ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1546/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/17482/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2018 року (суддя Палінчак О.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи та представника, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 згідно з договором дарування квартири від 21.11.2017. У вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_3 (її брат), чим створює перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні вказаною квартирою, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач ОСОБА_3 у квартирі не проживає з 2003 року, не несе жодних витрат по її утриманню. Усі фактичні витрати з утримання житлового приміщення несе вона, як власник квартири.

Зазначає, що реєстрація відповідача у квартирі створює їй незручності, зокрема на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2017 року було здійснено обшук у її квартирі в зв`язку з розслідуванням кримінального провадження відносно ОСОБА_3 А тому, змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2018 року позов задоволено. Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування даною квартирою. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704,80 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2019 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому, посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що не знав про існування даної цивільної справи та не отримував повідомлень про її судовий розгляд. Зазначає, що єдиною підставою для позбавлення його права користування спірною квартирою був акт про відсутність його п`ятнадцять років за зазначеною адресою, однак акт, який надала позивачка, є неналежним доказом у зв`язку з його підробленням. Довідки з місця роботи та ОСОБА_4 про склад сім`ї, а також заява ОСОБА_5 , на думку заявника, підтверджують факт фіктивності акта від 27 лютого 2018 року.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2018 року залишити без змін. Вказує, що суд першої інстанції надав правильну оцінку існуючим між сторонами правовідносинам, які регулюються положеннями цивільного (а не сімейного законодавства), а тому відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу.

Позивач та її представник в судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 2, 12, 13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях.

В силу ст. ст. 128, 169 ЦПК України, належне повідомлення судом учасників справи про її розгляд у судовому засіданні є обов`язковим. Неявка в судове засідання будь-кого з учасників справи, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки, перешкоджає розгляду справи.

Порядок повідомлення учасників справи про час і місце розгляду справи встановлений ст. ст. 128, 130 ЦПК України, про належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи може свідчити розписка.

Неповідомлення судом учасників процесу про дату судового засідання є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

З матеріалів справи вбачається, що відомості щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_3 про дату, час і місце судового засідання відсутні, однак суд першої інстанції розглянув справу без його участі та ухвалив рішення.

Недотримання судом норм процесуального права призвело до порушення права ОСОБА_3 на справедливий суд і, в силу п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення. І з цього приводу є підставними доводи апеляційної скарги.

При ухваленні нового судового рішення апеляційний суд приймає до уваги таке.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 21.11.2017, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А., та зареєстрованого в реєстрі № 10344 (а.с. 7-8). Дарувальником за цим договором є ОСОБА_6 , мати сторін по справі.

В належній позивачу квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , як власник, ОСОБА_6 (мати позивача та відповідача), ОСОБА_3 (брат позивача), ОСОБА_7 (син позивача) (а.с. 9).

Відповідач ОСОБА_3 продовжує бути зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , однак не проживає протягом останніх 15 років, в добровільному порядку не знімається з реєстрації, не сплачує комунальні послуги, чим перешкоджає позивачу у реалізації її права власності на житло. Вказані обставини підтверджуються актом про непроживання відповідача за місцем реєстрації від 27.02.2018 (а.с. 10), який узгоджується з показами свідка ОСОБА_5 , яка повідомила про перебування з ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах та проживання разом з ним в період 2003-2017 років у квартирі АДРЕСА_3 , у цьому ж під`їзді, де знаходиться належна позивачу квартира. Також узгоджується з показами свідка ОСОБА_8 , який повідомив, що у квартирі АДРЕСА_4 проживає позивач, її чоловік, син та матір сторін по справі, а відповідач проживає в колишньої дружини.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що акт від 27.02.018 є підробленим не підтверджені належними та допустимими доказами, крім того, свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_9 підтвердили належність їм підписів у вказаному акті.

Не заслуговують на увагу надані відповідачем довідка ТОВ «Вомос» від 05.07.2019, договір № 15 на централізовану охорону майна, виписний епікриз з історії хвороби, виписка з медичної картки, договір № 1/19 на централізовану охорону майна, відповіді на звернення ОСОБА_3 , довідка про відсутність податкового боргу, які містять відомості щодо реєстрації ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 та місцезнаходження юридичної особи ТОВ «Вомос» за вказаною адресою, оскільки вказані документи не є достовірними доказами про фактичне проживання відповідача ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 40-53).

При цьому, покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 оцінюються судом критично, оскільки вони не містять достатньої інформації щодо предмета доказування, як на підтвердження позовних вимог, так і на підтвердження заперечень відповідача.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

З огляду на встановлені судом обставини справи, ОСОБА_3 був членом сім`ї матері позивачки, яка є колишнім власником спірної квартири АДРЕСА_1 , та надавала згоду на вселення ОСОБА_3 до вказаної квартири, проте відповідач по справі не є членом сім`ї теперішнього власника квартири ОСОБА_1 , не веде з нею спільного господарства, не пов`язаний спільним побутом та остання не надавала згоду на його проживання у належній їй на праві власності квартири, відтак, відповідач порушує право власності позивачки, тому підставними є позовні вимоги щодо усунення перешкод у здійсненні позивачем права власності на квартиру шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла, а отже, наведені доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для права користування житловим приміщенням відповідачем.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду першої інстанції не спростовують та підлягають відхиленню.

З урахуванням положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження належним їй майном квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування даною квартирою.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 704 грн. 80 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ І.В. П`єнта

Судді: /підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. П`єнта