Постанова

Іменем України

25 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 750/3688/17

провадження № 61-32715св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго»,

представник відповідача - Ширай Катерина Андріївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 червня 2017 року у складі судді Коверзнева В. О. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 17 липня 2017 року у складі колегії суддів: Губар В. С., Бобрової І. О., Онищенко О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (далі - ПАТ «Чернігівобленерго»), про зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що 26 травня 2016 року між ним і ПАТ «Чернігівобленерго» було укладено договір про приєднання до електричних мереж, за умовами якого ПАТ «Чернігівобленерго» зобов`язалося надати йому послуги з приєднання електроустановок об`єкта нерухомості - майстерні, розташованої по АДРЕСА_1 , до електричних мереж зовнішнього електропостачання, за що він повинен сплатити винагороду у розмірі 37 200,00 грн. Сторонами погоджено, що підключення електроустановок до електричних мереж зовнішнього електропостачання здійснюється протягом 5 днів, а у разі, якщо це потребує припинення електропостачання інших споживачів, - протягом 10 днів.

Свої зобов`язання за вказаним договором він виконав у повному обсязі, сплативши 01 червня 2016 року ПАТ «Чернігівобленерго» 37 200,00 грн.

Разом з тим, ПАТ «Чернігівобленерго» свої зобов`язання за договором про приєднання до електричних мереж від 26 травня 2016 року не виконує, тому ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ПАТ «Чернігівобленерго» забезпечити приєднання електроустановок нежитлового приміщення - майстерні площею 886,50 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 (будівництво, реконструкція, технічне переоснащення та введення в експлуатацію електричних мереж зовнішнього електропостачання об`єкта замовника від місця забезпечення потужності до точки приєднання) відповідно до схеми зовнішнього електропостачання та проектної документації та здійснити безпосереднє підключення вказаного об`єкта до електричних мереж у строк 45 днів.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 17 липня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що для приєднання електроустановок належного позивачеві об`єкта нерухомості до електричних мереж зовнішнього електропостачання необхідно прокладення кабельної лінії живлення через земельні ділянки публічного акціонерного товариства «Чернігівагропромтехніка» і приватного підприємства «Магістр ЛТД», що потребує надання вказаними особами згоди на встановлення земельного сервітуту. Проте, приватне підприємство «Магістр ЛТД» такої згоди не дало. У зв`язку з цим було розроблено інший маршрут прокладання кабельної лінії живлення, який проходитиме через земельні ділянки публічного акціонерного товариства «Чернігівагропромтехніка», фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 і комунального некомерційного підприємства «Чернігівський обласний центр радіаційного захисту та оздоровлення населення», проте публічне акціонерне товариство «Чернігівагропромтехніка» і фізична особа-підприємець ОСОБА_5 свою згоду на встановлення земельного сервітуту не дали.

Саме вказаними обставинами обумовлена затримка виконання відповідачем умов договору, оскільки без отримання згоди суміжних землекористувачів на прокладення через належні їм земельні ділянки кабельної лінії живлення підключення належного позивачеві об`єкту нерухомості до електричних мереж зовнішнього електропостачання є неможливим.

Разом з тим, укладаючи договір сторони не визначили хто саме повинен вирішувати питання встановлення земельних сервітутів, що є передумовою належного виконання умов цього договору.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року № 677/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не враховано, що відповідно до положень статті 16 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» обов`язок врегулювання відповідних питань із суміжними землекористувачами покладено на енергогенеруюче підприємство, тобто відповідача.

Заперечення на касаційну скаргу відповідачем не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва, виданого 23 квітня 2015 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Коваленко В. В. та зареєстрованого у реєстрі за № 2067, є власником нежитлового приміщення - майстерні площею 886,50 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

26 травня 2016 року між ПАТ «Чернігівобленерго» і ОСОБА_1 було укладено договір про приєднання до електричних мереж, за умовами якого ПАТ «Чернігівобленерго» зобов`язалося надати послуги з приєднання електроустановок об`єкта нерухомості - майстерні, розташованої по АДРЕСА_1 , до електричних мереж зовнішнього електропостачання, за що ОСОБА_1 повинен сплатити винагороду у розмірі 37 200,00 грн.

Сторонами погоджено, що підключення електроустановок до електричних мереж зовнішнього електропостачання здійснюється протягом 5 днів, а у разі, якщо це потребує припинення електропостачання інших споживачів, - протягом 10 днів.

01 червня 2016 року ОСОБА_1 сплатив ПАТ «Чернігівобленерго» 37 200,00 грн.

У строк, визначений договором, ПАТ «Чернігівобленерго» свої зобов`язання за договором про приєднання до електричних мереж від 26 травня 2016 року не виконало.

Для приєднання електроустановок належного позивачеві об`єкта нерухомості до електричних мереж ПАТ «Чернігівобленерго» майстерні, розташованої по АДРЕСА_1 , необхідно прокладення кабельної лінії живлення через земельні ділянки публічного акціонерного товариства «Чернігівагропромтехніка» і приватного підприємства «Магістр ЛТД», що потребує надання вказаними особами згоди на встановлення земельного сервітуту. Проте приватне підприємство «Магістр ЛТД» такої згоди не дало.

У зв`язку з цим було розроблено інший маршрут прокладання кабельної лінії живлення, який проходитиме через земельні ділянки публічного акціонерного товариства «Чернігівагропромтехніка», фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 і комунального некомерційного підприємства «Чернігівський обласний центр радіаційного захисту та оздоровлення населення», проте публічне акціонерне товариство «Чернігівагропромтехніка» і фізична особа-підприємець ОСОБА_5 свою згоду на встановлення земельного сервітуту не дали.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими і підстав для їх скасування немає.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, з урахуванням встановлених судом обставин невиконання відповідачем зобов`язань за договором про приєднання до електричних мереж від 26 травня 2016 року,дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки обраний позивачем спосіб захисту прав не призведе до відновлення його порушених прав, так як судом установлено неможливість підключення до електричних мережПАТ «Чернігівобленерго» без погодження сервітуту, а суміжні землекористувачі згоди на встановлення сервітуту не надали. Вказане свідчить, що навіть зобов`язання відповідача у судовому порядку до виконання умов договору про приєднання до електричних мереж від 26 травня 2016 року не призведе до приєднання електроустановок нежитлового приміщення, власником якого є позивач, до електричних мереж.

Разом з тим, ОСОБА_1 відповідно до статті 651 та частини першої статті 652 ЦК України може пред`явити вимогу про розірвання вищевказаного договору або згідно з частиною другою статті 652 ЦК України про зміну договору у зв`язку з істотною зміною обставин та відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору (частина п`ята статті 653 ЦК України).

Доводи касаційної скарги, що відповідно до положень статті 16 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» та Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 17 січня 2013 року № 32, обов`язок врегулювання відповідних питань із суміжними землекористувачами покладено на відповідача, є безпідставними з огляду на наступне.

Так, відповідно до преамбули до Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» він визначає правові та організаційні засади надання і використання земельних ділянок для розміщення об`єктів енергетики, встановлення та дотримання правового режиму земель спеціальних зон об`єктів енергетики з метою забезпечення безперебійного функціонування цих об`єктів, раціонального використання земель, а також безпечної життєдіяльності та захисту населення і господарських об`єктів від впливу можливих аварій.

Об`єктами енергетики згідно з частиною першої статті 1 цього Закону є електрична станція (крім ядерної частини атомної електричної станції), електрична підстанція, електрична мережа, підключені до об`єднаної енергетичної системи України, а також котельня, підключена до магістральної теплової мережі, магістральна теплова мережа, споруда альтернативної енергетики тощо.

Вказане свідчить, що положення Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних і обґрунтованих судових рішень, оскільки містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

З урахуванням того, що вказані доводи касаційної скарги є ідентичними доводам, яким судами попередніх інстанцій надана належна оцінка, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 17 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян