Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 619/4027/16-ц

провадження № 61-35655св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

третя особа - Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 травня 2017 року у складі судді Калмикової Л. К. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 23 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Котелевець А. В., Піддубного Р. М., Тичкової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що її малолітня онука ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає з нею за адресою: АДРЕСА_1, повністю заходиться на її утриманні та вихованні.

Мати дитини ОСОБА_2 не турбується долею та здоров'ям дитини, не бере участі у вихованні доньки, матеріально її не утримує. Вона власноруч написала заяву, що відмовляється від батьківських прав стосовно своєї доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Батько дитини ОСОБА_3 неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності. З донькою поводиться агресивно, всі відвідини батьком дитини закінчуються викликами поліції.

21 листопада 2016 року Дергачівською районною державною адміністрацією зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що батьки не займаються вихованням своєї дитини, не піклуються про її фізичний розвиток та здоров'я, в матеріальному забезпеченні участі не беруть, ОСОБА_1 просила суд:

позбавити ОСОБА_2, ОСОБА_3 батьківських прав стосовно їхньої малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1;

призначити ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1;

стягнути з ОСОБА_2 аліменти на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття;

стягнути з ОСОБА_3 аліменти на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_1 призначено опікуном малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2016 року до досягнення нею повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2016 року до досягнення нею повноліття.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконують покладені на них законом батьківські обов'язки, не піклуються про розвиток та здоров'я малолітньої доньки, матеріально її не забезпечують та повністю нехтують потребами дитини, а тому мають бути позбавлені батьківських прав на підставі пункту 2 статті 164 СК України. Всі обов'язки по вихованню малолітньої ОСОБА_4 несе її баба - ОСОБА_1, що підтверджується належними доказами, яким судом надана оцінка. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідачів, враховано їхнє матеріальне становище.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 23 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 травня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав усім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду є незаконними та необґрунтованими, оскільки ухвалені внаслідок необ'єктивного розгляду справи та без дотримання принципу змагальності як основної із засад цивільного судочинства. Оскаржуваними судовими рішеннями грубо порушено право ОСОБА_3 на повагу до його сімейного життя, що передбачене статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Перебування заявника у ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України унеможливило подання ОСОБА_3 доказів на спростування доводів позовної заяви ОСОБА_1, а розгляд справи відбувався без повідомлення заявника та його особистої присутності. Стверджував, що неодноразове притягнення його до кримінальної та адміністративної відповідальності та, як наслідок, тривале позбавлення волі, а на момент розгляду цієї справи - обмеження волі, у зв'язку з перебуванням у слідчому ізоляторі, не може тлумачитися судом як єдина причина для позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої ОСОБА_4

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що рішення суду першої інстанції та постава апеляційного суду є законними та обґрунтованими, ухвалені на підставі поданих нею доказів, яким надана належна оцінка. Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновків судів не спростовують та суперечать матеріалам справи.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У жовтні 2018 року цивільна справа № 619/4027/16-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1, виданим Солоницівською селищною радою Дергачівського району Харківської області 27 листопада 2007 року, актовий запис № 152 (а. с. 9).

Малолітня ОСОБА_4 з народження мешкає з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою житловобудівельного кооперативу «Надія» від 11 лютого 2016 року (а. с. 23).

Згідно з актом депутата Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області Рижих Г. М., складеним 11 лютого 2016 року, ОСОБА_1 з 2009 року по теперішній час опікується та займається вихованням своєї онуки ОСОБА_4 (а. с. 22).

Відповідно до довідки Солоницівського навчально-виховного комплексу «Спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІ ступеня з поглибленим вивченням іноземної мови - дошкільний заклад «Перлина» Дергачівської районної ради Харківської області ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, була зарахована до дошкільного підрозділу закладу за заявою ОСОБА_1 Дитину приводить на заняття та вирішує всі питання стосовно виховання дитини, її розвитку та навчання тільки ОСОБА_1 (а. с. 29).

10 січня 2016 року ОСОБА_2 подала до Дергачівського районного суду Харківської області заяву, відповідно до якої вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав стосовно її доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 53).

21 листопада 2016 року Дергачівською районною державною адміністрацією Харківської області зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ОСОБА_3 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з висновком Служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області від 22 листопада 2016 року № 01-11/1907 призначення ОСОБА_1 опікуном онуки ОСОБА_4 є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини (а. с. 31).

Згідно з поясненнями відповідача ОСОБА_3, викладеними в письмовій заяві Дергачівському районному суду Харківської області, він не заперечував проти того, щоб його донька проживала та виховувалася бабусею ОСОБА_1 Участі у вихованні доньки він не приймав у зв'язку з тим, що зловживає спиртними напоями, перебуває за гратами та має перешкоди у спілкуванні з дитиною. Позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав він не визнає (а. с. 64).

Позиція Верховного Суду

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Аналізуючи підстави звернення до суду з указаним позовом, норми міжнародних правових актів та сімейного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а також рішення судів попередніх інстанцій, колегія суддів дійшла таких висновків.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці ЄСПЛ, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», п. 135; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року «M.S. v. Ukraine», п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100).

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», п. 54). У цій справі ЄСПЛ, звертаючись до усталеної прецедентної практики Суду щодо статті 8 Конвенції, наголосив також на необхідності визначити, чи була особа, позбавлена батьківських прав, залучена до процесу в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту її інтересів (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», п. 56; Рішення ЄСПЛ у справі «Elsholz v. Germany», п. 52; Рішення ЄСПЛ у справі «P., C. and S.v. The United Kingdom», п. 119; Рішення ЄСПЛ у справі «Venema v. the Netherlands», п. 91).

Статтею 150 СК України визначено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Вказане свідчить, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Частиною третьою статті 10, частиною четвертою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У процесі розгляду справи ОСОБА_3 не був позбавлений можливості спростувати позовні вимоги ОСОБА_1, надавши відповідні заперечення проти позову, апеляційну та касаційну скаргу. Участь відповідача у розгляді справи в суді першої інстанції здійснювалась через представника. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 11 січня 2017 року доручено начальнику Харківської установи виконання покарань (№ 27) провести окремі процесуальні дії по цій цивільній справі, а саме допитати відповідача у справі та вручити копію позову. Ухвалами Дергачівського районного суду Харківської області від 09 лютого 2017 року, 10 березня 2017 року, 19 квітня 2017 року призначалось проведення судових засідань у режимі відеоконференції. Копії ухвал суду направлялись начальнику Харківської установи виконання покарань (№ 27). Згідно з актами про відмову отримувати кореспонденцію від 22 лютого 2017 року, 23 березня 2017 року, 26 квітня 2017 року, наданими Харківською установою виконання покарань (№ 27), ОСОБА_3 відмовився отримувати кореспонденцію, був ознайомлений з ухвалами Дергачівського районного суду Харківської області про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, надавати будь-які пояснення в суді відмовився.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно вважав за можливе розглядати справу без участі відповідача ОСОБА_3, якого неодноразово повідомляли про розгляд справи і який відмовився від участі у судовому засіданні без поважних причин, а тому відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про порушення судом принципу змагальності сторін у цивільному процесі.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав визначено як крайня міра впливу на батьків, вирішення питання про її застосування потребує з'ясування низки обставин, які характеризують дотримання батьками своїх обов'язків по вихованню дитини. Саме лише заперечення батька проти позбавлення його батьківських прав не може розцінюватись як достатня підстава для відмови у задоволенні позовної вимоги про позбавлення його батьківських прав.

Матеріалами справи підтверджується факт неодноразового, тривалого перебування відповідача ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі, його перебування у ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, внаслідок чого він не виконує батьківських обов'язків стосовно своєї дочки ОСОБА_4: не займається її вихованням, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. При цьому посилання ОСОБА_3 на відсутність винної поведінки з його боку у вихованні дочки має формальний характер та не спростовує факт недотримання інтересів малолітньої ОСОБА_4

За таких умов, враховуючи факт свідомого ухилення відповідачів від виконання батьківських обов'язків, встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_4 є необхідним заходом для забезпечення її належного розвитку та виховання.

З огляду на встановлені обставини справи, з урахуванням усталеної практики ЄСПЛ у подібних справах, беручи до уваги необхідність дотримання якнайкращих інтересів дитини виховуватися і розвиватися у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно малолітньої ОСОБА_4 та призначення опікуном ОСОБА_4 її баби - ОСОБА_1

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з положеннями статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, враховуючи визнання нею позову в цій частині, а також в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття, в касаційному порядку не переглядається.

Оскаржувані судові рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття, ОСОБА_3 не оскаржується, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України у касаційному порядку не переглядається.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 травня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 23 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В.Черняк