ПОСТАНОВА

Іменем України

22 січня 2019 року м. Кропивницький

справа № 398/2504/17

провадження № 22-ц/4809/41/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Мурашка С. І., Черненка В. В.

секретар Лазаренко-Шаповалова В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - адвокат ОСОБА_2,

відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, правонаступники ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

третя особа - ОСОБА_7,

заслухавши доповідача у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок.

Зазначав, що 16 травня 2015 року ОСОБА_5 надала ОСОБА_6 довіреність, якою уповноважила його продати належний їй житловий будинок АДРЕСА_1. ОСОБА_6 показав йому житловий будинок документи , що йому надала ОСОБА_5, а саме довіреність на його ім?я, нотаріально завірені документ, що підтверджують її право власності на житловий будинок - свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину цього будинку та договір дарування Ѕ частини будинку її сестрою ОСОБА_7. Кошти в оплату за будинок він передавав ОСОБА_6 частинами, остаточний розрахунок відбувся 02 серпня 2015 року , всього за будинок сплатив 40 000 грн. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу житлового будинку та отримання повної вартості будинку, ОСОБА_6 надав йому розписку. ОСОБА_6 пообіцяв йому підготувати необхідні документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу , але до нотаріуса так і не прибув. З власницею будинку ОСОБА_6 перешкоджав йому зустрітись, тому він був змушений звертатися до поліції. Повернувшись до свого житлового будинку ОСОБА_5 відмовилась від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Оскільки він виконав всі умови договору купівлі-продажу будинку, сплатив обумовлену ціну за будинок, а відповідачі відмовляються від його нотаріального оформлення, просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений між ним та ОСОБА_5, визнати за ним право власності на спірний житловий будинок (т.1,а.с.3).

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 10 січня 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог - ОСОБА_7 (т.1,а.с.109).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував рішення тим, що ОСОБА_5 заперечувала своє бажання продавати спірний житловий будинок, крім того, за нею зареєстровано лише Ѕ частину спірного житлового будинку, інша Ѕ частина цього будинку належить на праві власності її сестрі - ОСОБА_7, яка зареєстрована у цьому будинку (т.1, а.с.250-252).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права таухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що суд не надав йому та його представнику ознайомитись з оригіналами інветаризаційних справ будинку АДРЕСА_1 та будинку АДРЕСА_2. Не врахував, що ОСОБА_7 на підставі укладеного з

ОСОБА_5 договору міни, передала у власність ОСОБА_5 Ѕ частину спірного будинку, а взамін отримала право власності на 1/8 частину будинку по АДРЕСА_2, який пізніше продала (т.2,а.с.10-11).

Апеляційне провадження у справі було відкрито Апеляційним судом Кіровоградської області 01 серпня 2018 року (т.2,а.с.19), 03 серпня 2018 року призначено розгляд справи на 19 вересня 2018 року, відкладено на 11 жовтня 2018 року (т.2,а.с.25).

У зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Кіровоградської області справу передано до утвореного Кропивницького апеляційного суду, 08 жовтня 2018 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи визначено суддю-доповідача та склад колегії суддів для розгляду справи (т.2, а.с.45,46,47,49).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року розгляд справи призначено на 11 жовтня 2018 року (т.2, ас.50-51).

Згідно свідоцтва про смерть відповідач у справі ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1,а.с.254). У зв?язку з цим ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 11 жовтня 2018 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду зупинено до залучення до участі у справі правонаступників (т.2,а.с.53).

Відповідно до спадкової справу № 335-2018 до майна померлої ОСОБА_5, спадкова справа заведена 26 липня 2018 року. Заяви про прийняття спадщини за законом до Олександрійської міської державної нотаріальної контори № 1 подали донька померлої ОСОБА_3. Крім неї спадкоємцем є син померлої - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно проживав та був зареєстрований разом з матір?ю (т.2,а.с.64-73).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09 січня 2019 року поновлено провадження у справі, залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до участі у справі, як правонаступників ОСОБА_5 та призначено розгляд справи на 22 січня 2019 року (т.2,а.с.79-80).

Правонаступники відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_6 та третя особа - ОСОБА_7, відзив на апеляційну скаргу, письмові пояснення, не надали.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідачі та третя особа, які належним чином під розписку були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (т.2, а.с.86,87, 88, 90, 91), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань не подали.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розглядові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 травня 2015 року ОСОБА_5 видала нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила ОСОБА_6 продати (обміняти) житловий будинок АДРЕСА_1, за ціну та на умовах на його власний розсуд (т.1, а. с. 5).

02 серпня 2015 року ОСОБА_6 склав розписку про те, що він на підставі довіреності, наданої йому ОСОБА_5, продав житловий будинок АДРЕСА_1, належний ОСОБА_5, ОСОБА_1 за 40 000,00 грн. (т.1, а. с. 4).

Згідно архівних довідок, наданих КП «ОМБТІ» право власності на спірний житловий будинок належало ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 листопада 1998 року (т.1,а. с. 53, 181).

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03 листопада 1998 року, після смерті ОСОБА_8, її діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_7 успадкували в рівних частках житловий будинок АДРЕСА_1 та 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_2 (а. с. 95, 157).

05 листопада 1998 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було укладено нотаріально посвідчений договір міни, за умовами якого ОСОБА_5 передає у власність ОСОБА_7 свою 1/8 частину житлового будинку АДРЕСА_2 з надвірними будівлями, у порядку обміну на Ѕ частину житлового будинку з належною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1. ОСОБА_7 передає у власність ОСОБА_5 свою 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями у порядку обміну на 1/8 частину житлового будинку з належною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_2. У договорі зазначено, що він підлягає реєстрації в Олександрійському БТІ (т.1,а. с. 158).

Судом першої інстанції в судовому засіданні були оглянуті та досліджені надані КП «Олександрійське МБТІ» оригінали інвентаризаційних справ будинку АДРЕСА_1 та будинку АДРЕСА_2. Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7, після отримання свідоцтва про право на спадщину зареєстрували своє право власності на успадковані будинки в БТІ. Після укладення договору міни від 05 листопада 1998 року, ОСОБА_7 зареєструвала своє право власності на 1/4 частину будинку АДРЕСА_2, яку в подальшому продала іншій особі. В той же час, ОСОБА_5 своє право власності на будинок АДРЕСА_1 за договором міни не зареєструвала та з цього питання до КП «МБТІ» не зверталася, що підтверджується оригіналом інвентаризаційної справи спірного будинку.

Матеріалами справи підтверджується, що як на момент складання ОСОБА_6 розписки від 02 серпня 2015 року, так і момент розгляду справи судом першої інстанції, ОСОБА_5 у встановленому законом порядку зареєструвала своє право власності лише на 1/2 частину спірного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 листопада 1998 року. Право власності на іншу 1/2 частину будинку зареєстровано за ОСОБА_7, яка участі у продажу будинку не приймала.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків (ч.1 ст.202 ЦК України).

Частиною четвертою статті 203 ЦК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що спірний договір купівлі продажу нерухомого майна було укладено у простій письмовій формі, вимоги щодо нотаріального посвідчення договору та державної реєстрації не дотримано.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно частини другої статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За змістом статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз?яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини 2 статті 220 ЦПК України застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Отже, договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 в силу ст. 657 ЦК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, і, відповідно, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Зазначені висновки узгоджуються з правовими позиціями висловленими в постановах Верховного Суду України від 18 квітня 2011 року № 6-28гс11 та від 19 червня 2013 року № 49цс13.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованого висновку суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_7 у зв?язку з укладенням договору міни з ОСОБА_5 не є співвласницею спірного будинку, а тому відсутні перешкоди для визнання договору купівлі-продажу дійсним, є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи та нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, оскільки для укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна необхідними є волевиявлення власника майна, укладення договору у передбаченій законом формі, його нотаріальне посвідчення та державна реєстрація.

Витребувані за клопотанням позивача та його представника докази були досліджені судом в установленому законом порядку, суд надав належну оцінку доказам, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.268, п.1 ч.1ст. 374, ст.375 ст. 381-383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді С. І. Мурашко

В. В. Черненко