КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 759/1949/17 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Сенько М.Ф.

28 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 110 379,02 грн. за кредитним договором №б/н від 24.11.2014.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 110 379,02 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором від 24.11.2014, що облікована станом на 08.12.2016 та 1655,69 грн. судового збору, а всього стягнуто 112 034,71 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що судом належним чином не було повідомлено відповідача про час та місце слухання справи, порушивши право останнього на участь у судовому розгляді, відсутність можливості скористатися процесуальними правами.

Зазначає, що ОСОБА_2 платіжну картку не було видано, а здійснювались платежі відповідачем в погашення начебто взятого кредиту без звернення до каси. Вказує, що розрахунок заборгованості є необґрунтованим.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача порушенні і вимоги позову правильно обґрунтовані ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3217/2019
При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 24.11.2014 ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 37 866,41 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 1.1.3.2.11 Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якій іншій заборгованості, яка виникла у клієнта, зважаючи на невиконані зобов'язання перед банком.

Згідно п. 2.5 Договору, кредитор взяв на себе зобов'язання погашати заборгованість по кредиту, процентам за користування кредитом та винагороду згідно Генеральної угоди та Умов та правил.

Позичальник, як це вбачається з розрахунку заборгованості за договором, взяті на себе зобов'язання не виконала, внаслідок чого станом на 08.12.2016 виникла заборгованість по кредиту в сумі 110 379,02 грн., що складається із: заборгованості за кредитом - 37 866,42 грн.; по відсоткам за користування кредитом - 14 124,17 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 34 836,95 грн.; штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 23 551,48 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а у разі порушення зобов'язання настають негативні правові наслідки.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно з п. 2.1.1.5.6 у разі невиконання зобов'язань за Договором на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту: Овердрафту), оплати Винагороди Банку (а. с. 27). Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строку платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (а. с. 28).

Пунктом 2.1.1.12.11 передбачено, що Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором (а. с. 31).

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком (а. с. 23).

Згідно з п. 2.1.1.3.5 Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку (а. с. 27).

Таким чином, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а. с. 4).

Підписавши договір, сторони підтвердили свої права та обов'язки за ним, погодились з усіма його умовами, у зв'язку з чим зобов'язані їх виконувати належним чином.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим станом на 08.12.2016 виникла заборгованість по кредиту в сумі 110 379,02 грн., що складається із: заборгованості за кредитом - 37 866,42 грн.; по відсоткам за користування кредитом - 14 124,17 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 34 836,95 грн.; штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 23 551,48 грн.

Враховуючи вищевикладене та те, що при розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконувала, колегія суддів вважає висновки суду щодо задоволення позовних вимог правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 платіжну картку не було видано, а здійснювались платежі відповідачем в погашення начебто взятого кредиту без звернення до каси не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За таких обставин, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що спірний договір визнавався судом недійсним, у встановленому законом порядку, відсутні правові підстави для невиконання останнього.

Посилання в апеляційній скарзі на невірний розрахунок заборгованості також не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки стороною відповідача не надано свого розрахунку на спростування та не проведено звірку заборгованості, яка склалася за вказаним кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом належним чином не було повідомлено відповідача про час та місце слухання справи, порушивши право останньої на участь у судовому розгляді, не спростовують висновків суду, оскільки матеріали справи містять поштове зворотне повідомлення (а. с. 58), яке свідчить про обізнаність відповідача про розгляд даної справи.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що посилання в апеляційній скарзі на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву з поважних причин, також не спростовують висновків суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до умов договору, а саме пункту 1.4. у випадку порушення будь-якого зобов'язання передбаченого договорами та Угодою більш ніж на один день, то строком повернення кредиту є другий наступний день, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу.

Разом з тим, відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В порушення зазначеної норми права, ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог та висновків суду першої інстанції щодо строків та дати порушення нею вимог щодо сплати чергового платежу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач фактично була позбавлена можливості заявити клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, також не спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_2 не зверталася із відповідним клопотанням до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач на власний розсуд скористалася своїми процесуальними правами, в зв'язку з чим і вказана обставина не спростовує висновки суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на дострокове стягнення банком кредитних коштів не знайшло свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в зв'язку з чим не може бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова