ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м.Суми

Справа №587/1816/18

Номер провадження 22-ц/816/322/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собина О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Садівська сільська рада, Садівське споживче товариство,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 07 листопада 2018 року, ухваленого у складі судді Черних О.М., у приміщенні Сумського районного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Садівської сільської ради, Садівського споживчого товариства про визнання права власності на будівлю. Свої вимоги мотивує тим, що для забезпечення своїх дітей належними умовами для проживання вона купила у Садівського споживчого товариства будівлю колишнього магазину, яка знаходиться за адресою: с. Єлисеєнково, вул. Лугова Сумського району Сумської області. 16 травня 2018 року вона звернулася з письмовою заявою до Садівської сільської ради про виділення їй земельної ділянки для обслуговування та експлуатації належної їй будівлі. Садівська сільська рада рішенням від 17 травня 2018 року відмовила їй в наданні земельної ділянки, посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджують її право власності на будівлю.

Посилаючись на положення ст.ст. 317, 319, 321, 392 ЦК України, просить визнати її власником будівлі колишнього магазину за адресою: с. Єлисеєнково Сумського району Сумської області.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 07 листопада 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідно до п. 1 договору від 23 червня 2002 року Садівське споживче товариство продало їй будівлю колишнього магазину, який знаходиться на вул. Лугова в с. Єлисеєнково Сумського району Сумської області. На її думку, користуючись правом володіння, користування та розпорядження майном, вона могла самостійно визначити для яких цілей буде використана будівля колишнього магазину. Вважає, що при укладенні договору купівлі будівлі магазину вона придбавала не будівельний матеріал. Вказує, що не могла звернутися до нотаріальної контори за посвідченням договору у зв'язку з тим, що відповідач «Садівське споживче товариство» не надало їй правоустановчі документи. Крім того зазначає, що вона являється матір'ю чотирьох дітей, троє з яких є неповнолітніми, а забезпечити їх житлом вона не може, так як є інвалідом 1 Б групи.

Від відповідача Садівської сільської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не погодився з доводами позивача, що між нею та Садівським споживчим товариством був укладений договір купівлі-продажу будівлі магазину, оскільки він ні за змістом, ні за формою, ні за вимогою щодо оформлення не відповідає вимогам для укладення договору купівлі-продажу будинку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про відсутність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 23 червня 2002 року уклала договір з Садівським споживчим товариством про те, що замовник (Садівське споживче товариство) продає виконавцю, а саме ОСОБА_1 під розборку списану будівлю, яка розташована за адресою: с. Єлисеєнкове, Сумського району, а виконавець зобов'язується розібрати її (а. с. 3).

Згідно копії довідки Садівського споживчого товариства від 29 березня 2016 року ОСОБА_1 придбала аварійне приміщення під розборку за вказаною адресою, за придбані будівельні матеріали в касу були внесені кошти в сумі 5000 грн (а. с. 4).

Постановою Садівського споживчого товариства № 14 від 08 грудня 2008 року вирішено списати будівлю магазину «Товари повсякденного попиту» № 12, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. (а. с. 38).

Постановою правління Сумської районної спілки споживчих товариств № 44 від 30 грудня 2008 року було надано згоду правлінню Садівського спожичого товариства на списання з балансу вказаної будівлі магазину (а. с. 43).

Згідно довідки ДП «Регіональна агенція технічної інвентаризації» КП «Ініціатива» Кровненської сільської ради встановлено, що відповідно до інвентаризаційної справи № А 000058327 станом на 29 грудня 2012 року право власності на об'єкт нерухомого майна (нежитлове приміщення, магазин № 12) за адресою : буд б/н, с. Єлесеєнкове, Сумського району, Сумської області підтвердити неможливо, оскільки відсутня державна реєстрація (а.с.52).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки договір, за яким Садівське споживче товариство продало ОСОБА_1 під розборку списану будівлю магазину був укладений 23 червня 2002 року судом першої інстанції вірно було застосовано норми ЦК УРСР 1963 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно ст. 153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Як вбачається, з укладеного між сторонами 23 червня 2002 року договору, а саме пунктів 1 та 2 договору Садівське споживче товариство продало ОСОБА_1 під розборку списану будівлю магазину, яка розташована за адресою: Сумський район, с. Єлісеєнково, а позивач зобов'язалася розібрати її, виконавши наступні роботи: розбирання цегляних зовнішніх та внутрішніх конструкцій будівлі магазину, покрівлі, прибирання території, вивіз будівельного сміття після розробки будівлі магазину.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що фізична особа зобов'язується виконати роботу протягом 6 місяців з правом дострокового виконання.

При цьому будівля магазину до цього часу не розібрана, що не заперечується сторонами.

Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Водночас ч. 4 ст. 334 ЦК України передбачено, що права не нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Стаття 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає обов'язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 вказаного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Право власності на будівлю магазину як на нерухоме майно у встановленому порядку позивачем не було зареєстровано. Враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, а також умови договору, укладеного між Садівським споживчим товариством та ОСОБА_1, за якими остання придбала будівлю магазину під розбирання і вивезення будівельних матеріалів та сміття, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання за нею права власності відповідно до ст. 392 ЦК України на будівлю колишнього магазину за адресою: с. Єлисенково Сумського району Сумської області.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що умова договору закладена в тексті договору розібрати будівлю колишнього магазину суперечить вимогам Закону України «Про власність» та її внутрішній волі, оскільки умови договору у встановленому порядку недійсними не визнавалися, а тому договір є правомірним.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи, що ціна позову складає 5000 грн, дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 07 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 січня 2019 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина