Номер провадження: 22-ц/813/3737/19
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2018 року у складі судді Куриленко О.М.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив припинити ОСОБА_1 право спільної часткової власності на земельну ділянку, кадастровий номер :38:027:0027, площею 0,0539, цільове призначення: для садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2016 року йому була виділена в натурі 1/2 частина земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , проте не було вирішено питання про припинення права спільної часткової власності, що не дає можливості зареєструвати вищезазначене рішення суду та не дає можливості в подальшому виготовити технічну документацію.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_2 . Місцеперебування його їй не відомо. Право ОСОБА_1 на Ѕ частину земельної ділянки зареєстровано належним чином. За час перебування у шлюбі позивача з ОСОБА_3 , була продана квартира батьків ОСОБА_1 , а також подарована ОСОБА_3 та її племінниці Ѕ частини квартири, за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_1 мав Ѕ частку та був зареєстрований. Земельна ділянка єдина нерухомість, що залишилася в ОСОБА_1 . Апелянт вказував про необхідність особистої присутності ОСОБА_1 як в Управлінні земельного кадастру, так і в судових засіданнях. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2016 року ОСОБА_2 не оскаржувалося, воно набуло чинності, але виконати його неможливо.

26.04.2019 позивач надав суду відзив на скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні скарги та залишити рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача, представників позивача та відповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, відповідно до рішення Київського районного суду м.Одеси від 08.08.2012 у справі №2-7304/11 позивач є власником Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0539 га по АДРЕСА_1 .

Відповідач є власником іншої 1/2 частки вказаної земельної ділянки, що належить їй на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.07.2016 у справі № 520/2943/16-ц, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із земельної ділянки задоволено. Виділено в натурі ОСОБА_1 належну йому Ѕ частину земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в межах точок 1-2-3-4-1 площею 269,5 кв.м. згідно висновку будівельно-технічного експертного дослідження № 056/2016 від 07.04.2016 виконаного ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» наступним чином: від кута паркану розташованого зі сторони вулиці Макаренко (від точки 1) по прямій лінії на відстані 11,56 м по межі паркану розташованого зі сторони вулиці Макаренко (до точки 2); з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 23,21 м до перетину з парканом суміжного землекористувача (до точки 3); з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 11,54 м по межі паркану з суміжним землекористувачем до перетину з парканом розташованим зі сторони території загального користування (проїзду) (до точки 4); з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 23,46 м по межі паркану розташованого зі сторони території загального користування до перетину з парканом розташованим зі сторони вул. Макаренко до початкової точки відліку (до точки 1).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.07.2018 виправлено описку, допущену в рішенні Київського районного суду м. Одеси від 11.07.2016 в тексті, мотивувальній та резолютивній частинах, а саме: з площі 269,5 кв.м виправити на площу 0,0269 га (269,5 кв.м). Викладено резолютивну частину рішення Київського районного суду м.Одеси від 11.07.2016, наступним змістом: «Виділити в натурі ОСОБА_1 належну йому 1/2 частину земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в межах точок 1-2-3-4-1 площею 0,0269 га (269,5 кв.м), згідно висновку будівельно-технічного експертного дослідження № 056/2016 від 07.04.2016 року, виконаного ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.», наступним чином: від кута паркану розташованого зі сторони вулиці Макаренко (від точки 1) по прямій лінії на відстані 11,56 м по межі паркану розташованого зі сторони вулиці Макаренко (до точки 2); з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 23,21 м до перетину з парканом суміжного землекористувача (до точки 3); з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 11,54 м по межі паркану з суміжним землекористувачем до перетину з парканом розташованим зі сторони території загального користування (проїзду) (до точки 4); з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 23,46 м по межі паркану розташованого зі сторони території загального користування до перетину з парканом розташованим зі сторони вулиці Макаренко до початкової точки відліку (до точки 1)».

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.07.2016 набрало законної сили 22.07.2016.

Отже, вказаним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.07.2016, яке сторони не оскаржили, виділено ОСОБА_1 в натурі належну йому частку із майна, що є у спільній частковій власності. Незважаючи на те, що саме цим рішенням фактично вирішено долю земельною ділянки, невирішеним залишилося питання припинення спільної власності.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з частинами першою-другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Відповідно до положень частин першої, третьої та четвертої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Враховуючи вищенаведене, позов про припинення права спільної часткової власності на земельну ділянку є законним та обґрунтованим, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив вимоги.

Посилання апелянта на неможливість виконати рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.07.2016, яким виділено в натурі частку із земельної ділянки до уваги судом не приймається, так як рішення набрало законної сили, не є предметом спору у даній справі.

Твердження про те, що представник позивача, яка є дружиною ОСОБА_1 , має особисту заінтересованість у розгляді даної справи не є підставою для скасування рішення суду, так як нормами цивільного-процесуального кодексу не заборонено представництво інтересів довірителя адвокатом, який є одним із подружжя довірителя. Особа наділена правом на власний розсуд обирати представника.

Об"єктивних доказів, окрім припущень ОСОБА_2 , про дії адвоката не в інтересах позивача, у справі відсутні, доля земельної ділянки фактично вирішена в іншій справі, в якій рішення набрало законної сили. У цій справі вимоги про припинення права спільної власності є похідними.

За вказаних обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 05.12.2019.

Головуючий:

Судді: