Провадження №2/748/6/19
Єдиний унікальний № 748/3006/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2019 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючої - судді: Меженнікової С.П.,

при секретарі: Решітько А.Д.,

з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

08 листопада 2017 року, згідного поштового штемпеля, Публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 банк "ПриватБанк" (з 21.05.2018 назву змінено на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_3 "ПРИВАТБАНК") звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 88786 грн 87 коп. за кредитним договором № б/н від 26.12.2013, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач отримав грошові кошти в сумі 5000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник зобовязався погашати заборгованість по кредиту, проценти та комісії на умовах, передбачених договором. Проте, порушив свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість.

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 зазначив, що посилання в позові про укладення з ним договору 26.12.2013 вважає безпідставним, оскільки він не підписував «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи Банку» та не був ознайомлений з ними, а тому Правила та Тарифи не є складовою частиною договору. Вказує, що ним не заперечується факт отримання картки, але заперечується отримання грошей за цією карткою та погашення кредиту. Вважає, що факт отримання особисто ним кредитних коштів позивачем не доведено належними та допустимими доказами. Жодного смс-повідомлення про встановлення кредитного ліміту та про наявність в нього заборгованості він отримував. Крім того, просить застосувати строк позовної давності, який на його думку сплив 28.02.2017, а позивач звернувся з позовом 07.11.2017. В період з 27.01.2014 по 07.02.2015 він не вчиняв жодних дій для погашення заборгованості за кредитом і нікого на це не уповноважував, в тому числі і позивача на списання коштів, а тому вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. В задоволенні позову просить відмовити (а.с.100-104).

02 липня 2018 року позивачем подано відповідь на відзив, вказуючи, що кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства, з виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а отже отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення зазначених у виписці операцій без отримання даної картки є неможливим. Протягом 4 років з моменту оформлення договору відповідач не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного ним договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення. Крім того укладений з відповідачем кредитний договір на день розгляду справи ніким не оспорений, а отже є всі підстави для стягнення заборгованості з відповідача відповідно до наданого Банком розрахунку, який не був спростований відповідачем. Щодо правомірності зміни кредитного ліміту, зазначено, що в анкеті-заяві, вказано початкову суму кредитного ліміту, однак умовами договору визначено ( п.2.1.1.2.3), що ОСОБА_3 має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати крединий кредит, а п.2.1.1.2.4 встановлено, що підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки строк дії останньої випущеної картки до останнього дня 08.2017, а позивач звернувся до суду 08.11.2017 ( а.с.129-134).

Ухвалою судді від 17 листопада 2017 року відкрито провадження по справі. Провадження у даній справі було відкрито в порядку Цивільного процесуального кодексу України, що діяв до 15 грудня 2017 року.

У зв'язку з набранням чинності з 15 грудня 2017 року Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України», згідно Перехідних положень цього Кодексу, справи провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином розгляд даної цивільної справи в подальшому здійснювався за правилами Цивільного процесуального кодексу України, які діяли з 15 грудня 2017 року.

Так, ухвалою суду від 07 травня 2018 року постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, встановлено строк відповідачу для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 04 червня 2018 року відповідно до ст.244 ЦПК України поновлено судовий розгляд для з"ясування обставин з приводу розрахунку заборгованості по кредиту.

Ухвалою суду від 14 січня 2019 року замінено назву позивача ПАТ КБ " ПриватБанк" на АТ КБ " ПРИВАТБАНК".

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в позові та відповіді на відзив.

Відповідач просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов. Додатково зазначив, що він просив у позивача надати йому кредит в сумі 5000,00 грн, але про те, що ОСОБА_3 надав йому ці кошти так і не повідомив, тому кредитною карточкою, яку він отримав 26.12.2013 він не користувався взагалі. Просив в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 26 грудня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» ", яке змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір (без номеру), за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 5000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % річних на суму залишку заборгованості на строк, що відповідає строку дії картки.

Згідно з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил, підписаною ОСОБА_2 26 грудня 2013 року, бажаний кредитний ліміт по платіжній кредитній карті «Універсальна»/Gold визначено в розмірі 15000 грн ( а.с.6).

З тексту даної анкети-заяви вбачається, що відповідач висловив свою згоду на те, що дана анкета-заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Також в анкеті-заяві зазначено, що відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згодний з його умовами. Крім того, в анкеті-заяві зазначено, що відповідач ознайомлений та погоджується з Умовами та правилами надання послуги накопичення «Копилка». Також в анкеті-заяві відповідачем було зазначено, що він зобовязується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до частин першої та другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, було укладено в письмовій формі кредитний договір.

З довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_2 згідно кредитного договору б/н від 26.12.2013 отримав кілька карток, остання з яких - №831745, мала термін дії до останнього дня серпня 2017 року ( а.с.144-145).

Відповідач в судовому засіданні заперечував факт користування карткою.

Проте, Випискою по рахунку картки №5168**** ****1745, яка надана за період з 26 грудня 2013 року по 31 грудня 2017 року підтверджується факт користування відповідачем кредитними коштами та часткове погашення кредиту (а.с.71-79).

Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Згідно з пунктом 2.1.1.5.5 Умов та Правил позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідач покладені на нього зобовязання належним чином не виконував, зважаючи на що у нього утворилась заборгованість, яка згідно доводів банку та наданого останнім розрахунку, складає станом на 05 листопада 2017 року 88786 грн. 87 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 5568 грн. 86 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 74654 грн. 02 коп., заборгованість по пені та комісії - 3859 грн. 85 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 4204 грн. 14 коп. ( а.с.4-5).

Відповідач просив застосувати позовну давність до вимог банку, про що зазначив у відзиві.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі № 614 цс 14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17, сторонами в якій були ПАТ КБ «Приватбанк». Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Згідно з вищенаведеним пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно п. 2.1.1.2.11. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, які були додані банком до позовної заяви, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевому боці картки, включно. Забороняється використання картки зі строком дії, що сплив.

Відповідно до п. 2.1.1.2.12. вказаних Умов та правил надання банківських послуг, по закінченню строку дії відповідна кредитна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), за зверненням клієнта.

Як зазначалося вище строк останньої дії кредитної картки відповідача було встановлено до останнього дня серпня 2017 року.

За таких обставин, враховуючи наведені вище правові позиції та висновки Верховного Суду України, Верховного Суду, початок перебігу трирічного строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався 01 вересня 2017 року, а щодо періодичних платежів з моменту несплати чергового платежу, зокрема щодо погашення процентів та сплати пені.

До суду з позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось 08 листопада 2017 року (а.с. 40), тобто в межах строку позовної давності щодо боргу за тілом кредиту. Щодо періодичних платежів, то строк позовної давності щодо них пропущений з 26.12.2013 по 07.11.2014. До нарахованих, але не сплачених відсотків за період до 07.11.2014 слід застосувати строк позовної давності.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом з 08.11.2014 по 31.08.2017 (термін закінчення дії договору), оскільки після закінчення терміну дії договору підстави для нарахування процентів за користування кредитом відсутні.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом (тілом) станом на 05.11.2017 в сумі 5568,86 грн, що відповідає наданому позивачем розрахунку на а.с.4-5, підлягають задоволенню.

Щодо нарахованої суми процентів слід зазначити наступне.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що з 01 вересня 2014 року процентна ставка за користування кредитом була збільшена з 27,60 % до 32,40%, з 01.04.2015 - до 42,00%.

Оцінюючи наявність підстав для підвищення банком процентної ставки за кредитом, суд керується правовими позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57ц12, та постанови Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №515/1844/16-ц, за змістом яких, боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України, банком не надано суду належних та допустимих доказів належного повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, зокрема вручення відповідного листа відповідачу під розписку.

За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставне збільшення банком процентної ставки.

Враховуючи наведене, суд стягує проценти за користування кредитом в межах строку позовної давності, за період з 08.11.2014 по 31.08.2017, виходячи із процентної ставки 27,60 % річних, яка діяла станом на час укладення та за якою згідно розрахунку заборгованості банк нараховував проценти з 26 грудня 2013 року по 01 вересня 2014 року.

Період часу з 08.11.2014 по 31.08.2017 включає в себе 1027 днів. Таким чином, проценти за вказаний період дорівнюють 4384,73 грн. (5568,86 грн. х 1027 дня х 27,60 % / 360).

Зазначена сума процентів підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» .

Вирішуючи питання в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею та штрафів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь Банка заборгованості по пені в сумі 3859,85 грн. не підлягають задоволенню, оскільки підстави для застосування цивільно-правової відповідальності щодо нарахування пені та штрафів по даному кредитному договору є тотожними - порушення боржником строків виконання грошового зобов'язання, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові ВСУ від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Тому, виходячи з засад розумності та справедливості, з врахуванням вимог закону та обставин справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за пенею в сумі 3859,85 грн слід відмовити, а позовні вимоги в частині стягнення штрафів задовольнити частково, зважаючи на таке.

Оскільки штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань складає 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій, процентна складова штрафу підлягає перерахунку.

Враховуючи, що сума заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів складається з 5568,86 грн. заборгованості за кредитним лімітом та 4384,73 грн. заборгованості за процентами, що дорівнює 9953,59 грн., штраф у розмірі 5% від суми заборгованості складе 497,68 грн.

За таких обставин з ОСОБА_2 на користь АТ КБ "ПриватБанк" належить стягнути заборгованість за кредитом, яка складається із:

- 5568,86 грн. заборгованість за кредитом;

- 4384,73 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом;

- 500 грн. - штрафу (фіксована частина),

- 497,68 грн. - штраф у розмірі 5% від суми заборгованості,

а всього належить стягнути 10951,27 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213-215 ЦПК України ст.ст. 257, 610, 611, 612, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 "ПРИВАТБАНК" 10951 (десять тисяч дев"ятсот п"ятдесят одна) грн 27 (двадцять сім) коп. заборгованості, що складається з : 5568 ( п"ять тисяч п"ятсот шістдесят вісім) грн 86 (вісімдесят шість) коп. заборгованості за кредитом, 4384 (чотири тисяч триста вісімдесят чотири) грн 73 (сімдесят три) коп. заборгованості по процентам за користуванням кредитом, 500 (пятсот) грн 00 коп. - штраф (фіксована частина), 497 (чотириста дев"яносто сім) грн 68 (шістдесят вісім) коп. штраф (процентна складова), яка виникла по кредитному договору № б/н від 26 грудня 2013 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 "ПРИВАТБАНК" 197 грн 35 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі, якщо повне рішення не було вручено в день його проголошення учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25.03.2019.

Суддя : С.П. Меженнікова