору наданий ОСОБА_1 кредит забезпечується іпотекою квартири АДРЕСА_1 , яка належить у рівних долях відповідачам на праві приватної власності.

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань товариством на користь ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до пункту 4.1. вказаного договору у порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком України, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях.

Відповідно до положень статті 516 ЦК України відступлення ТОВ «Укрпромбанк» прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами до ПАТ «Дельта Банк» не вимагає отримання згоди боржників. Права вимоги оцінено за справедливою вартістю на підставі договору № 20/04, укладеного 20 квітня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно-оціночна компанія», та договору на проведення рецензування, укладеного 12 травня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Будфінанс-Консалт».

Згідно з п. 4.2. договору внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

У пункті 2.4. кредитного договору передбачено, що повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі не менш, як 1 222,22 дол. США по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Дозволяється дострокове повне або часткове повернення кредиту. У випадку внесення позичальником коштів на повернення заборгованості за кредитом у сумі, що перевищує розмір щомісячного платежу по кредиту, надлишкова сума коштів, після виконання пункту 2.9. та пункту 4.2.2. цього договору, зараховується в рахунок повернення кредиту.

Згідно з пунктом 5.2. кредитного договору у випадку порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним, комісій та інших платежів за цим договором, банк має право вимагати, а позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення за кожний день прострочення від суми простроченої заборгованості.

У випадку порушення позичальником своїх обов`язків, передбачених цим договором (крім тих, що зазначені в пункті 5.2. цього договору), банк має право вимагати від позичальника, а позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 0,5 % від суми кредиту за кожен випадок такого порушення.

Згідно з пунктом 6.2. кредитного договору банк має право вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або його поручителями (заставодавцями, гарантами, поручителями, майновими поручителями) умов цього договору та/або договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобов`язань за цим договором, а позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дати отримання позичальником відповідної вимоги від банку (а у випадку передбаченому пунктом 4.2.5. - не пізніше наступного робочого дня) повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим договором, а також відшкодувати збитки, завдані банку, у разі настання порушення позичальником строків платежів за договором, невиконання обов`язків по сплаті чергових платежів та інші порушення.

Пунктом 1 договору поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором від 13 листопада 2007 року № 490/ФКВІП-07, за яким останній зобов`язався до 12 листопада 2022 року повернути кредит у розмірі 220 000 дол. США, сплатити проценти та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором, та за кредитним договором від 13 листопада 2007 року № 490/ФК-07/СК, за яким останній зобов`язаний по 12 листопада 2022 року повернути кредит у розмірі 5 508,54 грн, сплатити проценти та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором.

Згідно з пунктом 3 договору поруки поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків.

Відповідно до пункту 4 договору поруки у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов`язань за кредитним договором, кредитор повідомляє про це поручителя, шляхом направлення письмової вимоги з зазначенням суми заборгованості та реквізитів рахунків, на які поручитель зобов`язаний сплатити заборгованість.

На підставі невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, позивачем рекомендованою кореспонденцією було направлено боржнику лист-попередження від 15 квітня 2011 року № 4374 щодо наявної простроченої суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 66 953,23 дол. США та 20 911,07 грн.

На адресу ОСОБА_2 банком надіслано досудову вимогу від 07 травня 2012 року № 48.2-08/1164/12 щодо дострокового погашення кредиту.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк»підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Так, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, станом на 09 квітня 2010 року мав прострочену заборгованість за кредитном - 10998,55 дол. США, прострочену заборгованість за відсотками - 17 354,54 дол. США, прострочену заборгованість за комісією - 15 680,17 грн, у зв`язку з чим ТОВ «Укрпромбанк» звернувся до нього з вимогою про дострокове повне виконання зобов`язання (а. с. 212, т. 1).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таких вимог заявлено не було.

Зазначене відповідає висновкам щодо застосування Великою Палатою Верховного Суду відповідних норм права, викладеним у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Проте апеляційний суд зазначених вимог закону не врахував, не надав належну правову оцінку вимозі ТОВ «Укрпромбанк» про дострокове повне виконання зобов`язання до позичальника, не встановив коли вона була направлена, чи отримана останнім і яким є змінений строк виконання основного зобов`язання, передчасно погодившись з судом першої інстанції про стягнення заборгованості, нарахованої станом на 07 травня 2012 року.

Крім того, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника (пункт 11) не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18).

У договорі поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання позичальником або поручителем своїх обов`язків, передбачених основним зобов`язанням.

У разі, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Позов ПАТ «ДельтаБанк», як правонаступника ТОВ «Укрпромбанк», про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 пред`явлено до суду у травні 2012 року, а долсудова вимога їй була надіслана також у травні 2012 року, тобто у термін, визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України. Кредитний договір укладено до 12 листопада 2022 року.

Крім того, загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесеннячергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Зазначене відповідає висновкам щодо застосування Великою Палатою Верховного Суду відповідних норм права, викладеним у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Отже, установивши, що банк не пропустив строк звернення до суду з вимогою до поручителя, так як кредитний договір ще діє, але пропустив такий строк щодо деяких щомісячних платежів, апеляційний суд на зазначене уваги не звергув і безпідставно звільнив поручителя від будь-якої договірної відповідальності, що не узгоджується як з нормами права, так і з усталеною судовою практикою в цій частині.

Таким чином, у порушення статей 212-214, 316 ЦПК України 2004 року апеляційний суд у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторін, тому дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову до поручителя та залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до позичальника.

Усунути ці недоліки на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноваження Верховного Суду та меж перегляду справи в касаційній інстанції (стаття 400 ЦПК Укпраїни), коли необхідно встановлювати фактичні обставини та оцінювати докази, є неможливим.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2017 року скасувати, справу передатина новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк