КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №761/3696/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Осаулова А.А. 01 серпня 2019 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства "Європейський Страховий Союз" про стягнення коштів,-

встановив:

В січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути:

- з ОСОБА_1 110682,20 грн. різниці між фактичною шкодою та страховим відшкодуванням;

- з ПрАТ "Європейський Страховий Союз" 238,36 грн. пені.

Вимоги обґрунтовує тим, що 30 вересня 2017 року у ДТП, що сталася з вини ОСОБА_1 , який буксирував причеп ВАЗ 8142, номерний знак НОМЕР_1 , пошкоджено належний йому автомобіль КІА РІО, номерний знак НОМЕР_2 .

Вказує, що згідно із проведеним дослідженням, розмір матеріального збитку становить 210682,20 грн.

Страховиком заподіювача шкоди ПрАТ "Європейський Страховий Союз" здійснено страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності в розмірі 100000 грн., але не своєвчасно.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 звернувся із зазначеним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_2 110682,20 грн. та судові витрати. В задоволенні вимог до страхової компанії відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі висловлює свою незгоду з висновком автотоварознавчого дослідження від 24 листопада 2017 року №115-1/17, оскільки не був запрошений для огляду автомобіля. Вказує, що заявляв клопотання перед судом про призначення автотоварознавчої експертизи та відповідно до статті 93 ЦПК України просив поставити позивачу питання для з`ясування чи відремонтований автомобіль та коли саме розпочався його ремонт.

Проте у призначенні експертизи відмовлено з безпідставних причин, а щодо запитань позивачу питання залишилось не вирішеним, що призвело до неповноти з`ясування обставин у справі відносно того, яку ціну склала фактична вартість відновлення автомобіля, оскільки скаржнику достовірно відомо про відновлення автомобіля.

Також вказує, що висновок №115-1/17 не є висновком експертизи, а є висновком спеціаліста, який не попереджений про кримінальну відповідальність.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_2 є власником автомобіля КІА РІО, номерний знак НОМЕР_2 .

30 вересня 2017 року ОСОБА_1 під час буксирування причепу ВАЗ-8142, номерний знак НОМЕР_1 , не забезпечив правильність його кріплення, в результаті чого причеп самовільно виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення з автомобілем КІА РІО, номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень.

Постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ПДР, які стали наслідком ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ "Європейський Страховий Союз" згідно із Полісом №АК3430646.

Відповідно до Висновку №115-1/17 експертного автотоварознавчого дослідження від 24 листопада 2017 року, складеного на замовлення ОСОБА_2 , вартість матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу КІА РІО, номерний знак НОМЕР_2 станом на 30 вересня 2017 року становить 210682,20 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір матеріальних збитків є доведеним та у зв`язку із недостатністю страхової виплати, відповідальність покладається на заподіювача шкоди.

В частині вирішення вимог до страхової компанії рішення суду не оскаржується, а тому виходячи з наданих законом повноважень, апеляційний суд не досліджує відповідні висновки суду першої інстанції.

Згідно частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або в правовій нормі (недоговірне зобов`язання).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В обґрунтування розміру матеріальних збитків позивачем надано лише Висновок №115-1/17 експертного автотоварознавчого дослідження від 24 листопада 2017 року, складеного на замовлення ОСОБА_2 приватним підприємцем ОСОБА_3 .

Надаючи оцінку Висновку №115-1/17 щодо належності його як доказу, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 76 ЦПК України:

1. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

2. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 ЦПК України:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 78 ЦПК України:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 102 ЦПК України:

1. Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

2. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

3. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

4. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

5. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.

6. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

7. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

8. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Відповідно до статті 106 ЦПК України:

1. Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

2. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

3. Висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений об`єкт експертизи, який є доказом у справі, або змінено його властивості, не замінює сам доказ та не є підставою для звільнення від обов`язку доказування.

4. Висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений об`єкт експертизи або змінено його властивості, до розгляду судом не приймається, крім випадків, коли особа, яка його подає, доведе можливість проведення додаткової та повторної експертизи з питань, досліджених у висновку експерта.

5. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

6. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

7. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.

Так, згідно із преамбулою Закону України "Про судову експертизу" цей Закон визначає правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя України незалежною, кваліфікованою і об`єктивною експертизою, орієнтованою на максимальне використання досягнень науки і техніки.

Відповідно до положень цього Закону висновок судової експертизи та висновок експертного дослідження є окремими документами у сфері досліджень.

Згідно із Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5:

- пункт 1.8 розділу І:

Підставою для проведення експертизи у цивільному, господарському та адміністративному судочинствах є ухвала суду про призначення експертизи або договір з експертом чи експертною установою, укладений на замовлення учасника справи.

Підставою для проведення експертного дослідження є договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовою заявою (листом) замовника (юридичної або фізичної особи), з обов`язковим зазначенням його реквізитів, з переліком питань, які підлягають розв`язанню, а також об`єктів, що надаються.

- пункт 4.23 розділу ІV (в редакції на дату подання позову):

Експертні дослідження виконуються в порядку, передбаченому для проведення експертиз. Хід і результати таких досліджень викладаються у висновку експертного дослідження.

Висновок експертного дослідження складається за структурою та змістом висновку експерта, за такими винятками:

у вступній частині висновку зазначається, хто і коли звернувся до установи чи безпосередньо до експерта із замовленням про проведення дослідження;

опускається запис, який стосується відповідальності особи, що проводить дослідження, за надання завідомо неправдивого висновку.

Згідно із наведеною вище статтею 76 ЦПК України доказом, складеним за результатами проведення дослідження, є висновок експерта, до якого висуваються спеціальні вимоги (стаття 102 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до статті 4 цього Закону:

Незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються:

визначеним законом порядком призначення судового експерта;

забороною під загрозою передбаченої законом відповідальності втручатися будь-кому в проведення судової експертизи;

існуванням установ судових експертиз, незалежних від органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду;

створенням необхідних умов для діяльності судового експерта, його матеріальним і соціальним забезпеченням;

кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків;

можливістю призначення повторної судової експертизи;

присутністю учасників процесу в передбачених законом випадках під час проведення судової експертизи.

Виходячи із засад процесуального закону щодо доказування та вимог до доказів, Висновок №115-1/17 від 24 листопада 2017 року за наявності заперечень відповідача не може уважатися допустимим доказом, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Висновок №115-1/17 не містить положень, які забезпечують правильність висновку (зокрема попередження експерта про кримінальну відповідальність).

За таких обставин, Висновок №115-1/17 слід розглядати як письмовий доказ, який не замінює висновку експертизи або експертного дослідження.

Надаючи оцінку Висновку №115-1/17 від 24 листопада 2017 року як письмовому доказу, колегія суддів зазначає, що цей Висновок є фотокопією, що не посвідчена у встановленому законом порядку, дані змісту не дають підстав уважати про визначення обсягу пошкоджень та вартості матеріальної шкоди, що була завдана внаслідок ДТП 30 вересня 2017 року за участю відповідача, отже Висновок не має доказового навантаження, оскільки не встановлює обставин, які мають значення для вирішення справи.

Даних про визначення розміру збитків ПрАТ "Європейський Страховий Союз" та розмір виплаченого страхового відшкодування позивачем не надано.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до правовідносин, що виникли між сторонами у цій справі, обов`язок довести розмір матеріальних збитків покладено на позивача.

У контексті принципів цивільного судочинства у разі неподання стороною достатньо доказів на підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Клопотання відповідача про призначення судової експертизи та допит позивача в якості свідка не може бути задоволено, з огляду на те, що вчинення цих процесуальних дій пов`язано із волевиявленням позивача, оскільки згідно статті 92 ЦПК України сторона може бути допитана як свідок за її згодою, а предмет дослідження експертизи є власністю позивача. Отже, виходячи з положень статей 12,13 ЦПК України, ураховуючи, що обов`язок доведення розміру збитків покладається на позивача, свої міркування щодо призначення судової експертизи та допит позивача в якості свідка останній не висловив, колегія розглядає справу за наявних у ній матеріалів.

Зважаючи на викладене, оскільки позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження розміру матеріальних збитків, позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 376 ЦПК України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати, пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 1660,24 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року в частині вирішення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та стягнення судового збору - скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 1660,24 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова