Житомирський апеляційний суд
Категорія 19 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 вересня 2018 року під головуванням судді Зубчук І.В.

у цивільній справі №295/16528/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третіх осіб ОСОБА_5, органу опіки та піклування Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, служби з прав дитини Житомирської районної державної адміністрації, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Ковалевського Андрія В'ячеславовича, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака Віктора Ярославовича про визнання попереднього договору недійсним, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом. З урахуванням уточнень до позовних вимог просила визнати недійсним з моменту укладення Попередній договір (про зобов'язання укласти в майбутньому договір купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки) від 26.11.2009 року, укладений нею та ОСОБА_3; стягнути з відповідача все одержане за Попереднім договором від 26.11.2009 року та понесені нею витрати у загальній сумі 1 844 280 грн. 58 коп. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 26.11.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено Попередній договір про зобов'язання укласти в майбутньому договір купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки, предметом якого було зобов'язання з 09-ї години по 18-ту годину з 01.01.2021 року по 15.01.2021 року укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна: житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 165,8 кв.м., у т.ч. житловою - 62,7 кв.м., а також земельну ділянку, площею 0,1200 га., розташовану на території Кам'янської сільської ради Житомирського району Житомирської області за адресою: АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, на умовах і в порядку, визначених попереднім договором та сплатити грошову суму, вказану у договорі.

Відповідно до умов попереднього договору загальна ціна нерухомого майна за яку його має бути продано позивачу, еквівалентна 180 000 дол. США за курсом НБУ на день розрахунку. При цьому позивачка зазначала, що правочин був вчинений під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки вона серйозно хворіє і змушена лікуватися, а проживання родини з двома дітьми (одній з яких на той час було лише два роки) потребувало належних житлових умов. Грошових коштів для того, щоб купити житловий будинок та розрахуватися за нього одним платежем, позивач і її чоловік не мали.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 04 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 одержану за Попереднім договором від 26 листопада 2009 року грошову суму в розмірі 141 891,00 грн.В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 418,91 грн.

У поданій через свого представника апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зокрема апелянт зазначає, що рішення суду щодо стягнення з відповідача 5 000 доларів США прийняте на підставі припущень, оскільки відповідно до розписок від 26.11.2009р., 01.06.2010р., 30.09.2010р., 07.01.2011р., 18.10.2011р., які наявні в матеріалах справи, позивачка сплатила відповідачу 40 000,00 грн. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що реституція може бути застосована виключно у разі визнання спірного правочину недійсним. Проте, суд першої інстанції в рішенні зазначив, що підстави для визнання попереднього договору недійсним відсутні, а тому і відсутні підстави для стягнення з відповідача коштів, сплачених в межах спірного правочину. Крім того, позивачем не було доведено, що оспорюваний попередній договір було укладено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних для неї умовах та що її волевиявлення не відповідало внутрішній волі й не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених оспорюваним договором.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 165,8 кв.м., для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за тією ж адресою.

Право власності на житловий будинок зареєстровано КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради 31.07.2009 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23456225 від 31.07.2009 року.

Право власності на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданим 04.02.2009 року Управлінням Держкомзему у Житомирському районі.

26.11.2009 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_8 було укладено Попередній договір (про зобов'язання укласти в майбутньому договір купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки), який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковалевським А.В. 26 листопада 2009 року та зареєстрований в реєстрі за №12879.

Зміст попереднього договору та його істотні умови сторонами не заперечувалися.

Предметом попереднього договору було зобов'язання у майбутньому, в обумовлений п.6.1. строк укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 165,8 кв.м., у т.ч. житловою - 62,7 кв.м., а також земельну ділянку площею 0,1200 га., розташована на території Кам'янської сільської ради Житомирського району Житомирської області за тією ж адресою, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 на умовах і в порядку, визначених попереднім договором, та сплатити грошову суму, вказану у договорі.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що достатніх підстав для визнання зазначеного правочину недійсним немає. При цьому суд правильно вважав, що не укладення основного договору, у встановлений в попередньому договорі строк, може свідчити про порушення попереднього договору, а не про його недійсність. Крім того, обставини, про які зазначає позивач щодо недійсності договору, мали існувати в момент його укладення, а не в ході виконання укладеного договору.

Рішення суду в цій частині жодною із сторін не оспорюється. А тому відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК його законність в цій частині апеляційним судом не перевіряється. Судом не встановлено обставин, передбачених ч.4 ст.367 ЦПК, які б давали підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги.

Тому підстав для зміни чи скасування рішення суду в цій частині апеляційний суд не вбачає.

Разом з тим, стягуючи з відповідача кошти, отримані на виконання дійсного договору, суд не зазначив правову підставу такого стягнення. Ст.533 ЦК спірних правовідносин не регулює.

На одну із правових підстав позову ОСОБА_4 посилалася на ст.216 ЦК, ч.1 якої передбачає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Разом з тим, відповідно до роз»яснень, що викладені в п.10 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція може бути застосована виключно у разі визнання спірного правочину недійсним.

Оскільки в даному випадку суд відмовив у визнанні недійсним правочину, то і підстав для повернення сторін у попередній стан не було.

За наведених обставин та відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в позові.

У зв»язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору, понесені відповідачем судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок Держави.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 вересня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 141891 грн. скасувати, ухваливши в цій частині вимог нове рішення - про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Судові витрати ОСОБА_3 в сумі 2128,37 грн. компенсувати за рахунок Держави.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 28.01.2019 року.