27.03.2019 233/5529/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Левченка А.М.,

за участі

секретаря судового засідання Черкасової О.В.,

представника відповідача

прокуратури Донецької області

за довіреністю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю прокуратури, -

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до відповідачів Прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю прокуратури, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 27 травня 2009 року слідчим відділом Костянтинівського МВ УМВС України в Донецькій області порушена кримінальна справа по факту вбивства ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого п.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України.

10 червня 2009 року в 23 час. 25 хв. в порядку ст.115 КПК України ( редакція 1960 року) затриманий ОСОБА_2 (ОСОБА_2.), надалі позивач, за підозрою в скоєнні злочину передбаченого п.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України.

13 червня 2009 року відносно позивача обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

16 червня 2009 року позивачу пред'явлено звинувачення в скоєнні злочину передбаченого п.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України.

Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 20.03.2014 року позивача визнано:

- винним у скоєнні злочину передбаченого ст.187 ч.4 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього майна.

- невинним у скоєнні злочину передбаченого п.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України та на підставі п.2 ст.6 КПК України ( ред.1960 року) та виправдано у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Ухвалою апеляційного суду Запоріжської області від 26 марта 2015 року вирок Дружківського міського суду скасовано, кримінальна справа повернута прокурору на додаткове розслідування.

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2017 року позивача визнано винуватим у скоєнні злочину передбаченого ст.27 ч.5,ст.187 ч.4 КК України та призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Відповідно до вироку, початок строку відбуття покарання обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме з 10 червня 2009 року.

Відповідно до вироку позивачу зараховано в строк відбуття покарання попереднє увязнення в період часу з 10 червня 2009 року по 10 липня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі та ухвалено вважати призначене покарання за цим вироком фактично відбутим.

З 10 червня 2009 року по 10 липня 2015 року - 6 років 1 місяц позивач перебуваючи під слідством та судом увесь цей час знаходився під вартою.

Таким чином, позивач стверджує, що 3 роки 2 місяці незаконно знаходився під слідством та судом.

Позивач також зазначає, що у зв'язку з кримінальним провадженням відносно позивача, останній втратив посаду начальника торгівельного відділу ТОВ «Сонячне місце плюс», втратив єдиний заробіток і вимушений на теперішній час докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач тривалий час був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати, позбавлений засобів для існування та утримання своєї родини, змушений був докладати додаткових зусиль для підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину передбаченому п.1, 6 ,12 ч.2 ст.115 КК України та відновлення ділової репутації.

Звинувативши позивача в скоєнні злочину передбаченому п.1, 6 ,12 ч.2 ст.115 КК України було кинуто тінь на порядність та добре ім'я Позивача, що потребувало зусиль та тривалого часу для відновлення репутації та чесного ім'я Позивача.

Обчислюючи розмір заявленого відшкодування позивач посилається на характер порушення його прав, глибину та тривалість моральних страждань, які зазнав Позивач, принцип розумності та справедливості, та визначає розмір моральної шкоди у 2000000 гривень.

Позивач вважає, що протиправними діями посадових осіб прокуратури Донецької області йому завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню в силу ст.1176 ЦК України, ст.ст. 1,5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

На підставі чого, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 2000000 грн. на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Ухвалою суду від 11.12.2018 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

05.02.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

15 січня 2019 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, просить у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 та його представник не з'явилися, звернулися до суду з заявами про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягають.

При цьому, суд відзначає, що відповідно до пп. 11 п. 16.1 Перехідних положень Конституції України, представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.

Тому, на підставі вказаних положень Коснтитуції України, прокурора Левковського К.І. було допущено до участі у судовому засіданні на підставі довіреності Прокуратури Донецької області від 22.12.2018 року №05/2-631вих-18.

Представник відповідача Донецької обласної прокуратури у відкритому судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні, в якості обґрунтування своїх вимог надав пояснення аналогічні викладеним у змісті відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача Державної казначейської служби України до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних обставин.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 20.03.2014 року вироком Дружківського міського суду Донецької області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, та виправдано у вчиненні злочинів, передбачених п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.03.2015 року вирок суду першої інстанції скасовано та направлено прокурору Донецької області для проведення додаткового розслідування.

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01.02.2017 року ОСОБА_2, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст.187 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Початок строку відбуття покарання ОСОБА_2 обчислювати з моменту фактичного затримання - з 10 червня 2009 року. Зарахувати ОСОБА_2 в строк відбуття покарання попереднє ув'язнення в період часу з 10 червня 2009 року по 10 липня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі та вважати призначене покарання за цим вироком фактично відбутим.

Позивач вважає, що протиправними діями посадових осіб прокуратури Донецької області йому завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню в силу ст.1176 ЦК України, ст.ст.1, 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

З аналізу змісту мотивувальної частини позовної зави вбачається, що, на думку позивача, йому була завдана моральна шкода внаслідок невірної кваліфікації дій під час досудового розслідування.

Моральна шкода полягає в тому, що у зв'язку з кримінальним провадженням, позивач втратив посаду начальника торгівельного відділу ТОВ «Сонячне місце плюс», втратив єдиний заробіток і вимушений на теперішній час докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач тривалий час був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати, позбавлений засобів для існування та утримання своєї родини, змушений був докладати додаткових зусиль для підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину передбаченому п.1, 6 ,12 ч.2 ст.115 КК України та відновлення ділової репутації. Було кинуто тінь на порядність та добре ім'я позивача. Крім того, вважає, що у зв'язку з невірною кваліфікацією його дій за п.1, 6 ,12 ч.2 ст.115 КК України він незаконно тривалий час перебував у слідчому ізоляторі при чому знав що його звинувачують у злочині якого він не скоював від чого страждав. Моральну шкоду позивач оцінює у 2000000 грн.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Положеннями ч.ч.1, 2, 7 ст.1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Так, згідно ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 ЦК України, які кореспондуються із положеннями, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, серед яких відсутня шкода, завдана громадянинові в результаті невірної кваліфікації дій під час досудового розслідування.

Також, вичерпний перелік підстав для відшкодування шкоди визначений у ст.ст.1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», серед яких також відсутня шкода, завдана громадянинові в результаті невірної кваліфікації дій під час досудового розслідування.

Таким чином, виходячи із положень ч.ч.1, 2, 7 ст.1176 ЦК України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на які посилався позивач як на підставу про задоволення своїх позовних вимог, суд дійшов обґрунтованого висновку, що дія положень вказаних Законів на правовідносини, які є предметом даного спору, не поширюється.

Щодо строку перебування під вартою.

Позивач послиається на ч. 5 ст. 72 КК України (щодо перерахування одного дня попереднього ув'язнення у два дні позбавлення волі редакції Закону України № 3413 Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув'язнення у строк покарання).

Суд зазначає, що дана норма передбачала "ідеальну конструкцію", яка мала значення лише для зарахування судом строку попереднього ув'язнення до розміру призначеного покарання. Вона не змінює фактичних обставин, за якими позивач фактично тримався під вартою протягом 6 років і 1 місяця, що не перевищує розмір призначеного покарання.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а відтак задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст.1167 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 89, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю прокуратури,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Левченко

27.03.2019