КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 2-1909/11

Апеляційне провадження 22-ц/824/14286/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Стрижеус А.М.

при секретарі Гойденко Д.В.

учасники справи

заявник відділ державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області

стягувач ОСОБА_1

боржник ОСОБА_2

заінтересовані особи ОСОБА_3

служба у справах дітей Васильківської міської ради Київської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2015 року, постановлену під головуванням судді Корнієнка С.В., про відмову в задоволенні подання відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області про визначення частки у спільному майні подружжя,

в с т а н о в и в :

у січні 2015 року заступник начальника ВДВС Васильківського МУЮ в Київській області звернувся до суду з поданням, у якому просив визначити, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 належить боржнику ОСОБА_2 .

В обгрунтування подання зазначав, що на виконанні ВДВС Васильківського МУЮ в Київській області знаходиться виконавчий лист Васильківського міськрайонного суду Київської області № 2/1900 від 24.10.2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 67 790 грн.

Боржником рішення суду не виконується та під час перевірки його майнового стану, майна, яке б належало боржнику на праві приватної власності, не виявлено. Натомість встановлено, що у період шлюбу з боржником ОСОБА_3 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

21.06.2013 державним виконавцем складено акт опису й арешту майна. Предметом опису та арешту майна була 1/2 частина вищевказаної квартири.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 04.08.2014 встановлено, що зазначена квартира набута за час шлюбу та є спільним сумісним майном подружжя.

Оскільки квартира є спільною сумісною власністю для виконання подальших виконавчих дій необхідно визначити частку боржника у спільному майні.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.03.2015 до участі у справі залучено службу у справах дітей Васильківської міської ради Київської області.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.04.2015 у задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити подання про виділ частки боржника. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи. Вважає, що на стадії примусового виконання рішення суду відсутні правові підстави для звернення до органів опіки та піклування для отримання відповідного дозволу, оскільки визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами не є правочином. А тому висновки суду є помилковими та відмова у задоволенні подання є перешкодою для виконання рішення суду.

Справа у апеляційній та касаційних інстанціях розглядалася неодноразово.

Так, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.08.2015 ухвалу суду першої інстанції скасовано, проте у задоволенні подання відмовлено з інших підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.02.2016 ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11.08.2015 скасовано та справу передано на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.06.2016 з урахуванням висновків суду касаційної інстанції ухвалу суду першої інстанції скасовано та подання задоволено.

Постановою Верховного Суду від 03.07.2019 ухвалу апеляційного суду Київської області від 17.06.2016 скасовано та справу передано на новий апеляційний розгляд у зв`язку з неповідомленням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про день та час апеляційного розгляду. Інших висновків постанова Верховного Суду не містить.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні ВДВС Васильківського МУЮ Київської області на виконанні знаходиться виконавчий лист від 24.10.2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 67 790 грн.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду від 11.04.2003 року шлюб між божником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

17.05.2005 на ім`я ОСОБА_3 придбана квартира АДРЕСА_1 .

Свідоцтво про розірвання шлюбу ОСОБА_3 отримала 11.11.2011.

ОСОБА_3 зверталася до суду з позовом про визнання квартири АДРЕСА_1 своєю особистою власністю, проте рішенням апеляційного суду Київської області від 04.08.2014 у задоволенні позову відмовлено та цим рішенням встановлено, що зазначена квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та боржника ОСОБА_2 , оскільки придбана у період шлюбу.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2014 ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову про зняття арешту з 1/2 частини вищевказаної квартири з тих підстав, що квартира є спільною сумісною власністю.

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця, суд виходив з того, що заявником не надано згоди служби у справах дітей за місцем знаходження спірного майна, та виділ частки у майні призведе до порушень права неповнолітньої дитини.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду подання, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на час розгляду судом справи, у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволенні вимог стягувача, стягнення звертається на належне боржникові інше майно. У випадках, коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" у разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно роз`яснень, викладених у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції вимоги зазначених норм не врахував, а також не звернув уваги на те, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 04.08.2014 встановлено, що набута за час шлюбу квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 є спільним сумісним майном подружжя із боржником ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України в редакції чинній на час розгляду подання, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За матеріалами справи встановлено та це не заперечується учасниками справи, що рішення суду протягом більше ніж 8 років боржником не виконується та іншого майна, ніж частка у спірній квартирі боржник не має.

Державний виконавець ще 12.09.2012 звертався з поданням про виділ частки у майні боржника, справа також розглядалася різними судовими інстанціями неодноразово та останньою ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22.01.2014 у задоволенні подання відмовлено лише з тих підстав, що не встановлено у позовному провадженні належність вищезазначеної квартири на праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

При розгляді ж даного подання такі обставини вже були встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, а відтак суд не мав підстав для відмови у виділі частки боржника у спільному майні.

Висновки суду першої інстанції про те, що при задоволенні подання будуть порушені права неповнолітньої дитини, яка проживає разом з матір`ю у цій квартирі та для вирішення цього питання обов`яковим є позитивний висновок органу опіки і піклування не грунтуються на нормах закону та не відповідають встановленим у справі обставинам. Визначення частки боржника у майні не є тим правочином, щодо нерухомого майна, на який відповідно до ч. 4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», потрібен попередній дозвіл органів опіки та піклування, оскільки на цій стадії виконання рішення суду, неповнолітня дитина жодним чином не позбавляється права на користування спірним житлом. Співвласниками ж спірної квартири є лише ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , неповнолітня дитина не є співвласником спірного майна.

Приймаючи рішення про задоволення подання суд апеляційної інстанції в ухвалі від 17.06.2016 врахував висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.02.2016 за результатами касаційного розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції була скасована постановою Верховного Суду від 03.07.2019 лише з тих підстав, що ОСОБА_3 чи її представник не були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи.

Зазначений недолік усунуто при новому апеляційному розгляді.

Доводи представника ОСОБА_3 про те, що питання про виділ частки у спільному майні може вирішуватися лише у позовному провадженні суперечать як положенням ст. 379 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду подання судом першої інстанції, так і положенням ст. 443 ЦПК України в редакції, чинній на час даного апеляційного розгляду.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду та постановлення нового судового рішення про задоволення подання.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2015 року скасувати, подання заступника начальника відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області про визначення частки у спільному майні подружжя задовольнити.

Визначити, що 1/2 ідеальної частки у квартирі АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 та є спільним сумісним майном подружжя, належить боржнику ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 10.12.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

А. М. Стрижеус