Справа № 431/2886/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Осіпенко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Тиріної В.С.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сватове Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульний Сергій Миколайович про визнання недійсним договору дарування земельних ділянок,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульний Сергій Миколайович про визнання недійсним договору дарування земельних ділянок, в обґрунтування якого зазначив, що з 27.12.1980 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. На час смерті його дружини ОСОБА_4 він проживав та був зареєстрований разом із нею та їх рідним онуком за адресою: АДРЕСА_1. Під час спільного проживання у шлюбі з ОСОБА_4 вони набули права власності на наступне майно: земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку площею 0,6225 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. В кінці квітня 2018 року йому стало відомо, що вищевказані земельні ділянки належать його рідній доньці - відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування земельних ділянок від 19.02.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу у Луганській області Пульним С.М., зареєстрованого в реєстрі за №292. Про укладення договору дарування вищевказаних земельних ділянок він не знав, офіційної письмової згоди на укладення договору не давав, до нотаріуса його не запрошували. Вважає, що вказаний договір дарування, який укладений без його згоди є недійсним, оскільки, вказані земельні ділянки були набуті його покійною дружиною ОСОБА_4 під час перебування у шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, після смерті ОСОБА_4 він є спадкоємцем першої черги. Просить суд визнати недійсним договір дарування земельних ділянок від 19.02.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу у Луганській області Пульним С.М., зареєстрований в реєстрі за №292, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, оскільки вважає, що вказаний договір дарування був укладений з порушенням норм цивільного законодавства.

16.08.2018 року від відповідача по справі ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що проти позову вона заперечує та вважає, що позовні вимоги позивача безпідставні, необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного: позивач ОСОБА_1 є її рідним батьком, а померла ОСОБА_4 була її рідною матір'ю. Протягом спільного проживання позивач неодноразово вчиняв домашнє насильство у відношенні її матері - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Позивач не приймав участі у витратах на її поховання та взагалі не приїхав на поховання. 19.02.2018 року її мати ОСОБА_4 подарувала їй земельні ділянки, а саме: земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку площею 0,6225 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Спірні земельні ділянки належали ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності, які були одержані нею за час перебування у шлюбі з позивачем ОСОБА_1 із земель державної та комунальної власності внаслідок приватизації земельних ділянок державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, які не можуть бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Тобто при укладенні зазначеного договору дарування земельних ділянок згода позивача не потрібна, оскільки її померла мати ОСОБА_4 була єдиним власником спірних земельних ділянок і вона мала право самостійно без згоди її батька позивача ОСОБА_1 на укладення договору дарування земельних ділянок. (а.с. 37-38).,

16.08.2018 року третьою особою - приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульним С.М. до суду було надано письмові пояснення щодо позову, в яких зазначено, що він заперечує проти задоволення позову, оскільки відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Тобто, ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, належали спірні земельні ділянки на підставі особистою приватної власності дружини, одержаної нею за час шлюбу із земель державної і комунальної власності внаслідок приватизації земельних ділянок державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України, які не можуть бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, позивач у своєму позові посилається на те, що нотаріусом було порушено п. 4.2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, де зазначено, що при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім'я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена. Він зазначає, ним не порушенні жодні норми законодавства, оскільки відповідно до пп. 4.4 п. 4 глави 1 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», правочин щодо розпорядження майном може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з документа, що посвідчує право власності, договору, укладеного між подружжям, акта цивільного стану про укладення шлюбу та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, за договором дарування, або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто, тощо. У п. 14 Договору дарування земельних ділянок зазначено, що договір укладається без витребування згоди другого з подружжя Дарувальника, оскільки відповідно до вимог ст. 57 СК України, відчужувальні земельні ділянки є її особистою приватною власністю, а в матеріалах нотаріальної справи залишилася копія Рішення №44/3 від 22.10.2014 року Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які надаються у власність гр. ОСОБА_4 для будівництва житлового будинку господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства…», на підставі якого спірні земельні ділянки були передані ОСОБА_4 на підставі ст.ст. 118,121 ЗК України, а саме у порядку та у нормах безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. (а.с. 47-48).,

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні просив позов задовольнити та визнати недійсним договір дарування земельних ділянок від 19.02.2018 року, який був укладений між його померлою дружиною ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Старобільського нотаріального округу Луганської області Пульним С.М., надав пояснення аналогічні позову.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, надала пояснення аналогічні відзиву на позовну заяву.

Третя особа - приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульний С.М. в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. (а.с. 102).,

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлені наступні факти, які підтверджені належними письмовими доказами та визнаються сторонами:

27 грудня 1980 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб Містківською сільською радою Сватівського району Ворошилоградської області, актовий запис №34, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_1. (а.с. 10).,

Позивач ОСОБА_1 є рідним батьком відповідача ОСОБА_2 (до реєстрації шлюбу - ОСОБА_2), а померла ОСОБА_4 була рідною матір'ю відповідача ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2. (а.с.41,42).,

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 03 березня 2018 року. (а.с.43).,

Відповідно до довідки №1333 від 17.05.2018 року, виданої Містківською сільською радою Сватівського району Луганської області, на день смерті ОСОБА_4 і протягом шести місяців після її смерті, за адресою її проживання, а саме: АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_1 - чоловік, ОСОБА_5 - його онук. (а.с. 12).,

Як вбачається з рішення Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області № 44/3 від 22 жовтня 2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які надаються у власність гр. ОСОБА_4 для будівництва житлового будинку господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в межах населеного пункту с. містки Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області» гр.. ОСОБА_4 було передано у власність земельну ділянку площею 0,8725 га з них: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_2; для ведення особистого селянського господарства - 0,6225 га за адресою: АДРЕСА_2. (а.с. 81).,

Відповідно до свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 13.11.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, померла ОСОБА_4 була власником земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (а.с. 77-78).,

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.11.2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, померла ОСОБА_4 була власником земельної ділянки площею 0,6225 га для ведення особистого селянського господарства. (а.с. 79-80).,

Відповідно до договору дарування земельних ділянок від 19.02.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського нотаріального округу Луганської області Пульним С.М., померла ОСОБА_4, як дарувальник, подарувала та передала безоплатно у власність своїй донці ОСОБА_2, як обдарована, прийняла у дар земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_4, що надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) і розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 40; земельну ділянку площею 0,6225 га, кадастровий номер НОМЕР_5 що надана для ведення особистого селянського господарства і розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:40. (а.с. 74).,

Норма ч. 1 ст. 717, ч. 2 ст. 719 ЦК України визначає, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність, при цьому договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст ч. 1-3, ч. 5 ст. 203 ЦК України зазначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суд звертає увагу на те, що відповідні земельні ділянки, які на даний час вільні від забудови, належали одноособово дарувальнику ОСОБА_4 на підставі відповідних Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке є чинним, не є скасованим в судовому порядку, а тому є обов'язковим для врахування в даній справі судом.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що правомірність набуття дарувальником ОСОБА_4 одноособового права власності на відповідні земельні ділянки, виходячи із предмету позову, - не оскаржуються позивачем, а тому, в розумінні вимог ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності померлої ОСОБА_4 на відповідні земельні ділянки вважається набутими правомірно.

В судовому засіданні, виходячи із досліджених судом доказів, зокрема, відповідного рішення Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області № 44/3 від 22 жовтня 2014 року, та беручи до уваги пояснення учасників судового розгляду, судом було встановлено, що відповідні земельні ділянки, були передані померлій ОСОБА_4 в результаті реалізації нею права на безкоштовну приватизацію земельної ділянки, в силу чого, в розумінні норми п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України, належала померлій ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності.

Доводи позивача, що договір дарування земельних ділянок є недійсним, оскільки він, як чоловік померлої ОСОБА_4 не надав згоду на його укладення та суперечить вимогам закону, а саме: п. 4.2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, де зазначено, що при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім'я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена, суд вважає необґрунтованими, оскільки, вищевказані земельні ділянки належали померлій ОСОБА_4 на праві приватної власності дружини і не були спільною власністю подружжя, а відповідно до пп. 4.4 п. 4 глави 1 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», правочин щодо розпорядження майном може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з документа, що посвідчує право власності, договору, укладеного між подружжям, акта цивільного стану про укладення шлюбу та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, за договором дарування, або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто, тощо.

За даних обставин, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, передбачений вимогами ст. 11 ЦПК України, зокрема щодо розгляду справи у межах позовних вимог, з огляду на надані суду докази, які дають підстави вважати, що предметом оспорюваного договору є нерухоме майно, а саме земельні ділянки, які на даний час вільні від забудови та які належали дарувальнику на праві особистої приватної власності, а тому власник такого майна померла ОСОБА_4 мала право розпорядитись таким майном у будь-який період часу, беручи до уваги те, що зміст відповідного оспорюваного договору дарування земельних ділянок не суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а особа, яка вчиняла такий правочин, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, при цьому правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, що не спростовується жодними наданими суду доказами, а відтак виключає повноваження суду щодо захисту права, яке не порушено, в результаті чого суд вважає, що позов є безпідставний та задоволенню не підлягає, а тому в позові слід відмовити повністю.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

На підставі ст. 41 Конституції України, п. 5 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, ст.ст. 16, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 268, 352 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульний Сергій Миколайович про визнання недійсним договору дарування земельних ділянок - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається до Луганського апеляційного суду через Сватівський районний суд Луганської області.

Повний текст рішення складено 25.01.2019 року.

Суддя: Л.М. Осіпенко