КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Басараб Наталії Володимирівни на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 2 жовтня 2019 року (суддя Катющенко В.П.) у цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрямбуд»,

встановила:

у вересні 2019р. приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А.М. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням суду.

Обґрунтовуючи подання, приватний виконавець зазначав, що у нього на виконанні перебуває виданий Дніпровським районним судом міста Києва виконавчий лист 755/24910/13-ц від 23 липня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укрямбуд» грошових коштів, отриманих за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 10 січня 2012 року, в сумі 383 431грн 85коп., судового збору в сумі 3 441грн, а всього - 386 872грн 85коп.

Приватний виконавець посилався на те, що 31 липня 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59686848, копію якої направлено боржнику та отримано нею 6 серпня 2019р., але боржником рішення судів не виконано.

31 липня 2019 року з метою забезпечення виконання рішення суду приватним виконавцем винесено постанови про арешт коштів та майна боржника, у результаті чого було встановлено наявність відкритих рахунків в АТ «УкрСиббанк» та АТ «ОТП Банк», проте коштів для виконання рішення суду недостатньо.

2 вересня 2019р. приватним виконавцем здійснено вихід за місцем проживання боржника, указаному у виконавчому листі, однак доступу до квартири надано не було, про що складено відповідний акт. За словами сусідів, ОСОБА_1 не проживає у квартирі та тривалий час здає її в оренду третім особам.

Приватний виконавець зазначав, що на адресу боржника 29 серпня 2019р. та 2 вересня 2019р. надсилались виклики щодо її явки до приватного виконавця, проте ОСОБА_1 на виклики не з`явилася, неодноразові вимоги щодо виконання рішення суду не виконала, про що складено відповідні акти.

Згідно повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної

прикордонної служби України від 19 серпня 2019р., ОСОБА_1 систематично перетинає державний кордон України, що свідчить про наявність у неї коштів для виїзду та перебування за кордоном.

Враховуючи те, що судове рішення не виконано, боржник ухиляється від його виконання, що призвело до вжиття до неї заходів примусового виконання, приватний виконавець вважає за необхідне тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за кордон.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 2 жовтня 2019 року подання задоволено, тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва № 755/24910/13-ц від 23 липня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРЯМБУД» грошових коштів, отриманих за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 10 січня 2012 року, в сумі 383 431грн 85коп., судового збору в сумі 3 441грн, а всього - 386 872грн 85коп.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Басараб Н.В. просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні подання.

Представник боржника посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неврахування тієї обставини, що боржник не ухиляється від виконання рішення суду, а не може його виконати через фінансову неспроможність, складні сімейні та трудові проблеми, зокрема розірвання шлюбу та звільнення з роботи.

Крім того, представник боржника зазначає, що боржник перетинала кордон в період з 5 серпня 2019р. по 12 серпня 2019р. і відлітала до Хургади за кошти колишнього чоловіка для відпочинку та побачення з дітьми, які після розлучення проживають з батьком.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Укрямбуд» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважаючи доводи представника боржника безпідставними, оскільки ОСОБА_1 регулярно виїжджає за кордон до курортних місць відпочинку, має велику суму коштів на рахунку в Приватбанку, однак з 2014 року не виконує рішення суду, жодного платежу не здійснила, чим порушуються права товариства.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника - адвоката Басараб Н.В., які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника приватного виконавця - адвоката Коваленко Т.А. та представника ТОВ «Укрямбуд» - адвоката Варицького Є.В., які просили залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2014 року з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укрямбуд» стягнуті грошові кошти у сумі 383 341грн 85коп та судовий збір у сумі 3 441грн, а всього 386 872грн 85коп.

Рішення суду набрало законної сили 17 червня 2014 року і 23 липня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист 755/24910/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укрямбуд» вказаних грошових коштів.

Згідно відміток державного виконавця на виконавчому листі, він перебував на виконанні у відділі Дніпровської районної державної виконавчої служби м. Києва та двічі (25 грудня 2014 року та 23 липня 2019 року) повертався стягувачу без виконання. Відміток про проведенні стягнення виконавчий лист не містить.

Постановою приватного виконавця від 31 липня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59686848, якою зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження отримана боржником 6 серпня 2019 року, однак не виконана, зокрема, декларація про доходи та майно ОСОБА_1 не надано.

Також 31 липня 2019 року приватним виконавцем винесені постанови про арешт коштів та майна боржника.

2 вересня 2019р. приватним виконавцем було здійснено вихід за місцем проживання боржника, вказаному у виконавчому листі, а саме: АДРЕСА_1 , в ході якого було складено акт про те, що зі слів сусідів ОСОБА_1 тривалий час не проживає у квартирі та здає її в оренду третім особам.

Згідно повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 19 серпня 2019р., з грудня 2014р. по серпень 2019р. ОСОБА_1 неодноразово виїжджала за межі України.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих приватним виконавцем документів вбачається, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що вказаний висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наданим доказам і ґрунтується на нормах права.

Відповідно до п. 19 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець зобов`язаний звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно частин 1 та 3 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні

Тобто законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Під ухиленням розуміються такі діяння або бездіяльність боржника, які полягають у навмисному або іншому свідомому невиконанні ним обов`язку по виконанню рішення суду.

З наданих приватним виконавцем матеріалів, пояснень ОСОБА_1 та її представника вбачається, що боржник обізнана, як про судове рішення, так і про його примусове виконання, проте, до приватного виконавця не з`являється, про фактичне місце проживання приватного виконавця не повідомляє, з 2014 року не здійснює заходи на погашення заборгованості, хоча за своїм матеріальним станом з 2014 року мала можливість виїжджати за межі України до таких міст, як Ла Романа , Бангкок, Дубай , Тбілісі, Фіумічіно, Анталія , Прага, Амстердам , Доха, Тель Авів, Афіни, Хургада.

Не надано боржником доказів неможливості влаштуватися на роботу та відраховувати платежі із заробітної плати на погашення боргу.

При цьому, у судовому засіданні було встановлено, що у період, протягом якого здійснюється примусове виконання рішення суду, ОСОБА_1 працювала, тобто мала можливість відраховувати частину заробітної плати на погашення заборгованості, однак, вказаних дій не здійснювала, що свідчить, на думку колегії суддів, про її ухилення від виконання рішення суду.

Крім того, представником стягувача до відзиву на апеляційну скаргу надана копія виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 , відкритому у КБ «Приватбанк», з якої вбачається, що на картковому рахунку боржника протягом 2018 - 2019 років перебували значні грошові кошти.

Боржником вказані документи спростовані не були.

Доводи апеляційної скарги про те, що поїздки боржника за кордон не свідчать про її

намір ухилитися від виконання рішення суду, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду та відмови у задоволенні подання, оскільки зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 має матеріальну можливість погашати заборгованість, однак використовує грошові кошти на поїздки на межі України.

Посилання на те, що за межі України ОСОБА_1 виїжджає за рахунок колишнього чоловіка для спілкування та побачення з дітьми, належними доказами не підтверджені.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалою суду порушуються права ОСОБА_1 на вільний виїзд на межі України, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно ч. 1 ст. 6 зазначеного Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів (пункт 5).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження особи у виїзді за межі України можливе у разі, якщо воно передбачено законом і є необхідними для захисту прав та свобод інших осіб.

Передбачені у Законі України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» обмеження у праві виїзду за межі України є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до положень ч. 5 ст.19 цього Закону боржник зобов`язаний:1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;2)

допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 19 цього Закону особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Пуд час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 протягом п`яти років рішення суду не виконує, не здійснила жодного платежу на погашення заборгованості, не подала приватному виконавцю декларацію про доходи та майно, не повідомила про зміну свого місця проживання, не з`являється на виклики приватного виконавця, що свідчить про ухилення її від виконання рішення суду.

За таких обставин, тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України ґрунтується на законі та є необхідним для захисту прав стягувача.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані докази, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Басараб Наталії Володимирівни залишити без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 2 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 6 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк