Справа №173/2568/18
Провадження №2/173/300/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності -

ВСТАНОВИВ:

23.10.2018 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1, з позовом про визнання права власності до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації»

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.10.2018 року позовна заява залишена без руху та позивачу наданий строк для усунення встановлених судом недоліків.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12.11.2018 року позивачу наданий додатковий строк для усунення встановлених судом недоліків

19.11.2018 року позивачем усунені встановлені судом недоліки.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2018 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 23 січня 2019 року .

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності на самочинно збудований садибний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами ( житловий будинок літера А-1; паркан №1; паркан № 2), що розташовані за адресою: вул. Українська, 18 с. Пушкарівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: в червні 2018 року на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області № 275-23/УІІ вона отримала земельну ділянку для будівництва житлового будинку та почала будівництво будинку господарським способом.

В 2018 році вона закінчила будівництво житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами без отримання будь-яких дозволів.

10 вересня 2018 року вона отримала право власності на земельну ділянку, загальною площею 0.228 га,. кадастровий номер :02:012:0079, призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)

24.09.2018 року було виготовлено технічну документацію КП «Верхньодніпровське БТІ» на належний їй житловий будинок з господарськими спорудами.

05 листопада 2018 року вона отримала у відділі житлово - комунального господарства, будівництва, містобудування та архітектури інформаційну довідку щодо відповідності місця розташування вимогам державних будівельних норм, де зазначено, що саме будівництво житлового будинку з господарськими спорудами не суперечить державним будівельним нормам, а саме : ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» «Будинки для індивідуальних забудовників України» та ДБН Б.202-5:2011 «Планування та забудова міст, селищ і функціональних територій. Благоустрій територій»

На даний час вона вирішила оформити право власності на збудований будинок, але не може цього зробити без введення будинку в експлуатацію.

Ввести об'єкт нерухомості в експлуатацію вона не має можливості, так як відповідно до Порядку введення об'єктів в експлуатацію необхідно отримати довідку з відділу житлово-комунального господарства, будівництва, містобудування та архітектури райдержадміністрації та рішення суду, що й стало підставою звернення до суду.

Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін.

Відповідачем будь-яких заперечень з приводу заявлених позовних вимог не надано. Відзиву на позовну заяву не надано.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Між сторонами виникли правовідносини із права власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що позивач на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області № 275-23/VІІ від 07.06.2018 року отримала земельну ділянку для будівництва житлового будинку та почала будівництво будинку господарським способом, що підтверджується копією рішення.

В 2018 році позивач закінчила будівництво житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами без отримання будь-яких дозволів.

10 вересня 2018 року на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 22 серпня 2018 року № 286-25/VІІ за позивачем зареєстроване право власності на земельну ділянку, загальною площею 0.228 га,. кадастровий номер :02:012:0079, призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що підтверджується копією рішення сільської ради та копією витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

24.09.2018 року було виготовлено технічну документацію КП «Верхньодніпровське БТІ» на збудований позивачкою житловий будинок з господарськими спорудами, що підтверджується копією технічного паспорту.

На даний час позивач має намір зареєструвати право власності на збудований нею будинок з господарськими спорудами.

Проте, позивач не може ввести об'єкт нерухомості в експлуатацію, так як відповідно до Порядку введення об'єктів в експлуатацію необхідно отримати довідку з відділу житлово-комунального господарства, будівництва, містобудування та архітектури райдержадміністрації та рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом

Згідно з вимогами ч.ч. 1,2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ст. 34, 35 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», виконання будівельних робіт без відповідного документу, передбаченого цією статтею вважається самочинним будівництвом. Після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними об'єктів, що класом наслідків відповідальності належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1 проводиться шляхом подачі декларації відповідно до Порядку).

Відповідно до вимог ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» - Кабінетом Міністрів України прийнята постанова про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів № 461 від 13.04.2011 року.

Враховуючи, що позивач здійснила будівництво будинку та господарських споруд на земельній ділянці, виділеній їй саме для даної мети, без отримання будь-яких дозволів, таке будівництво вважається самочинним будівництвом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „ Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки.

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що проведене позивачкою самочинне будівництво на належній їм земельній ділянці, яка має призначення саме для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (присадибна ділянка). Крім того на даний час позивачем оформлене право власності на дану земельну ділянку, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно з «Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Мінюсту України № 7/5 від 07.02.02р. визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності.

Відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року зазначено, що у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.

Враховуючи, що самочинно збудований позивачем будинок та господарські споруди відповідає будівельно-технічним, санітарно - гігієнічним та пожежним вимогам, що підтверджується довідкою відділу житлово- комунального господарства, будівництва, містобудування та архітектури в якій зазначено, що будівництво житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: вул. Українська, 18 с. Пушкарівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області відповідає містобудівній документації на місцевому рівні відповідно до схеми генерального плану с. Пушкаріка. Саме будівництво житлового будинку з господарськими спорудами не суперечить державним будівельним нормам, а саме : ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» ДБН 79-92 «Будинки для індивідуальних забудовників України» та ДБН Б.202-5:2011 «Планування та забудова міст. Селищ і функціональних територій. Благоустрій територій», ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». Також самочинно збудований позивачем будинок та господарські споруди не порушує права інших осіб, так як звернень до сільської ради з цього приводу не було.

Відповідно до довідки ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 15.11.2018 року № 2290, рада не має повноважень щодо оформлення права власності і ведення в експлуатацію нерухомого майна.

Суд відповідно до способу захисту невизнаних прав, обраного позивачем, який передбачений ст. 16 ЦК України, та з яким погоджується суд, суд вважає за можливе задовольнити позов, визнавши за позивачами право власності на самочинно збудовані: садибний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами ( житловий будинок літера А-1; паркан №1; паркан № 2), що розташовані за адресою: вул. Українська, 18 с. Пушкарівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області

Суд вважає, що позивач не може в будь-який інший спосіб узаконити самочинне будівництво, оскільки згідно чинного законодавства такі повноваження діяли у органів державного архітектурно-будівельного контролю лише до 31.12.2015 р. відповідно до п.9 прикінцевих положень ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», через, що в іншому порядку окрім судового позивач не має можливості захистити свої права

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 705.00 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача, а необхідність звернення до суду виникла в зв'язку з недотриманням порядку будівництва нового майна.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності - задовольнити

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт МЕ № 570554) ІПН НОМЕР_1, зареєстрованою за адресою: вул. Петровського. 34 м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, право власності на самочинно збудований садибний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами ( житловий будинок літера А-1; паркан №1; паркан № 2), що розташовані за адресою: вул. Українська, 18 с. Пушкарівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області

Витрати по сплаті судового збору в сумі 750.00 грн. покласти на позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт МЕ № 570554) ІПН НОМЕР_2, зареєстровану за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 23 січня 2019 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 23.01.2019 року

Оприлюднене 29.01.2019 року

Дата набрання законної сили 23.02.2019 року