Дата документу 29.11.2019
Справа № 320/6077/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання Левандовська О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приазовського національного природного парку, Державної казначейської служби України, треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів, Мелітопольське управління Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача Державної казначейської служби України та третьої особи Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Трофименка О.О.,

представника відповідача Приазовського національного природного парку Гончара С.М.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь суму в розмірі 30000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з Державної казначейської Служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь суму матеріальних витрат 3000 грн.00 коп.; стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь, суму витрат на правову допомогу 3700 грн. 00 коп.

В обґрунтування посилається на те, що 22.11.2018 постановою Приазовського районного суду Запорізької області у справі № 325/426/18 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ст.91 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн. Не погоджуючись з винесеною Постановою, він звернувся з апеляційною скаргою до Запорізького апеляційного суду, який 04.03.2019 розглянувши апеляційну скаргу, скасував Постанову районного суду від 22.11.2018 та провадження у справі було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, відповідачем було протиправно складено адміністративний протокол за ст.91 КУпАП, що призвело до обмеження права позивача.

Крім того, при розгляді адмінсправи № 325/426/18, позивачем було укладено договір з адвокатом щодо захисту інтересів та на представництво у суді першої інстанції позивача на суму 3000 грн., які були виплачені в повному обсязі та здійснено належне представництво інтересів позивача у суді першої інстанції.

Незаконність складеного протоколу відносно позивача підтверджена постановою Запорізького апеляційного суду від 04.03.2019, у зв`язку з чим у позивача відповідно до вищенаведених норм законодавства виникає право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними діями правоохоронних органів на підставі ст. ст.. 1173,1174, 1176 ЦК України.

Дії відповідачів завдали позивачу суттєвих моральних страждань, які спричинили негативні зміни у його житті: це негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних професійних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі незаконності дії правоохоронних органів.

Зазначає також, що свої незаконні дії відповідач активно висвітлював у засобах масової інформації, підтвердження чого наведене вище, вказане також додало позивачу моральних страждань та незручностей. 3 часу його незаконного притягнення до адміністративної відповідальності він пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху, крім того на цієї обставини знаходився місяць у лікарні починаючи з 28.01.2019р. Вказаний душевний стан позначився на відносинах у родині та колі друзів. Упродовж всього цього періоду Позивач почувався незручно, дискомфортно, був змушений пристосовуватися до негативних умов існування. Внаслідок незаконних процесуальних дій у Позивача більш як на 8 місяців істотно порушено звичний уклад життя.

Від Державної казначейської служби України Запорізької області надійшов відзив на позовну заяву (а.с.40-44), в якому просять відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог. Вказують, що шкода, яка завдана позивачу діями відповідача - Приазовського національного природного парку щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, не підпадає під дію частини 2 статті 1167 ЦК України та відповідно під статті 1173, 1174 ЦК України, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог. Вважають, що шкода має відшкодовуватися самим відповідачем - Приазовським національним природним парком, за умови наявності його вини, а не за рахунок коштів державного бюджету. Також позивачем не надано до матеріалів справи підтвердження зазначеної у позові обставини про його знаходження у лікарні починаючи з 28.01.2019, окрім як направлення на лікування, зокрема епікриз, тощо. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, не доведено наявності такої шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і противоправним діянням заподіювача, не надано розрахунку суми компенсації та не зазначено на підставі яких міркувань визначено розмір відшкодування цієї моральної шкоди саме в сумі 30000 грн.

Від Приазовського національного природного парку надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 78-84), в якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказують, що шкода, яка нібито завдана позивачу діями Приазовського національного природного парку щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, не підпадає під дію частини 2 статті 1167 ЦК України та відповідно під статті 1173, 1174 ЦК України, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог. Посилання позивача про те, що незаконними діями Приазовського національного природного парку негативно вплинули на виконання ним своїх професійних обов`язків, не відповідають дійсності, оскільки відповідно до адміністративної матеріалів справи він є безробітним. Також викликає сумнів надана позивачем копія епікризу в підтвердження його хвороби з лікувального закладу, на бланку, який не відповідає вимогам Наказу МОЗ України № 110 від 14.02.2012. У своїй заяві позивач описує свої страждання, але їх він аж ніяк не обґрунтовує. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце у випадках, спеціально передбачених законодавством, які у даному випадку відсутні. Також, треба звернути увагу на те, що Запорізький апеляційний суд скасував постанову Приазовського районного суду Запорізької області про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у зв`язку з неповнотою з`ясування судом усіх обставин вчинення адміністративного правопорушення, а не з тієї причини, що адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 був складений працівниками Приазовського НПП з порушенням діючого законодавства. Окрім цього, у зазначеній постанові Запорізького апеляційного суду немає жодного посилання відносно того, що працівниками Приазовського національного природного парку, а саме інспектором ОСОБА_2 була завдана моральна шкода позивачу. Таким чином, позовні вимоги належним чином не обґрунтовані, не підтверджені доказами, не доведено наявність заподіяння моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, то підстави для її відшкодування відсутні.

Від Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Запорізької області надійшло пояснення (а.с.31-34), в якому просять відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог.

Вказують, що шкода, яка завдана позивачу діями відповідача - Приазовського національного природного парку щодо правовідносини, які склалися з приводу складання протоколу про адміністративне правопорушення, не підпадають під дію частини 2 статті 1167 ЦК України та відповідно під статті 1173, 1174 ЦК України, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог. Вважають, що шкода має відшкодовуватися самим відповідачем - Приазовським національним природним парком за умови наявності його вини, а не за рахунок коштів державного бюджету. Також позивачем не надано до матеріалів справи підтвердження зазначеної у позові обставини про його знаходження у лікарні починаючи з 28.01.2019, окрім як направлення на лікування, зокрема епікриз, тощо. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, не доведено наявності такої шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і противоправним діянням заподіювача, не надано розрахунку суми компенсації та не зазначено на підставі яких міркувань визначено розмір відшкодування цієї моральної шкоди саме в сумі 30000 грн.

Від третьої особи надійшло пояснення, в якому представник просить розглянути позов у його відсутності, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги за обставинами, викладеними у позові. З приводу моральних страждань зазначив, що в м. Енергодарі де він проживає та працює юристом на приватному підприємстві, має певний авторитет та надбання, люди кепкували, коли дізналися про притягнення його до адміністративної відповідальності. Також притягнення до відповідальності змусило його звертатися до спеціалістів з права, до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину. Стягнення шкоди слід провести саме з казначейства, оскільки Приазовський національний природний парк фінансується з Державного казначейства. Знаходився на лікарняному у період з 27.01.2019 по 15(16).02.2019, офіційно його не оформлював, так як є само зайнятою особою.

Представник відповідача Державної казначейської служби України та третьої особи Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Трофименко О.О., представник відповідача Приазовського національного природного парку Гончар С.М. у судовому засіданні просили відмовити у позові за відсутністю підстав. Надали пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях на позов.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного.

В судовому засіданні встановлено наступне.

25.08.2018 інспектором категорії Степанівського ПОНДВ Приазовського національного природного парку ОСОБА_2 складено протокол відносно ОСОБА_1 , який об 11.00 год. 25.08.2018 на березі Азовського моря, район Степанівської коси, с. Степанівка Перша, на території Приазовського національного природного парку порушив режим зони регульованої рекреації, а саме проїхав на автомобілі Сіат д/н НОМЕР_1 на територію природно-заповідного фонду, тим самим порушив ст.ст. 24, 64 Закону України «Про природний заповідний фонд України», п. 4.3.2 Положення Про Приазовський національний природний парк, п.22 Охоронного зобов`язання № 484 від 13.02.2013, р.3 п.22 Положення Про ландшафтний заказник місцевого значення «Степанівська коса», за що ст. 91 КУпАП передбачена відповідальність.

Постановою Приазовського районного суду Запорізької області від 22.11.2018 позивача визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

04 березня 2019 року Постановою Запорізького апеляційного суду постанову Приазовського районного суду Запорізької області від 22.11.2018 відносно ОСОБА_1 за ст. 91 КупАП скасовано, провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КупАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Крім того відшкодування моральної шкоди, то відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№4 від 31.03.1995 року при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що передбачено статтею 12 ЦПК України. Частина 2 даної статті встановлює, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Крім цього, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.76,78 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Позивач має довести, а суд встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог чи відмову в їх задоволенні.

Позивач не довів ані протиправності поведінки відповідачів, ані наявності шкоди та, відповідно, причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

На думку суду, сам факт складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 91 КУпАП не є достатньою підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Складений працівником Приазовського національного природного парку протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено та відповідно до статті 251 КУпАП є одним із джерел доказів, підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення.

Зміст права на справедливий суд, в силу п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, полягає у праві кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим Законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

На думку суду, таке право особи не було порушено. Позивач мав можливість і скористався встановленими законом процедурами доведення своєї позиції при розгляді справи про адміністративне правопорушення. За результатами розгляду винесені постанови, якими провадження по справам про притягнення його до адміністративної відповідальності закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, що є, на думку суду, достатньою моральною сатисфакцією у даній ситуації. Жодні заходи примусу зі сторони держави до особи не застосовувались.

Позивачем не подано суду жодного належного і допустимого доказу в обґрунтування того, що внаслідок складання протоколу про адміністративне правопорушення відбулись кардинальні чи суттєві зміни в перебігу життєвих подій, було спричинено тривалий психологічний дискомфорт чи штучне обмеження у плануванні можливостей, погіршилась його репутація серед колег, та, загалом, завдало певної моральної шкоди. Дані посилання є необґрунтованими.

Враховуючи наведене, принцип розумності і справедливості, суд вважає, що підстав для задоволення заявлених вимог немає.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі у зв`язку з їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 81, 83, 259, 261, 353 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до Приазовського національного природного парку, Державної казначейської служби України, треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів, Мелітопольське управління Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

Приазовський національний природний парк, юридична адреса: 72309, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Івана Алексєєва, 1.

Державна казначейська служба України, юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Треті особи:

Міністерство екології та природних ресурсів, юридична адреса: 03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 35.

Мелітопольське управління Державної казначейської служби України, юридична адреса: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Михайла Грушевського, 11.

Повний текст рішення суду складено 09.12.2019.

СУДДЯ: Ю.В. Ковальова