Справа № 450/2427/18 Провадження № 2/450/358/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2019 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі Лаба С. П.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третя особа державний нотаріус Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Наталія Степанівна про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить, визнати за нею в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 0,25 га. та житловий будинок загальною площею 57,6 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що проживала з моменту свого народження, разом із своїм батьком, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та матірю, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 За вищезазначеною адресою знаходиться земельна ділянка площею 0,25 га. На цій ділянці розташовані: колодязь, сарай, вбиральня та житловий будинок загальною площею 57,6 кв.м., що складається із коридору, 2 (двох) житлових кімнат, гадової та кухні. Позивач жила у цьому будинку та користувалась ним як донька власника. ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько позивача, ОСОБА_4. Після його смерті та згідно зі ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 р. відкрилась спадщина на вищезгадане майно. Продовжуючи проживати в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 і фактично вступивши в управління або володіння спадковим майном, позивач з матір'ю, відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 р., прийняли спадщину.

Після смерті батька ОСОБА_5, 13.02.1993 р. склала заповіт, який було посвідчено секретарем Ставчанської сільської ради народних депутатів ОСОБА_6 за № 4, відповідно до якого ОСОБА_5, половину майна, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_7, братові позивача, який помер в ІНФОРМАЦІЯ_7, а другу рівноцінну половину свого майна дочці ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_5. Таким чином, після смерті батька, матері та рідного брата, позивач, ОСОБА_2, продовжували проживати і користуватись будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, вважаючи себе єдиною власницею майна, набутого після смерті членів її сім'ї в спадок. Безперервно там проживала, на відведеній земельній ділянці вела домашнє господарство, підтримувала добробут та належний стан будинку та всіх його частин, вважає, що фактично вступила в управління або володіння спадковим майном відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 р., прийняла спадщину. 04.11.2016 року, позивач звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до державного нотаріуса, однак постановою від 29.05.2018 р. у вчиненні такої нотаріальної дії їй було відмовлено, мотивуючи що позивач не прийняла спадщину шляхом, який чітко визначений чинним на момент смерті спадкодавця Цивільним кодексом УРСР в редакції 1963 р. Державний нотаріус послалась на ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 р. і при цьому додала, що позивач фактично не вступила в управління або володіння спадковим майномта не подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначивши що жодних дій які б свідчили про прийняття спадщини спадкоємцем не вчинено. Окрім цього, в постанові вказано, що документи, які б підтверджували право власності на спадкове майно, відсутні. Тому позивач змушена звернутися до суду з позовом який просить суд задоволити.

19.09.2018 року провадження у справі відкрито.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав та дав пояснення, аналогічні наведеним у позовній заяві. Просив позовні вимоги задоволити.

Представник відповідача, Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області у судове засідання не зявився, подав на адресу суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності. Позовні вимоги визнав.

Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи у її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько позивача ОСОБА_2 (прізвище змінена на ОСОБА_2 з Дорота внаслідок укладення шлюбу з ОСОБА_8, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № НОМЕР_1 від 14.03.2018 року), ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом пре його смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_5 та свідоцтвом про народження виданим повторно серії НОМЕР_3 від 14.03.1964 року.

Відповідно до Інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

З копії будинкової книги, наявної в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_4 належав житловий будинок у АДРЕСА_1, якого зазначено головою господарства.

Разом з тим з довідки-виписки із погосподарських книг Ставчанської сільської ради від 22.03.2018 року № 150 вбачається, що згідно із записами в погосподарській книзі за 1996 рік, стор. 3 46 власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 рахується ОСОБА_5. Даний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,25 га.

Однак, у позовній заяві та своїх поясненнях представник позивача вказує, що після смерті батька згідно зі ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 р. відкрилась спадщина на вищезгадане майно, а тому продовжуючи проживати в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 і фактично вступивши в управління або володіння спадковим майном, позивач з моєю матір'ю, відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, прийняли спадщину.

Відповідно до відповіді Пустомитівської державної нотаріальної контори № 48/01-16 від 25.01.2019 року спадкова справа після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 не заводилася.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла матір позивача ОСОБА_5, що підтверджується виданим повторно свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 25.01.2017 року.

З копії довідки від 22.03.2018 р. №151, виданої Ставчанською сільською радою за підписом сільського голови ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_5 дійсно до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_6 постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1. Разом із нею проживали: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_10, яка проживала із померлою без реєстрації.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями до її майна першої черги були її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_7.

За життя ОСОБА_5, 13.02.1993 року склала заповіт, який було посвідчено секретарем Ставчанської сільської ради народних депутатів ОСОБА_6 за № 4, відповідно до якого ОСОБА_5, половину майна, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_7, а другу рівноцінну половину свого майна, ОСОБА_10, однак позивачем у справі є ОСОБА_2.

Згідно наявної в матеріалах справи копії спадкової справи № 264/2016, заведеної Пустомитівською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 вбачається, що від імені позивач ОСОБА_2 звернулася 04.11.2016 року із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у звязку з неприйняттям нею спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6.

Позивач звертається до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, однак в матеріалах справи відсутні відомості про усіх спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті спадкодавців, батьків позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні, а позивачем та її представником не заявлено клопотання про витребування спадкової справи після смерті брата позички ОСОБА_7, який проживаючи разом із батьками у відповідності до вимог закону, що діяв на час смерті його батьків, прийняв спадщину що відкрилася після їх смерті.

Стороною позивача не надано суду доказів відсутності інших спадкоємців ОСОБА_7, який помер у ІНФОРМАЦІЯ_7 та чи прийнята після його смерті спадщина ними.

Разом з тим, представником позивача визнано в судовому засіданні, що половину належного майна матір позивача ОСОБА_5 заповіла своєму синові, брату позивача, ОСОБА_7, однак жодних відомостей про спадкоємців ОСОБА_7 суду не надано, що унеможливлює суд належним чином визначити коло спадкодавців ОСОБА_2 та встановити можливість визнання за нею права власності на спадкове майно та у яких частинах після смерті спадкодавців.

Суперечливими є також надані стороною позивача докази наявності у складі спадкового майна ОСОБА_5 житлового будинку по АДРЕСА_1, оскільки відповідно до копії будинкової книги головою господарства значиться ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, після смерті якого із наявних в матеріалах справи доказів суду встановити не видається можливим, однак, згідно довідки-виписки із погосподарських книг Ставчанської сільської ради від 22.03.2018 року № 150 вбачається, що згідно із записами в погосподарській книзі за 1996 рік, стор 3, власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 рахується ОСОБА_5.

Щодо вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, суду не представлено жодного доказу, яким би стверджувалося, що така ввійшла до спадкової маси після смерті спадкодавців, жодного правовстановлюючого документа на неї чи інших належних доказів суду не представлено.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права.

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що слід застосовувати і при розгляді заяви про забезпечення позову.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, позивач на підтвердження своїх вимог про визнання права власності в порядку спадкування не представив суду належних доказів відсутності інших спадкоємців, права яких можуть бути порушені у випадку задоволення судом позову.

Жодних клопотань про витребування таких доказів, стороною позивача суду не заявлялося.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги те, що позивачем не доведено наявність майна у власності спадкодавців, щодо якого заявлені позовні вимоги, не представлено суду доказів наявності визначеного кола спадкоємців до майна спадкодавців, суперечливості наявних у справі доказів, таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у представлених суду доказах, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 1216, 1218, 1223 ЦК України, ст. ст. 525, 526, 549 Цивільного кодексу УРСР ст.ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_2 до Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третя особа державний нотаріус Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Наталія Степанівна, про визнання права власності в порядку спадкування, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 12 квітня 2019 року.

СуддяІ. І. Мельничук