Єдиний унікальний номер 233/2293/19 Номер провадження 22-ц/804/2615/19

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 грудня 2019 року м. Бахмут
Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Космачевської Т.В.,
суддів: Никифоряка Л.П., Мірути О.А.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Малінова О.С. в місті Костянтинівці Донецької області, в справі номер 233/2293/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,
В квітні 2019 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він перебував в трудових відносинах з відповідачем з 12 липня 2016 року та звільнений з роботи 17 липня 2017 року в зв`язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2017 року по 17.07.2017 року після утримання обов`язкових податків та зборів в загальному розмірі 17287,52 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2019 року допущено негайне виконання рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2019 року в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць за березень 2017 року після утримання обов`язкових податків та зборів в розмірі 3687,23 грн.

З рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2019 року не погодився відповідач АТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18.07.2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, судом не в повній мірі з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

Висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» на території, непідконтрольній українській владі. Відповідач фактично втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису та особових справ працівників. Отже, настання форс-мажорних обставин унеможливило виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно ст. ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України. Нарахування заробітної плати та інших виплат стало неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати за умови, що господарська діяльність здійснювалась.

Отже, відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором.

Таким чином, нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась.

Суд безпідставно прийняв довідку позивача про нарахування суми заробітної плати, оскільки ця довідка не містить печаток та штампів підприємства, яке видало довідку. Вказані в довідці посадові особи не мають трудових відносин з відповідачем. Отже, така довідка не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження позовних вимог.

28 жовтня 2019 року позивач отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження від 22 жовтня 2019 року (а.с. 81).

ОСОБА_1 22 жовтня 2019 року повідомлено про постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 80).

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які

були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, звільнений в зв`язку з скороченням штату, за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 9-15).

З довідки, наданої позивачем ОСОБА_1 , вбачається, що він працював машиністом

крана на залізничному ходу виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», йому нарахована заробітна плата, яка з березня 2017 року по липень 2017 року становить 21660,54 грн, а саме: за березень 2017 року 4636,95 грн, квітень 2017 року 2994,92 грн, травень 2017 року 3132,84 грн, за червень 2017 року 945,76 грн, за липень 2017 року 9950,07 грн (а.с. 16).

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 1 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в загальному розмірі 17287,52 грн, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості такої суми заборгованості.

Проте, такий висновок суду першої інстанції не можна вважати законним і обґрунтованим, виходячи з обставин справи та норм закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював у відповідача до 17 липня 2017 року, звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (а.с. 9-15).

На підтвердження заборгованості по заробітній платі позивач надав довідку, в якій зазначено, що він працював машиністом крана на залізничному ходу виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Позивачу нарахована заробітна плата з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 21660,54 грн, до виплати за цей період 17287,52 грн. Вказана довідка підписана головним інженером ОСОБА_2 Ю ОСОБА_3 та головним бухгалтером ОСОБА_4 , проте, не містить ані печаток ані штампів підприємства, що видало довідку, а також дати видачі документа (а.с. 16).

Апеляційний суд критично ставиться до довідки про заборгованість по заробітній платі, наданої позивачем, оскільки вказана довідка не містить необхідних реквізитів, зокрема номеру та дати її видачі, печатки підприємства, за який період роботи нарахована така заробітна плата, з зазначенням підстав її нарахування. В довідці не вказано, які податки та збори сплачені, або мають бути сплачені, в якій сумі.

Що стосується посадових осіб, які підписали вказану довідку, апеляційний суд зазначає наступне.

З витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей вбачається, що 5 травня 2017 року дія довіреності ПАТ «Українська залізниця» від 7 листопада 2016 року щодо повноважень головного інженера структурного підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» Дмитренка Юрія Олексійовича припинена (а.с. 88, 89, 92, 93).

Головний інженер ОСОБА_4 , яка підписала наведену вище довідку про заборгованість по заробітній платі, наказом №338/ДН-ос від 15.05.2017 року звільнена 15 травня 2017 року з посади згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін (а.с. 90, 94).

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що позивач ОСОБА_1 , надаючи довідку про нарахування заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року в певній сумі, та визначаючи її як заборгованість по заробітній платі, не довів достовірності такої довідки, як доказу про наявність заборгованості АТ «Українська залізниця» перед ним в зазначеній сумі, а суд першої інстанції помилково визнав означену довідку достатнім доказом для встановлення обставин, що мають значення для справи, та ухвалив рішення про задоволення позовних вимог.

Інших належних та допустимих доказів позовних вимог позивачем не надано.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, є обґрунтованими.

Сам по собі факт звільнення позивача з роботи не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Крім того, позивачем не доведено, що з березня 2017 року по день звільнення (спірний період, за який просить стягнути кошти) він виконував трудові обов`язки відповідно до укладеного трудового договору.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року відсутні.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 1 березня 2017 року по 17 липня 2017 року після утримання обов`язкових податків та зборів в загальному розмірі 17287,52 грн підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Крім того, відповідно до ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції у постанові за результатами розгляду апеляційної скарги має розподілити судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційній інстанції.

Згідно з частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Від сплати судового збору позивача звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір».

Розмір судового збору, який підлягає сплаті при поданні апеляційної і касаційної скарги на рішення суду, згідно пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону України «Про судовий збір», становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За поданий ОСОБА_1 позов про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 1 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 17287,52 грн підлягав сплаті судовий збір у розмірі 768,40 грн.

За подання апеляційної скарги відповідачем ПАТ «Українська залізниця» сплачено судовий збір в розмірі 1152,60 грн (а.с. 57).

Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1152,60 грн підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2019 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» () за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн 60 коп. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 12 грудня 2019 року.

Суддя: