П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та процентів за договорами позики, заявник - ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики № 1 від 24 січня 2017 року у розмірі 2 322 400 грн., суму заборгованості за договором позики № 2 від 24 січня 2017 року у розмірі 572 400 грн., проценти за користування позиками у розмірі 141 689 грн. 16 коп.; три проценти річних у розмірі 21 071 грн. 23 коп., пеню у розмірі 1 343 332 грн. 66 коп.

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на майно із забороною відчуження та розпорядження, а саме на ј квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 . Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року у справі № 757/29662/17-ц.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та постановити ухвалу, якою відмовити ОСОБА_4 у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що ОСОБА_4 не мала права звертатися до суду з заявою, оскільки вона не є учасником справи. Перелік підстав, за наявності яких суд з власної ініціативи може скасувати заходи забезпечення позову, визначений законом. В інших випадках заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом за вмотивованим клопотанням учасника справи. ОСОБА_4 не позбавлена права на апеляційне оскарження ухвали про забезпечення позову як особа, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи та інтереси. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову та розгляд заяви ОСОБА_4 .

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що частина квартири, на яку було накладено арешт, ще 10 квітня 2014 року була подарована ОСОБА_4 , про що внесено відомості до Державного реєстру. Вказані дані надані суду за пошуковою системою об`єкта нерухомості, а не відповідача ОСОБА_3 . Відсутність у суду доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на час постановлення ухвали про накладення арешту призвело до помилкового накладення арешту на ј квартиру, яка не належить ОСОБА_3 .

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року накладено арешт на майно із забороною відчуження та розпорядження, а саме на ј квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 .

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником ј квартири за вказаною адресою є ОСОБА_4 . Право власності виникло на підставі договору дарування від 10 квітня 2014 року. Попереднім власником зазначеної частки квартири був ОСОБА_3 та вона належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 02 квітня 2001 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в спорах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року роз`яснено судам, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому, із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто, сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до вимог ст. 149, 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову застосовуються судом, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Нерухоме майно, на яке було накладено арешт, не є предметом даного спору. Суд першої інстанції скасував заходи забезпечення позову, оскільки вказане майно не належало відповідачеві на момент забезпечення позову і не належить на момент розгляду заяви ОСОБА_4 . У разі задоволення позовних вимог, арешт частини квартири не забезпечить виконання рішення суду, оскільки на стадії виконавчого провадження на вказане майно не зможе бути звернуто стягнення, як на майно боржника.

Зазначені обставини в їх сукупності свідчать про те, що висновки суду першої інстанції про скасування заходів забезпечення позову є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Оскаржуючи ухвалу про скасування заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 вказує на те, що ОСОБА_4 не мала права звертатися до суду з заявою, оскільки вона не є учасником справи.

Разом з тим, суд першої інстанції саме з цих підстав відмовив ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

У той же час, у силу вимог ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи за наявності відповідних підстав.

Частиною 13 ст. 158 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі:

1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу;

2) повернення позовної заяви;

3) відмови у відкритті провадження у справі.

Отже, частина 13 ст. 158 ЦПК України встановлює обов`язкові підстави до скасування заходів забезпечення позову, а застосування законодавцем слова «також» означає, що зазначені підстави застосовуються крім інших, які можуть існувати за обставинами конкретної справи.

Так, підставою для постановлення судом оскаржуваної ухвали стало те, що нерухоме майно, на яке накладено арешт, на момент вжиття заходів забезпечення позову не належало відповідачеві по справі, а належало іншій особі. Про вказану обставину суду не було відомо під час вжиття заходів забезпечення позову.

В апеляційній скарзі позивач,посилаючись, зокрема, на постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року у справі № 756/10854/17, зазначає, що перелік підстав, за наявності яких суд з власної ініціативи може скасувати заходи забезпечення позову, визначений законом.

Однак, як було зазначено вище, стаття 158 ЦПК України не містить вичерпного переліку підстав для скасування заходів забезпечення позову, а, відтак, за обставинами конкретної справи вони можуть бути різними, але в будь-якому разі, мають підтверджувати, що потреба в заходах забезпечення позову відсутня.

Розглядаючи справу № 756/10854/17, апеляційний суд у своїй постанові від 07 листопада 2018 року вдався до системного аналізу та тлумачення ст. 158 ЦПК України. Однак, такий аналіз норм цивільного процесуального законодавства не є обов`язковим для суду при розгляді інших справ у подібних правовідносинах, оскільки відображає правову позицію колегії суддів з вирішення певного конкретного спору з урахуванням конкретних доказів, наданих сторонами у цій справі.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду, а, відтак, апеляційний суд не погоджується з висновком, зробленим апеляційним судом у справі № 756/10854/17, оскільки ст. 158 ЦПК України не передбачає вичерпних підстав, за наявності яких суд першої інстанції має право з власної ініціативи скасувати вжиті заходи забезпечення позову.

Оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, ОСОБА_1 просив постановити нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_4 у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову. Проте, як зазначалося вище, суд першої інстанції відмовив ОСОБА_4 в задоволенні її заяви саме з підстав відсутності у неї права на звернення до суду з такою заявою, а, відтак, підстав для скасування судового рішення немає.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач не навів доводів на спростування висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування за ініціативою суду арешту, накладеного на частину квартири, власником якої відповідач не є.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про скасування заходів забезпечення позову у зв`язку з неналежністю майна відповідачу на момент накладення арешту, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.